Справа № 357/9232/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому підготовчому засіданні, угоду про визнання винуватості, яка укладена 28 червня 2024 року між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_4 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 , за згодою потерпілого ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0000850, яке внесене до ЄРДР 01 березня 2024 року стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Біла Церква, Київська область, громадянки України, з середньою освітою, неодруженої, працюючої адміністратором в магазині «Економ Клас», місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України (далі - угода про визнання винуватості),

учасники кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_3 ,

потерпіла - ОСОБА_6 ,

обвинувачена - ОСОБА_4 ,

захисник - адвокат ОСОБА_5 , установив таке.

Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа.

ОСОБА_4 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, за таких фактичних обставин.

01 березня 2024 близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебувала у торговій залі магазину «Аврора», що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де на полицях магазину в чаші з кавою помітила мобільний телефон та вирішилайого викрасти.

Реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи незаконний характер своїх дій, шляхом вільного доступу, в умовах воєнного стану, з чаші з кавою, що розташована на полицях в торговій залі магазину «Аврора» викрала мобільнийтелефон марки «Redmi Note 10S», IMEI l: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , вартістю 7199 гривень, який належить ОСОБА_6 .

В подальшому ОСОБА_4 з місця вчинення кримінальногоправопорушення зникла, викраденим майном розпорядилась на власний розсуд,чим спричинила потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 7199гривень.

Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання.

Згідно з угодою про визнання винуватості, сторони повністю погодилися з формулюванням фактичних обставин кримінального правопорушення та його правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 185 КК України.

Підозрювана ОСОБА_4 повністю визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення і зобов`язалася беззастережно визнати винуватість в судовому засіданні.

Підозрювана ОСОБА_4 повністю відшкодувала шкоду завдану кримінальним правопорушенням. Потерпіла ОСОБА_6 претензій майнового та морального характеру до підозрюваної не має.

Сторони погодились на призначення підозрюваній ОСОБА_4 покарання, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, а також на звільнення її, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам цього Кодексу та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався.

Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України є тяжким злочином.

Відповідно до абз. 5 ч. 4 ст. 469 КПК України, потерпілий надав прокурору згоду на укладення угоди про визнання винуватості.

Отже, у кримінальному провадженні 0000850, яке внесене до ЄРДР 01 березня 2024 року стосовно: ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, може бути укладена угода про визнання винуватості.

Суд вважає, що угода про визнання винуватості містить усі необхідні відомості, які передбачені ст. 472 КПК України.

Суд переконався, що її укладення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, наслідком обіцянок тощо та обвинуваченому роз`яснені наслідки укладення та затвердження угод, передбачені ст. 473 КПК України.

У судовому засіданні, ОСОБА_4 беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а також засвідчила, що вона цілком розуміє що: має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого її обвинувачують; характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Суд зазначає, що угода про визнання винуватості, відповідає вимогам КПК України та закону, адже дії ОСОБА_4 кваліфіковані правильно за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Погоджене у ній покарання відповідає вимогам Загальної та Особливої частин КК України, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування збитків, відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про її особу, зазначені у вступній частині вироку, а також враховуючи те, що вона медичну допомогу у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не отримує, відшкодування шкоди потерпілому.

Судом встановлено, що угода про визнання винуватості, відповідає інтересам суспільства, які полягають в забезпеченні швидшого судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що її умови не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Обвинувачена ОСОБА_4 виконала взяті на себе зобов`язання, а саме повністю визнала свою винуватість.

Фактичних обставин, які свідчать про відсутність підстав для визнання винуватості, судом не установлено.

Отже, суд вважає, що наявні умови для її затвердження.

Відповідно до ч. 5 ст. 65 КК України, ??у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Отже, суд призначає обвинуваченій ОСОБА_4 узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, оскільки сторони угоди про визнання винуватості, узгодили обвинуваченій ОСОБА_4 звільнення від відбування покарання, суд вважає за можливе застосувати до нього положення ч. 2 ст. 75 КК України та, з огляду на установлені дані про її особу, відсутність претензій з боку потерпілого, відшкодування шкоди потерпілому, ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих покарання обставин, суд вважає за необхідне звільнити її від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та покласти на неї обов`язки, визначені в ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно з постановою про визнання речовим доказом від 02 березня 2024 року, визнані речовими доказами: мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі «Redmi Note 10S», кредитна банківська картка № НОМЕР_3 , червоного кольору, на ім`я «ОСОБА_8».

Відповідно до розписки від 05 березня 2024 року, вказані речові докази повернуті власнику ОСОБА_6 .

Згідно з постановою про визнання речовим доказом та документом від 02 березня 2024 року, визнана речовим доказом коробка з мобільного телефону марки «Xiaomi», моделі «Redmi Note 10S» та визнаний документом - фіскальний чек.

Відповідно до розписки від 05 березня 2024 року, вказані речові докази повернуті власнику ОСОБА_6 .

Суд вважає, що згідно з п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, вказані речові докази необхідно залишити власникам.

Згідно з постановою про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження документу від 07 березня 2024 року, визнаний документом та долучений до кримінального провадження DVD-R диск з відеофайлами: «А02_5812», «А02_0250», «А13_5800», «А13_300».

Суд вважає, що вказаний документ, згідно з п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України, необхідно залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження протягом усього строку їх зберігання.

Підстав, передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України для застосування до обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу, судом не встановлено, оскільки у порядку ст. 331 КПК України, від прокурора клопотань про це не надходило.

Керуючись ст. 100, 368, 374, 392, 395, 475, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена 28 червня 2024 року між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_4 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 , за згодою потерпілого ОСОБА_6 .

Визнати ОСОБА_4 винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Згідно із ч. 2 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

Установити ОСОБА_4 іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 , виконувати такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питання пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислювати з 13 серпня 2024 року.

Речові докази:

- мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі «Redmi Note 10S», кредитну банківську картку № НОМЕР_3 , червоного кольору, на ім`я «ОСОБА_8»; коробку з мобільного телефону марки «Xiaomi», моделі «Redmi Note 10S»; фіскальний чек, - залишити власнику ОСОБА_6 ;

- DVD-R диск з відеофайлами: «А02_5812», «А02_0250», «А13_5800», «А13_300», - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження протягом усього строку їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом тридцяти днів з дня його оголошення, з обмеженнями передбаченими ст. 394, 424 КПК України.

Вирок набирає законної сили у порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_7

Київської області