ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 638/6778/23 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1 Провадження: № 11-кп/818/2090/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання
під вартою обвинуваченому
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 03 09 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду задоволено клопотання прокурора та продовжено стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах установи «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 01 11 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись зі вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить скасувати та постановити нове, яким, на його думку, слід змінити обвинуваченому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт із забороною залишати місце проживання або встановити розмір застави, визначений КПК України.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що наявність ризику, передбаченого ст.177 КПК України, стороною обвинувачення доведено не було, оскільки не було надано жодного належного та допустимого доказу, який би вказував на можливість обвинуваченого переховуватися від суду.

Зазначає, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, а також те, що на його утриманні перебувають особи похилого віку, малолітні діти.

Крім того, вказує, що в ухвалі суду першої інстанції не було зазначено якими саме доказами обумовлено наявність ризику, передбаченого ст.177 КПК України, і не вказано чому більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Захисник просить взяти до уваги те, що на даний час значно зменшилися ризики, передбачені ст.177 КПК України, а також те, що у обвинуваченого немає наміру переховуватися від суду, тому вважає за можливе змінити запобіжний захід, застосований стосовно нього або визначити йому заставу як альтернативний запобіжний захід.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні був присутній захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 , а також за допомогою відеоконференції брав участь обвинувачений ОСОБА_7 . Останні підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Захисник просив звернути увагу на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, на його утриманні перебуває хвора матір та малолітні діти. Крім того, просив врахувати те, що ОСОБА_7 перебуває в умовах установи «Харківський слідчий ізолятор» понад півтора року, тому просив змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

ОСОБА_7 зазначив, що злочин, у вчиненні якого він обвинувачується, є нетяжким, від суду не переховувався та не збирається вдаватися до таких дій у майбутньому.

Прокурор ОСОБА_6 був присутній в судовому засіданні та заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Зазначив, що у сторони обвинувачення є дані про те, що ОСОБА_7 мав намір виїхати на територію рф, зокрема, такі показання надали свідки, які були допитані в порядку, визначеному чинним законодавством. Враховуючи це, а також викладене у клопотанні про продовження тримання під вартою, прокурор просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів бере до уваги те, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України, яке є нетяжким злочином, але за яке передбачене покарання у виді штрафу до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна.

Враховуючи, що ОСОБА_7 хоч і обвинувачується у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, але воно спрямоване проти основ національної безпеки України та є найбільш небезпечним посяганням на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад в умовах воєнного стану, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого та особи, яка його вчинила, то усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує, з метою його уникнення, може вчинити дії направлені на переховування від суду.

Крім того, населений пункт, де обвинувачений проживав до затримання (с.Щасливе Ізюмського району Харківської області) знаходиться в безпосередній близькості до державного кордону України та рф, а у зв`язку з тим, що на даний час не всі ділянки державного кордону України перебувають під контролем української влади, не виключена можливість переховування останнього на території рф або на тимчасового окупованій території.

Даний ризик також підтверджується показами свідка ОСОБА_9 , допитаної в суді першої інстанції, яка зазначила, що ОСОБА_7 запитував як йому виїхати з території України, адже його теща проживає в м.Ростов-на-Дону російської федерації.

Тож, колегія суддів вважає встановленим існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як вбачається з клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ризик, передбачений ст.177 КПК України, не зменшився, при цьому сторона обвинувачення надала оцінку протиправності дій, скоєних обвинуваченим, тяжкості покарання, у разі доведення його винуватості, відомостям, які характеризують особу обвинуваченого та навела підстави, які вказують про необхідність продовження строку дії обраного раніше запобіжного заходу.

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, враховуючи його тяжкість, вчинення під час дії воєнного стану, тобто за тяжких обстави, в яких опинилося суспільство, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, колегія суддів бере до уваги рішення Конституційного Суду України від 13 06 2019 року в тій його частині, де звернуто увагу на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, розглянувши можливість визначення розміру застави, належним чином дослідив всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник стосовно недоведення ризику, заявленого в клопотанні прокурора, спростовуються відомостями, наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення судом першої інстанції обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст.370 КПК України.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, а також те, що на його утриманні перебувають особи похилого віку, малолітні діти, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки деякі з цих обставин існували на час подій, які йому інкримінуються і вони не стали стримуючим фактором для обвинуваченого при вчиненні протиправних діянь. Тим більше, самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявний ризик, запобігти якому в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, в апеляційній скарзі не наведено беззаперечних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо необхідності продовження строків тримання під вартою обвинуваченому та не вбачається підстав для зміни раніше обраного останньому запобіжного заходу на більш м`який або визначення розміру застави.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами поданої апеляційної скарги.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, ст.ст. 176-206, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 03 09 2024 року про продовження щодо обвинуваченого за ч.4 ст.111-1 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 01 11 2024 року включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого., - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4