Справа № 991/7633/24
Провадження 1-кс/991/7665/24
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власників майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора третього відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000094 від 28.01.2023,

ВСТАНОВИВ:

До Вищого антикорупційного суду надійшло вказане клопотання, в якому прокурор просить накласти арешт на майно, вилучене 19 08.2024 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-мобільний телефон «HUAWEI» ІМЕІ: НОМЕР_1 , SN-5 НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_4 ;

-мобільний телефон «HUAWEI» ІМЕІ: НОМЕР_3 , SN- НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_5 , з позбавленням права користуватися, розпоряджатися та відчужувати таке майно.

Розгляд клопотання здійснювався 19.08.2024.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання, просив його задовольнити та накласти арешт на вилучені 13.08.2024 в ході обшуку мобільні телефони.

Власники майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечили проти задоволення клопотання.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Згідно з ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 цієї статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Поряд з цим, необхідність арешту майна зумовлюється обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу зумовить труднощі чи перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене чи пошкоджене.

Як вбачається з матеріалів судової справи, 13.08.2024 у період з 07 год 31 хв до 10 год 47 хв проведено обшук за місцем реєстрації підозрюваного ОСОБА_6 та фактичного місця проживання батьків ОСОБА_6 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Перевіряючи дотримання строків звернення із клопотанням про арешт вилученого майна, слідчий суддя встановив, що клопотання прокурора ОСОБА_3 про арешт майна подане до канцелярії суду 15.08.2024 о 08 год 09 хв, тобто в межах строків, встановлених ч. 5 ст. 171 КПК України.

Вимоги до клопотання слідчого, прокурора про арешт майна викладені в ч. 2 ст. 171 КПК України. Так, зокрема, в клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як вбачається з клопотання, воно подане з додержанням вимог ст. 171 КПК України, містить всі встановлені законом обставини, а тому підстави для його повернення відсутні.

Прокурор у клопотанні вказує на таку підставу для накладення арешту на майно, як збереження речових доказів.

Положеннями ст. 170 КПК України встановлено, що арешт з метою збереження речових доказів накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Слідчий суддя, суд при вирішенні питання про арешт майна повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна (п.п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України).

Встановлено, що міжвідомчою слідчою групою з числа слідчих Головного слідчого управління СБ України та детективів Третього підрозділу детективів Першого Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000094 від 28.01.2023 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 366 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 205-1, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 328, ч. 1 ст. 329 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 205-1 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 КК України, та за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 205-1, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 328, ч. 1 ст. 329, ч. 1 ст. 366 КК України.

Як зауважив прокурор, у ході здійснення досудового розслідування вказаного кримінального провадження досліджуються обставини можливого вчинення у 2022 році службовими особами ДП «БЦКТ «Мікротек» (директор ОСОБА_6 ), у тому числі за попередньою змовою із службовими особами ТОВ «Центр Інжинірингу «НКЕМЗ» та іншими невстановленими особами, на виконання контракту Міністерства оборони України, в умовах воєнного стану, діяння на шкоду обороноздатності, державній та економічній безпеці України, привласнення, розтрати чужого майна, шляхом зловживання своїм службовим становищем у особливо великих розмірах, повторно за попередньою змовою групою осіб, внесенні в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей за попередньою змовою групою осіб, легалізації (відмивання) коштів, одержаних злочинним шляхом, у великих розмірах за попередньою змовою групою осіб, розголошення відомостей, що становлять державну таємницю, втрату документів, виробів та матеріальних носіїв інформації, що становлять державну таємницю.

13.08.2024 ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 205-1, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 328, ч. 1 ст. 329 КК України шляхом вручення повідомлення Голові правління ОСББ «Гай «9» ОСОБА_12 та батькам ОСОБА_6 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Органом досудового розслідування 13.08.2024 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01.08.2024 у справі № 761/28064/24, проведено обшук за місцем реєстрації підозрюваного ОСОБА_6 та фактичного місця проживання батьків ОСОБА_6 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено:

-мобільний телефон «HUAWEI» ІМЕІ: НОМЕР_1 , SN-5 НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_4 ;

-мобільний телефон «HUAWEI» ІМЕІ: НОМЕР_3 , SN- НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_5 .

Згідно протоколу обшуку від 13.08.2024 під час обшуку встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спілкуються із ОСОБА_13 через месенджер «Telegram», у чаті, який видаляється, у зв`язку з чим вказані мобільні телефони було вилучено (т. 1, а. с. 83-92).

Як зазначив прокурор у судовому засіданні, вказані мобільні телефони вилучені у зв`язку із виявленням даних та можливим подальшим виявленням даних, що мають значення для кримінального провадження, а саме переписки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із ОСОБА_6 щодо встановлення місцезнаходження останнього для проведення з ним слідчих та процесуальних дій.

Згідно постанови старшого слідчого в ОВС 2 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_14 від 13.08.2024 мобільні телефони «HUAWEI» ІМЕІ: НОМЕР_1 , SN-5 НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_4 , та «HUAWEI» ІМЕІ: НОМЕР_3 , SN- НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_5 , вилучені 13.08.2024 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні (т. 1, а. с. 93-94).

У зв`язку з наведеним, на переконання прокурора, наразі наявні підстави для накладення арешту на майно, з метою збереження речових доказів, оскільки вилучені мобільні телефони є безпосередніми об`єктами кримінально протиправних дій, які містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт з метою збереження речових доказів накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів слідчому судді належить перевірити відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України (ч. 3 ст. 170 КПК України). При цьому позиція сторони обвинувачення (винесення постанови про визнання майна речовим доказом) у цьому контексті не має вирішального значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Старший слідчий та прокурор посилаються на той факт, що вилучені мобільні телефони є безпосередніми об`єктами кримінально протиправних дій, які містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Проте такі твердження прокурора не підтверджені матеріалами кримінального провадження.

Стороною обвинувачення не доведено, що вилучені мобільні телефони можуть мати відношення до події кримінального правопорушення, яка розслідується в рамках кримінального провадження № 0000094 від 28.01.2023, а також те, що на таких телефонах можуть міститися відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Більше того, відсутні підстави вважати, що вилучені в батьків підозрюваного ОСОБА_6 мобільні телефони, що їм належать та перебувають у їх користуванні, є об`єктами кримінально протиправних дій, тобто предметами, на які безпосередньо було спрямовано кримінально протиправне посягання.

Жодних даних про те, що на вилучених мобільних телефонах віднайдена інформацію, яка становить інтерес для слідства та стосується обставин розтрати та привласнення грошових коштів державного підприємства ДП «БЦКТ «Мікротек» або інших обставин, що розслідуються в межах досудового розслідування зазначеного кримінального провадження, слідчому судді не надано. Будь-яких конкретних фактів, виявлених у цифровому вмісті таких телефонів, що були б пов`язані із обставинами, що досліджуються, та виправдовували б необхідність обмеження всіх правомочностей власників таких телефонів не встановлено.

Водночас сторона обвинувачення посилається на те, що підозрюваний ОСОБА_6 спілкується зі своїми батьками у чаті, який автоматично видаляється, за допомогою месенджеру «Telegram», що свідчить про можливе знаходження на вилучених в ході обшуку мобільних телефонах інформації, що допоможе встановити місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_6 для проведення із ним необхідних слідчих та процесуальних дій.

На переконання слідчого судді, отримання відомостей про місцеперебування підозрюваного не є тими обставинними, у зв`язку з якими орган досудового розслідування має можливість вилучати та утримувати, а слідчий суддя накладати арешт на майно добросовісних набувачів, при умові, що таке майно не відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні.

Отже, на час судового розгляду, стороною обвинувачення не доведено, що вилучені в батьків підозрюваного ОСОБА_6 належні їм мобільні телефони відповідають критеріям ст. 98 КПК України.

Вирішуючи питання про дотримання справедливого балансу між правом особи на мирне володіння своїм майном та інтересами суспільства під час розгляду питання про арешт майна, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, арешт майна в рамках судового розгляду справи зазвичай стосується контролю за використанням майна. Таке втручання повинно бути законним, відповідати загальним інтересам і бути пропорційним, тобто воно повинно досягати «справедливого балансу» між вимогами загальних інтересів спільноти та вимогами захисту основних прав особи. Хоч будь-який арешт і тягне за собою завдання шкоди, фактично завдана шкода не повинна бути більшою, ніж неминуча, а між захистом права власності та вимогами загальних інтересів слід досягати «справедливої рівноваги».

Відтак, слідчий суддя дійшов висновку, що розумність та співрозмірність обмеження конституційних прав власників мобільних телефонів не відповідає завданням кримінального провадження та є необґрунтованим втручанням у їх законні права та інтереси.

Крім того, захід забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно є втіленням засади недоторканності права власності, яка передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом (ч. 1 ст. 16 КПК України).

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Врахувавши заявлену правову підставу для арешту мобільних телефонів, вилучених в ході проведення обшуку 13.08.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , оцінивши можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, слідчий суддя дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що вилучені в ході обшуку мобільні телефони відповідають критеріям ст. 98 КПК України, а відтак існує необхідність у накладенні арешту на такі мобільні телефони.

З урахуванням зазначеного, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.

Керуючись статтями 7, 9, 131, 132, 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1