ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 639/6196/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2309/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою обвинуваченому
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме прокурора та самого обвинуваченого, належним чином повідомлених про розгляд справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи без них, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 14 10 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою суду задоволено клопотання прокурора та продовжено стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 12 грудня 2024 року включно, залишено без змін розмір застави, визначеної ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 19 08 2024 року в розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 302 800 (триста дві тисячі вісімсот) грн. 00 коп.

Разом з цим відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу або зменшення розміру застави

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись зі вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить скасувати та постановити нове, яким, на її думку, слід змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема, застосувати до ОСОБА_7 домашній арешт або зменшити розмір застави.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що в ухвалі суду першої інстанції не було зазначено якими саме доказами обумовлено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і не вказано чому більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Просить врахувати те, що ОСОБА_7 має ряд хронічних захворювань, що підтверджується довідкою від 05 05 2023 р., лікувати які в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» є неможливим.

Зазначає, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, дружину, сина, матір, постійне місце проживання у м.Харкові, що на думку захисника, вказує на те, що при зміні запобіжного заходу на більш м`який, наприклад, домашній арешт у нічну пору доби, даний запобіжний захід зможе мінімізувати ризики, на які безпідставно вказує прокурор.

Звертає увагу на те, що ухвалюючи рішення про визначення застави у розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, без об`єктивної оцінки матеріального становища обвинуваченого, суд 19 08 2024 року встановив непомірний розмір застави, що призвело до погіршення становища ОСОБА_7 .

Зазначає, що стороною обвинувачення не було надано жодних належних та допустимих доказів, які давали б підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Разом з цим наголошує, що подане прокурором клопотання є необґрунтованим, а зазначені ризики нічим не підтверджуються, тому просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 14 10 2024 року.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні за допомогою відеоконференції брала участь захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

До початку судового засідання від прокурора ОСОБА_8 надійшла заява про проведення розгляду апеляційної скарги без її участі. Разом з цим у заяві міститься прохання відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Беручи до уваги те, що захисник не заперечувала проти проведення розгляду апеляційної скарги без участі обвинуваченого та прокурора, а також те, що останні про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, але на особистій участі не наполягали, враховуючи вимоги ч.4 ст. 405, ч.2 ст.422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали суду за відсутності обвинуваченого та прокурора.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів бере до уваги те, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарань, передбачених за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.28 ч.2 ст.255-1, ч.2 ст.255-1, ч.2 ст.307 КК України, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів відповідно, зокрема, санкція ч.2 ст.255-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від дев`яти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому, усвідомлюючи, яке покарання йому загрожує, з метою його уникнення, він може вчинити дії направлені на переховування від суду.

Крім того, у зв`язку з тим, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань та дослідження їх судом, а ОСОБА_7 має реальну можливість впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, в тому числі на тих, яким відомо про вчинення кримінального правопорушення, не можна виключати можливість такого впливу ОСОБА_7 на останніх з метою зміни їх свідчень на свою користь.

Разом з цим колегія суддів погоджується з існуванням ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки враховуючи обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.28 ч.2 ст.255-1, ч.2 ст.255-1, ч.2 ст.307 КК України, а також те, що обвинувачений неодноразово судимий за вчинення злочинів й під час іспитового строку, а на даний час є засудженим за вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 18 12 2020 за ч.3 ст.185, ч.1 ст.121 КК України до 6-ти років позбавлення волі, будучи слідчо-заарештованим, відбуваючи покарання за попереднім вироком суду на шлях виправлення не став та знову вчинив кримінальні правопорушення.

Крім того, обвинувачений раніше засуджений за вчинення корисливих злочинів, протягом тривалого часу відбуває покарання у виді позбавлення волі, не має легального джерела доходу, що свідчить про схильність обвинуваченого до подальшого вчинення кримінальних правопорушень, тому є достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 не зупиниться перед вчиненням інших кримінальних правопорушень.

Крім того, судом першої інстанції було враховано: вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , який не має тяжких хронічних захворювань або інвалідності; дані про особу обвинуваченого, який неодружений, раніше судимий за вчинення тяжких злочинів.

У зв`язку з викладеним застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам, визначеним ст.ст.177, 178 КПК України, оскільки більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як вбачається з клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, при цьому сторона обвинувачення надала оцінку протиправності дій, скоєних обвинуваченим, тяжкості покарання, у разі доведення його винуватості, відомостям, які характеризують особу обвинуваченого та навела підстави, які вказують про необхідність продовження строку дії обраного раніше запобіжного заходу.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_7 , враховуючи їхню тяжкість, деталі злочинної діяльності обвинуваченого, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, колегія суддів бере до уваги рішення Конституційного Суду України від 13 06 2019 року в тій його частині, де звернуто увагу на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник стосовно недоведення ризиків, заявлених в клопотанні прокурора, спростовуються відомостями, наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення судом першої інстанції обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст.370 КПК України.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, дружину, сина, матір, постійне місце проживання у м.Харкові, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише такий винятковий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Доводи, які полягають у тому, що у ОСОБА_7 є захворювання, на думку колегії суддів, не є обов`язковою підставою для зміни останньому запобіжного заходу, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що обвинувачений позбавлений можливості отримувати необхідне лікування в умовах слідчого ізолятора. Не надано також апелянтом і доказів неможливості, у зв`язку із хронічними захворюваннями, перебування обвинуваченого в умовах СІЗО.

Разом з цим судом першої інстанції в порядку ст.206 КПК України було неодноразово зобов`язано адміністрацію ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та керівництво Харківської міської медичної частини №27 та Філії ЦОЗ ДКВС України у Харківській та Луганській областях організувати та забезпечити невідкладне обстеження ув`язненого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для встановлення діагнозу та призначення необхідного лікування.

Крім того, колегія суддів констатує, що під час перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора будь-яких письмових заяв від ОСОБА_7 про порушення його права шляхом ненадання йому медичної допомоги матеріали справи не містять.

Що стосується доводів захисника про зміну розміру застави, колегія суддів зазначає наступне.

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (частина 4 статті 182 КПК).

Розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (частина 5 статті 182 КПК).

Так, зі структури статті 5 Конвенції, в цілому, та її пункту 3, зокрема, випливає, що застава може вимагатись лише до тих пір, поки існують причини, що виправдовують затримання (§ 42 рішення ЄСПЛ у справі Musuc v. Moldova від 06 11 2007, заява №.42440/06). Влада повинна бути уважною у встановленні відповідної застави, як і у вирішенні питання про необхідність продовження ув`язнення обвинуваченого. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого (рішення ЄСПЛ у справі Mangouras v. Spain, заява № 12050/ 04, § 79). У рішенні ЄСПЛ у справі Punzelt v. Czech Republic від 25 04 2000 (заява № 31315/96, § 86) констатовано, що ані неодноразова відмова у звільненні під заставу заявника, ні в подальшому встановлена застава у розмірі 30 000 000 чеських крон, не були порушенням прав заявника, враховуючи масштаб його фінансових операцій.

У той же час не можна допускати встановлення такого розміру застави, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.

Таким чином, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Колегія суддів звертає увагу, що положення КПК та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: (1) обставини кримінального правопорушення; (2) особливий характер справи; (3) майновий стан обвинуваченого; (4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; (5) масштаб його фінансових операцій; (6) даних про особу обвинуваченого; (7) встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК; (8) «професійне середовище» обвинуваченого; (9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин (10) шкода, завдана кримінальним правопорушенням тощо.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів відповідно.

Судовим розглядом встановлено, що ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 11 05 2021 стосовно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів. Відповідно до вимог п.5 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя не визначав підозрюваному заставу.

Ухвалами слідчого судді Київського районного суду м.Харкова неодноразово продовжувався строк дії запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою.

Крім того, ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 17 травня 2024 року продовжено застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 (до 15 07 2024) з можливістю внесення застави в розмірі 150 (сто п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454 200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) грн. 00 коп.

Проте ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 19 серпня 2024 року продовжено застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 (до 17 10 2024) та зменшено розмір застави, яка була визначена ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 17 05 2024 та визначено ОСОБА_7 заставу у розмірі 100 (сто) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302 800 (триста дві тисячі вісімсот) грн. 00 коп. Вказане рішення до суду апеляційної інстанції ніким із учасників не оскаржувалося.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що застава у розмірі 100 (сто) прожиткових мінімумів для працездатних осіб є достатньою у співставленні з існуючими ризиками та даними про особу обвинуваченого для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених законом.

Тобто, на переконання колегії суддів, з огляду на обставини кримінального правопорушення, лише запобіжний захід у виді тримання під вартою із заставою у розмірі 100 (сто) прожиткових мінімумів для працездатних осіб , яка не є завідомо непомірною для ОСОБА_7 із урахуванням викладеного вище, здатний забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та запобігти встановленим ризикам.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, в апеляційній скарзі не наведено беззаперечних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо необхідності продовження строків тримання під вартою ОСОБА_7 та не вбачається підстав для зміни раніше обраного останньому запобіжного заходу на більш м`який чи зменшення розміру застави.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 із залишенням розміру застави, визначеної ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 19 08 2024 року в розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 302 800 (триста дві тисячі вісімсот) грн. 00 коп., та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами поданої апеляційної скарги.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, ст.ст. 176-206, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 14 10 2024 року про продовження щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як обвинуваченого за ч.5 ст.27, ч.1 ст.28 ч.2 ст.255-1, ч.2 ст.255-1, ч.2 ст.307 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 12 12 2024 року включно, із залишенням розміру застави, визначеної ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 19 08 2024 року в розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 302 800 (триста дві тисячі вісімсот) грн. 00 коп., - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4