Справа № 740/5302/21
Провадження № 1-кп/740/31/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2024 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

учасники судового провадження:

- прокурори ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

- обвинувачений ОСОБА_10 ,

- захисник адвокат ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині кримінальне провадження № 0000846 від 20.09.2021

за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Червоні Партизани (нині Володькова Дівиця) Носівського (нині Ніжинського) району Чернігівської області, є громадянином України, неодружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26.01.2021 за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 1700 грн, ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31.08.2021 замінено штраф на громадські роботи (знятий з обліку органу пробації),

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 Кримінального кодексу України,

установив:

У ніч із 14.04.2021 на 15.04.2021 ОСОБА_10 спільно із двома особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, перебували на зупинці громадського транспорту, що знаходиться біля магазину «ТРАШ» за адресою: АДРЕСА_2 , де на той час також знаходився потерпілий ОСОБА_12 . Близько 02 години 30 хвилин ОСОБА_10 із двома особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, групою осіб, без попередньої змови між собою, підійшли до потерпілого ОСОБА_12 і умисно почали наносити йому удари руками та ногами в ділянку голови та тулубу, завдавши при цьому потерпілому не менше двадцяти ударів.

Під час вчинення вищевказаних протизаконних дій потерпілому ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, перелому нижньої щелепи справа, забійної рани підочної ділянки справа, численних забоїв м`яких тканин обличчя, перенісся, губ, вушних раковин, що в комплексі відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Такими діями ОСОБА_10 учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 122 КК України, а саме умисне нанесення середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я понад 21 день, вчинене групою осіб без попередньої змови між собою.

Крім цього, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_10 обвинувачується у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, за таких обставин.

Так, у ніч із 14.04.2021 на 15.04.2021 ОСОБА_10 спільно із двома особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, перебуваючи на зупинці громадського транспорту, що знаходиться біля магазину «ТРАШ» за адресою: АДРЕСА_2 , де на той час також знаходився потерпілий ОСОБА_12 , близько 02 години 30 хвилин, маючи умисел на грубе порушення громадського порядку шляхом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 і пошкодження його майна у громадському місці, діючи з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, безпричинно, використовуючи удаваний привід, діючи спільно, тобто групою осіб, підійшли до потерпілого ОСОБА_12 і почали наносити йому удари руками та ногами в ділянку голови та тулубу, завдавши при цьому потерпілому не менше двадцяти ударів, а також спільними діями пошкодили особисте майно ОСОБА_12 мобільний телефон марки Xiaomi моделі Redmi Note 6 Pro Black 3 Gb RAM 32 Gb ROM вартістю 2239 гривень 80 копійок.

Під час вчинення вищевказаних протизаконних дій потерпілому ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, перелому нижньої щелепи справа, забійної рани підочної ділянки справа, численних забоїв м`яких тканин обличчя, перенісся, губ, вушних раковин, що в комплексі відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень; грубо порушено громадський порядок, а саме: суспільні відносини, які забезпечують нормальні умови життя людей, спокійний відпочинок і дотримання правил поведінки в побуті, а також заподіяно шкоду особистим інтересам потерпілого ОСОБА_12 , наданих йому Конституцією України, правам на повагу до гідності, свободу та особисту недоторканість; спричинено потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 2239 гривень 80 копійок.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 надав показання, що у ніч із 14.04.2021 на 15.04.2021 він з компанією на зупинці громадського транспорту «Зірочка» по вул. Московській (нині вул. С. Прощенка) у місті Ніжині сиділи відпочивали, вживали спиртні напої. При цьому вони не вчиняли ніяких хуліганських дій, ніхто не шумів, не чіплявся до перехожих, людей на вулиці не було, ніхто їм зауважень не робив. Коли до них підійшов ОСОБА_12 , то сказав, що посварився з дівчиною, і вони запросили його присісти біля них, налили йому спиртного, він вживав разом з ними. Так вони спілкувалися з ним нормально приблизно хвилин 30, ніхто не виражав ніякої агресії, ніхто не хотів наносити тілесні ушкодження. Потім ОСОБА_12 дістав телефон та почав все знімати, на його запитання, що він робить, потерпілий щось пробурчав у відповідь. Точно не пам`ятає, але потерпілому хтось запропонував видалити відео, тому що всі були проти того, щоб їх знімали. Потім ОСОБА_13 хтось штовхнув та почалася бійка. За словами обвинуваченого, якщо б потерпілий не почав знімати все на телефон, то ніякого б конфлікту не було. Обвинувачений стверджує, що домовленості між ними на побиття потерпілого не було, кожен з них діяв самостійно, їх дії не були узгоджені, але не заперечує, що він та особи, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, наносили удари потерпілому, адже це також видно на відео. Однак сказати, хто першим завдав удар, він не може, тому що там виникла сутичка та неможливо було нічого розібрати. Хто розбив телефон, сказати також не може, здається особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження. Обвинувачений наніс потерпілому пару ударів, а саме 2 удари в ділянку голови: перший удар в лоба, від чого потерпілий, який перебував у стоячому положенні, впав, але швидко підвівся, та другий в задню частину голови, від якого потерпілий не впав, але далі його почали бити інші хлопці. При цьому зауважив, що удару в щелепу він не наносив. Після якого удару ОСОБА_12 втратив свідомість не пам`ятає, вважає, що він не причетний до ударів, які наносили інші хлопці. Після свого другого удару він попросив хлопців не чіпати ОСОБА_13 , вони привели його в свідомість, всі розмовляли в той момент. ОСОБА_14 сказав, що трохи посидить біля магазину та піде додому. На думку обвинуваченого, якщо у потерпілого була зламана щелепа, то він би не міг розмовляти, однак говорив після бійки нормально, без дефектів.

Обвинувачений ОСОБА_10 визнав свою вину частково, а саме у завданні ударів потерпілому, і в цьому розкаявся, зазначивши, що не хотів, щоб все склалося в той день саме так, просив пробачення у потерпілого. При цьому зауважив, що не ламав щелепу потерпілому і не вчиняв хуліганства.

Показання обвинуваченого є допустимим джерелом доказів, оскільки отримані безпосередньо судом за процедурою згідно з положеннями ст. 351 КПК України, вони вказують на факти, що у своїй сукупності з іншими доказами не спростовують вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 122 КК України, а саме умисного нанесення середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я понад 21 день, вчиненого групою осіб без попередньої змови між собою.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченим своєї провини, вина ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 122 КК України, підтверджується наданими стороною обвинувачення доказами.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 надав показання, що у той день 14.04.2021 пізно ввечері він посварився зі своєю дівчиною, з якою проживав біля магазину «Траш» у м. Ніжині. Після сварки він вирішив піти на вулицю подихати свіжим повітрям. Біля зупинки громадського транспорту він побачив компанію молодих людей, яка складалася лише з хлопців у кількості приблизно 10 чоловік, окрім них на вулиці більше нікого не було. Нікого раніше з цих хлопців він не знав, ні з ким не був знайомий. На зупинці компанія розпивала спиртні напої. Потерпілий підійшов до них, представився, дізнався імена інших хлопців, попросився приєднатися до їхньої компанії, проти чого хлопці не заперечували, налили йому алкоголь, він розказав їм про свою сварку з дівчиною. Він випив приблизно 2 маленькі стаканчика алкоголю. До цього потерпілий був тверезий, він не часто вживає алкоголь, тому що йому це заборонено, оскільки він хворіє на епілепсію. Під час розпивання спиртних напоїв ОСОБА_12 вирішив сфотографуватися на пам`ять, але хлопці подумали, що він фіксує правопорушення, що він з поліції, на що він відповів, що це не так, він їх не знімав на відео, сфотографував лише спиртні напої. Дозволу на фотографування у хлопців він не питав, оскільки фіксував лише алкоголь, хлопців у кадрі не було. Після того, як почався назрівати конфлікт, ОСОБА_12 намагався заспокоїти хлопців, запропонував їм показати фото, щоб вони переконалися, що він їх не знімав, щоб уникнути конфлікту запропонував видалити фото. Він підійшов до ОСОБА_15 , щоб показати йому фотографію, та коли почав розблоковувати телефон, отримав від нього перший удар у щелепу, втратив свідомість та впав на асфальт. Далі він відчув, як йому довго наносили часті удари, намагався самостійно піднятися, але нічого не виходило, декілька разів втрачав свідомість. Після першого удару ОСОБА_12 повідомляв хлопцям, що він хворіє на епілепсію, просив його не бити, тому що розумів, які наслідки можуть бути. Після цього на нього накричали нецензурною лайкою, погрожували вбити, хто саме із хлопців це сказав не пам`ятає, тому що це було сказано під час бійки, коли він вже лежав на землі. Після першого удару ОСОБА_12 відчув головокружіння, і багато чого не пам`ятає, бо, крім того, було темно на подвір`ї. Пам`ятає, що намагався близько 3 разів піднятися, але нічого не виходило, бо втрачав свідомість. У подальшому місце бійки перенеслося до магазину. Потерпілий пам`ятає, як особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, з іншим хлопцем взяли його під руки та потягнули до вхідних дверей магазину. Він знову попереджав їх, що хворіє на епілепсію. Біля магазину хлопці продовжили наносити йому удари ногами. Пам`ятає, що один удар по обличчю біля магазину завдала йому особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження. Скільки по часу тривала бійка та чи намагався хтось із хлопців з компанії її зупинити потерпілий не пам`ятає. Біль у щелепі він відчув у кінці бійки; всі удари, окрім першого в щелепу, наносилися йому в лежачому положенні. Потерпілий зазначив, що із сторонніх людей в бійку ніхто не втручався, пам`ятає лише, що коли прийшов до тями, то побачив водія автомобіля, який щось йому говорив. Після бійки компанія його залишила біля магазину, він лежав в калюжі крові та розумів, що йому потрібно в лікарню. Скористатися своїм телефоном він не міг, так як втратив його ще під час першого удару на зупинці. У подальшому працівники поліції його повернули, але він не придатний до використання. Він жив неподалік, то ж пішов додому. Невдовзі приїхала його хрещена, яка відвезла його до лікарні, де його обстежили, та поліція відібрала заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілий зауважив, що в компанії хлопців був ОСОБА_16 , який приходив до нього в лікарню вибачатися, та особи, матеріали стосовно яких виділено в окреме провадження, але ці хлопці вибачення не просили та не спілкувалися з ним після бійки. За словами потерпілого, він намагався уникнути конфлікту, не хотів нікого образити чи завдати якоїсь шкоди, підійшов просто приєднатися до компанії, не мав нічого іншого на меті.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 надала показання, що є тіткою потерпілого ОСОБА_12 . Того дня пізно вночі близько 3 год. їй зателефонувала дівчина племінника, сказала, що його сильно побили, просила приїхати. Вона зібралася та хвилин через 5-10 була вже на місці. Коли вона побачила ОСОБА_12 , він був у поганому стані, весь побитий, його обличчя, руки, ноги були в крові. Вони посадили потерпілого в її машину, та вона швидко повезла його до лікарні, оскільки сильно злякалась, думала, що він помре. По дорозі він важко дихав, вони не розмовляли, але на її думку, в машині в ОСОБА_13 був незначний приступ епілепсії, зокрема, він важко дихав, його сильно трусило. У лікарні племіннику надали допомогу, зробили рентгенівські знімки, поклали в палату. Там він розповів обставини бійки, а саме, що він підійшов до компанії хлопців, вони сиділи на зупинці громадського транспорту, спілкувалися, запропонували йому випити, на що він погодився, а потім між ними виник конфлікт та почалася бійка. Причину конфлікту також сказав, а саме, що хлопцям здалося, що він знімав їх на телефон, але він цього не робив. Йому було важко говорити, оскільки боліло все обличчя, заважала кров на обличчі, яка текла з носа та рота, він погано дихав та дивно говорив, протяжно, повільно, не сильно відкривав рот. Коли потерпілий перебував у палаті, до нього прийшли працівники поліції, відібрали пояснення. Тоді племінник повідомив, що загубив паспорт, сказав, що телефон забрали і розбили. Вона поїхала на місце бійки, де разом з поліцейськими знайшли паспорт та розбитий телефон, який вони забрали, але пізніше повернули. Телефон ремонту не підлягає.

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_18 надала показання, що для проведення судово-медичної експертизи їй було надано медичну документацію потерпілого ОСОБА_12 та відеозапис, який вона переглянула. Зауважила, що дослідження відео та фото не є обов`язковими для виконання судово-медичної експертизи. У потерпілого ОСОБА_12 був наявний діагноз черепно-мозкова травма у вигляді струсу мозку та багато інших ушкоджень, які були завдані в ділянку голови. Зауважила, що вона розглядала тілесні ушкодження, нанесені потерпілому, в комплексі, а не окремо кожне тілесне ушкодження чи в залежності від терміну перебування в лікарні. Ділянка голови не розглядалася окремо від щелепи, голова є обмеженою ділянкою, особливістю якої є те, що кожне наступне ушкодження, завдане в цю ділянку, обтяжує перебіг попереднього ушкодження, а тому розмежувати важкість кожного з тілесних ушкоджень неможливо, воно встановлюється в комплексі. До її повноважень не входить встановлення вини особи, хто, куди та як бив, оскільки це є прерогативою інших уповноважених державних органів. Зауважила, що при переломі щелепи особа може втратити свідомість, а може і не втратити, все залежить від виду перелому, локалізації, виду зміщення, зазвичай, це супроводжується болем, набряком і порушенням дикції. Період відновлення після такої травми в кожної людини різний, але в середньому від одного місяця і більше. Саму особу потерпілого експерт не оглядала, лише досліджувала його медичну документацію. Зазначила, що якщо перед ударом безпосередньо в щелепу наноситься удар десь поруч, то він впливає на стан усіх кісток в ділянці голови та негативно впливає на нанесення всіх послідуючих ударів.

У судовому засіданні досліджено письмові докази, а саме:

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 15 квітня 2021 року від ОСОБА_12 , який повідомив, що 15 квітня 2021 року близько 02-00 год. невідомі особи поблизу магазину «Траш» по вул. Московській у м. Ніжині завдали тілесні ушкодження у вигляді перелому щелепи;

- протокол огляду місця події від 15 квітня 2021 року, складений слідчим ОСОБА_19 у присутності понятих, з додатком фототаблицею, відповідно до якого оглянуто територію (парковка, зупинка « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») поблизу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_2 . Оглядом установлено, що на відстані 5 метрів від зупинки «Зірочка» на землі знаходиться розбитий мобільний телефон марки «Ксіомі», який поміщено до спецпакета № EXPO229538. Також на підлозі перед входом до магазину «Траш» виявлено сліди плям бурого кольору та бризки речовини бурого кольору на металевій стіні зліва від входу до магазину;

- протокол огляду предмета від 16 квітня 2021 року, згідно з яким слідчий ОСОБА_20 за участю ОСОБА_21 оглянув dvd-r диск, на якому знаходиться відео з камери, що встановлена на фасаді магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_2 . Відеозапис здійснюється біля приміщення магазину «Траш» з асфальтним покриттям. На відео файлу № 1 видно, як біля зупинки громадського транспорту в напрямку руху в бік вул. Широкомагерська знаходиться натовп людей. Далі встановлено, що на 27 секунді перегляду відеозапису хлопець, на якому одягнені біло-сірі спортивні штани, наносить удар по невідомому хлопцю в чорних штанях, від якого останній падає на землю. Після цього цей хлопець у біло-сірих штанях наносить хлопцю в чорних штанях ще один удар. На відео файлу № 2 видно, як біля зупинки продовжується бійка, де хлопець у біло-сірих штанях та невідомий хлопець у джинсах наносять кілька ударів по лежачому хлопцю. У подальшому їх розбороняють, потім підходить невідомий хлопець у світлій куртці кольору хакі та бере щось із рук у лежачого хлопця. Потім лежачого хлопця піднімають на ноги. На відео файлу № 3 видно, як хлопця, якого підняли із землі на ноги, ведуть двоє невідомих осіб ліворуч від входу до магазину «Траш», які одягнені в куртку кольору хакі з білою та чорною вставками, сірі джинси та куртку, та ще один, який одягнений у чорну куртку з капюшоном, з картузом чорного кольору, в біло-сірих штанях та кросівках. Після цього хлопець у куртці кольору хакі наносить удар рукою в обличчя хлопцю в чорному, від чого той падає, після чого хлопець в біло-сірих штанях наносить три удари по лежачому хлопцю в чорному. У подальшому хлопець у куртці кольору хакі вихоплює з рук лежачого телефон та розбиває його об асфальтоване покриття. Після чого хлопець в біло-сірих штанях наносить кілька ударів по хлопцю в чорному, від яких останній падає на землю. Потім хлопець у куртці кольору хакі наносить кілька ударів в обличчя хлопцю в чорному. Потім підбігає ще один хлопець, який одягнений у чорну куртку з капюшоном та джинси, і наносить лежачому хлопцю в чорному кілька ударів по обличчю рукою. Після чого його відтягують від лежачого. Потім хлопець у куртці кольору хакі теж наносить кілька ударів рукою по обличчю та один удар ногою, після чого до них знову підбігає хлопець у джинсах та наносить удар ногою в обличчя по лежачому хлопцю. Після чого хлопець у куртці кольору хакі дістає з кишені лежачого якийсь предмет та кидає його об асфальтове покриття, після чого хлопець у біло-сірих штанях підбирає даний телефон та знову кидає його об асфальтове покриття. Потім хлопець у джинсах наносить кілька ударів ногою по обличчю лежачого хлопця. Після чого вони всі відходять, а той намагається підвестися. Потім у цей час до лежачого підбігає хлопець у джинсах та наносить кілька ударів ногою по обличчю лежачого, після чого хлопця в джинсах відтягують від лежачого та всі прямують у бік до зупинки. Потім через деякий час повертаються до лежачого хлопця та намагаються привести його до тями, піднімають та поливають його водою, щоб опритомнів. Після чого всі учасники розійшлися. Хлопець у чорному пішов у бік вул. Набережна, а решта компанії пішла в бік вул. Широкомагерська. ОСОБА_21 на вказаному відеозаписі впізнає в куртці кольору хакі з білою та чорною вставкою знайому особу, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, у чорній куртці та сіро-білих спортивних штанях свого знайомого ОСОБА_22 , хлопець у сірій куртці та джинсах він впізнає себе, та інший хлопець у чорній куртці та джинсах, який наносив також удари хлопцю в чорному одязі, він впізнає особу, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження. Також ОСОБА_21 повідомив, що хлопець, якому вони наносили тілесні ушкодження, це дійсно той, хто підійшов до них та почав знімати їх на телефон. Під час огляду виготовлено скріншоти (фотокартки), додані до протоколу;

- протокол огляду предмета від 06 травня 2021 року, згідно з яким слідчий ОСОБА_20 за участю потерпілого ОСОБА_12 оглянув dvd-r диск, на якому знаходиться відео з камери, що встановлена на фасаді магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_2 . Відеозапис здійснюється біля приміщення магазину «Траш» з асфальтним покриттям. На відео, зокрема файлу № 1, видно, як біля зупинки громадського транспорту в напрямку руху в бік вул. Широкомагерська знаходиться натовп людей. Далі встановлено, що на 27 секунді перегляду відеозапису хлопець, на якому одягнені біло-сірі спортивні штани, наносить удар по невідомому хлопцю в чорних штанях, від якого останній падає на землю. Після цього цей хлопець у біло-сірих штанях наносить хлопцю в чорних штанях ще один удар. На відео файлу № 2 видно, як біля зупинки продовжується бійка, де хлопець у біло-сірих штанях та невідомий хлопець у джинсах наносять кілька ударів по лежачому хлопцю. У подальшому їх розбороняють, потім підходить невідомий хлопець у світлій куртці кольору хакі та бере щось із рук у лежачого хлопця. Потім лежачого хлопця піднімають на ноги. На відео файлу № 3 видно, як хлопця, якого підняли із землі на ноги, ведуть двоє невідомих осіб ліворуч від входу до магазину «Траш», які одягнені в куртку кольору хакі з білою та чорною вставками, сірі джинси та куртку, та ще один, який одягнений у чорну куртку з капюшоном, з картузом чорного кольору, в біло-сірих штанях та кросівках. Після цього хлопець у куртці кольору хакі наносить удар рукою в обличчя хлопцю в чорному, від чого той падає, після чого хлопець у біло-сірих штанях наносить три удари по лежачому хлопцю в чорному. У подальшому хлопець у куртці кольору хакі вихоплює з рук лежачого телефон та розбиває його об асфальтоване покриття. Після чого хлопець у біло-сірих штанях наносить кілька ударів по хлопцю в чорному, від яких останній падає на землю. Потім хлопець у куртці кольору хакі наносить кілька ударів в обличчя хлопцю в чорному. Потім підбігає ще один хлопець, який одягнений у чорну куртку з капюшоном та джинси, і наносить лежачому хлопцю в чорному кілька ударів по обличчю рукою. Після чого його відтягують від лежачого. Потім хлопець у куртці кольору хакі теж наносить кілька ударів рукою по обличчю та один удар ногою, після чого до них знову підбігає хлопець у джинсах та наносить удар ногою в обличчя по лежачому хлопцю. Після чого хлопець у куртці кольору хакі дістає з кишені лежачого якийсь предмет та кидає його об асфальтове покриття, після чого хлопець у біло-сірих штанях підбирає даний телефон та знову кидає його об асфальтове покриття. Потім хлопець у джинсах наносить кілька ударів ногою по обличчю лежачого хлопця. Після чого вони всі відходять, а той намагається підвестися. Потім у цей час до лежачого підбігає хлопець у джинсах та наносить кілька ударів ногою по обличчю лежачого, після чого хлопця в джинсах відтягують від лежачого та всі прямують у бік до зупинки. Потім через деякий час повертаються до лежачого хлопця та намагаються привести його до тями, піднімають та поливають його водою, щоб опритомнів. Після чого всі учасники розійшлися. Хлопець у чорному пішов у бік вул. Набережна, а решта компанії пішла в бік вул. Широкомагерська. Як пояснив ОСОБА_12 , на вказаному відеозаписі він впізнає себе в чорній куртці, чорних штанях та темно-синіх кросівках; у куртці кольору хакі з білою та чорною вставкою він впізнає хлопця, матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, який забрав у нього телефон біля зупинки громадського транспорту, та який наносив йому в подальшому удари в ділянку обличчя, та який також розбив його телефон; у чорній куртці та сіро-білих спортивних штанях він впізнає хлопця на ім`я ОСОБА_22 , з яким він познайомився в тій компанії, та який наніс йому перший удар рукою в обличчя, від якого ОСОБА_12 впав, і який також наносив йому ще удари по обличчю та корпусу; у чорній куртці та джинсах він впізнає хлопця, матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, який тягав його за одяг та наносив удари ногами по обличчю. Під час огляду виготовлено скріншоти (фотокартки), додані до протоколу. Також у судовому засіданні оглянуто відеозапис з місця події з камери, що встановлена на фасаді магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з яким підтверджуються обставини, зазначені в протоколі огляду;

- протокол проведення слідчого експерименту від 06 травня 2021 року за участю потерпілого ОСОБА_12 , з додатком відеозаписом на dvd-r диску, який оглянуто в судовому засіданні, проведеного за адресою: АДРЕСА_2 , на зупинці громадського транспорту біля магазину «Траш», де потерпілий ОСОБА_12 розповів про події завдання йому тілесних ушкоджень та показав, як це відбувалося;

- висновок експерта від 26.04.2021 № СЕ-19/125-21/3547-КТ, згідно з яким відповісти на запитання, яка інформація (записи в телефонній книзі, вхідні, вихідні та неприйняті дзвінки, вхідні та вихідні смс-повідомлення із зазначенням їх змісту, фото, аудіо файли та відео файли) міститься на мобільному терміналі стільникового зв`язку Redmi Note 6 Pro Black 3 Gb RAM 32 Gb ROM, якщо вказані файли містяться, то скопіювати їх на компакт-диск, вказавши їх повний шлях розташування, розмір, дату створення та редагування не представляється можливим у зв`язку з тим, що наданий на дослідження мобільний пристрій марки Xiaomi моделі Redmi Note 6 Pro знаходиться в неробочому стані;

- висновок експерта від 28.04.2021 № СЕ-19/125-21/3553-ТВ, згідно з яким ринкова вартість мобільного телефону марки Xiaomi моделі Redmi Note 6 Pro Black 3/32 Gb з урахуванням зносу станом на 15 квітня 2021 року могла становити 2239,80 грн;

- висновок експерта № 49 від 15.04.2021, складений завідувачем Ніжинського МРВ СМЕ лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_18 , за яким відповідно до записів у медичній документації в ОСОБА_12 малися наступні тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, перелом нижньої щелепи справа, забійна рана підочної ділянки справа, численні забої м`яких тканин обличчя, перенісся, губ, вушних раковин. Усі вищевказані тілесні ушкодження могли утворитися 15.04.2021. Під час спричинення вищевказаних тілесних ушкоджень взаємо-розташування нападника (нападників) та потерпілого могло неодноразово змінюватися. Оскільки всі вищевказані ушкодження (відповідно до наданого слідчим відео) наносилися у короткий проміжок часу, руками та ногами, та майже всі в обмежену ділянку тіла, а саме в проекцію голови, то розмежувати та вказати точно, котре ушкодження виникло саме від якого удару не є можливим. Черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, перелом нижньої щелепи справа, забійна рана підочної ділянки справа могли утворитися, в тому числі, внаслідок падіння з положення стоячи, за умови, якщо падіння відбулося обличчям до низу, а саме правою його стороною на можливий тупий твердий виступаючий предмет. Так як голова є обмеженою ділянкою тіла, тому кожен наступний удар, котрий спричинений в проекцію голови, обтяжує перебіг попереднього, отже, в сукупності весь комплекс вищевказаних тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше ніж 21 добу відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості;

- довідка Комунального некомерційного підприємства «Ніжинська центральна міська лікарня імені Миколи Галицького» від 26 квітня 2021 року, згідно з якою ОСОБА_12 перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні з 15 по 23 квітня 2021 року; діагноз основний: черепно-мозкова травма, струс головного мозку, перелом нижньої щелепи справа, забійна рана підочної ділянки справа, численні забої м`яких тканин обличчя, перенісся, губ, вушних раковин;

- висновок обстеження КТ головного мозку ОСОБА_12 від 16.04.2021, здійснений ТОВ «Ай хелс»;

- консультаційний висновок спеціаліста-невролога Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради від 29.01.2021, згідно з яким ОСОБА_12 установлено діагноз ідіоматична епілепсія з частими фокальними нападами в анамнезі.

При цьому надані стороною обвинувачення інші процесуальні документи, зокрема, запити, листи, постанови про призначення експертиз, постанови щодо речових доказів, клопотання слідчих та ухвали слідчих суддів, повідомлення про підозру не є доказами у справі в розумінні ст. 84 КПК України, але є процесуальними документами, поданими для підтвердження правомірності тих чи інших процесуальних дій у межах указаного кримінального провадження.

Оцінюючи зібрані в справі докази, суд ураховує положення ч. 1 ст. 94 КПК України, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Принцип диспозитивності (ст. 26 КПК України), який відноситься до основних засад кримінального провадження, передбачає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, які передбачено КПК України, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесено на їх розгляд сторонами та віднесено до їх повноважень.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, відповідно до положень ч. 1 ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Статтею 84 КПК України встановлено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 у справі № 658/1658/16-к зазначив, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Згідно із ч. 1 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину, - карається виправними роботами на строк до двох років або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження (ст. 122 КК України) характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння вказаних ушкоджень й причинним зв`язком між згаданим діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти зазначену шкоду здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки й бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).

Разом з цим згідно із ч. 1 ст. 28 КК України к римінальне правопорушення визнається таким, що вчинене групою осіб, якщо у ньому брали участь декілька (два або більше) виконавців без попередньої змови між собою.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 КК України в иконавець (співвиконавець) підлягає кримінальній відповідальності за статтею Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає вчинене ним кримінальне правопорушення.

Оцінивши всі докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, розглянувши кримінальне провадження по суті, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідка, експерта, дослідивши письмові докази, перевіривши доводи учасників процесу, з`ясувавши у них, чи всі докази на підтвердження своїх доводів були ними надані, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 122 КК України, тобто в умисному нанесенні середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я понад 21 день, вчиненому групою осіб без попередньої змови між собою.

Не зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_10 не в повній мірі визнав себе винним, на думку суду, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 122 КК України, повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні, належними та допустимими доказами, оцінка яким надана судом згідно зі ст. 89, 94 КПК України.

Позицію обвинуваченого суд розцінює, як можливість пом`якшення своєї вини, спосіб захисту своїх інтересів та спробу уникнути кримінальної відповідальності, оскільки така позиція повністю спростовується сукупністю зібраних у справі доказів, які є логічними, послідовними, та взаємоузгоджуються між собою.

Суд критично ставиться до показань обвинуваченого, що він не ламав щелепу потерпілому, адже він не заперечував нанесення йому ударів, і цей факт підтверджується оглянутим у судовому засіданні відеозаписом з місця події, таким чином, завдав потерпілому тілесні ушкодження, які в сукупності з іншими відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, що підтверджується висновком експерта № 49 від 15.04.2021, за яким, зокрема, всі тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, перелом нижньої щелепи з права, забійна рана підочної ділянки з права, численні забої м`яких тканин обличчя, перенісся, губ, вушних раковин (відповідно до наданого слідчим відео) наносилися у короткий проміжок часу, руками та ногами, та майже всі в обмежену ділянку тіла, а саме в проекцію голови, тому розмежувати та вказати точно, котре ушкодження виникло саме від якого удару не є можливим; так як голова є обмеженою ділянкою тіла, тому кожен наступний удар, котрий спричинений у проекцію голови, обтяжує перебіг попереднього, отже, в сукупності весь комплекс вищевказаних тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше ніж 21 добу відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості.

Висновок експерта № 49 від 15.04.2021, на думку суду, є повним, правильним та сумнівів не викликає, в ньому переконливо вказано, які тілесні ушкодження були в потерпілого ОСОБА_12 , час їх утворення, ступінь тяжкості з відповідним обґрунтуванням.

При цьому допитана судом судово-медичний експерт ОСОБА_18 пояснила, що вона розглядала тілесні ушкодження, нанесені потерпілому, в комплексі, а не окремо кожне тілесне ушкодження чи в залежності від терміну перебування в лікарні. Ділянка голови не розглядалася окремо від щелепи, голова є обмеженою ділянкою, особливістю якої є те, що кожне наступне ушкодження, завдане в цю ділянку, обтяжує перебіг попереднього ушкодження, а тому розмежувати важкість кожного з тілесних ушкоджень неможливо, воно встановлюється в комплексі.

За таких обставин суд вважає, що потерпілому ОСОБА_12 були умисно спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження, оскільки травми, отримані від ударів руками та ногами в проекцію голови, в сукупності весь комплекс тілесних ушкоджень (черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, перелом нижньої щелепи справа, забійна рана підочної ділянки справа, численні забої м`яких тканин обличчя, перенісся, губ, вушних раковин) за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше ніж 21 добу відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості.

Суд вважає, що між діями, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_10 , який умисно завдав удари ОСОБА_12 , та наслідками у вигляді середньої тяжкості тілесному ушкодженні, наявний прямий причинний зв`язок. Незалежно від того, чи є такий умисел прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду, в цьому випадку за середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я понад 21 день, вчинене групою осіб без попередньої змови між собою.

При цьому доводи сторони захисту про необхідність розмежування отриманих потерпілим ушкоджень залежно від травмуючих впливів, оскільки з відеозапису чітко вбачається, хто з учасників події наносив і які удари, і що щелепу ОСОБА_12 зламано не від удару обвинуваченого ОСОБА_10 є необґрунтованими та ґрунтуються на особистому суб`єктивному сприйнятті захисником обставин спричинення тілесних ушкоджень без урахування висновку експерта, якого допитано в судовому засіданні.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 червня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 про проведення повторної судово-медичної експертизи у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених ч. 1 ст. 332 КПК України, адже стороною обвинувачення в порядку ст. 242 КПК України забезпечено проведення судово-медичної експертизи. Щодо підстав, обумовлених ч. 2 ст. 332 КПК України, то фактично захисник у клопотанні посилається на те, що існують достатні підстави вважати висновок експерта неясним та неповним. При цьому суд урахував, що первинною є експертиза, при проведенні якої об`єкт досліджується вперше, а повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Зокрема, істотними можуть визнаватися порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб. Згідно зі ст. 22, 26 КПК України вимога справедливого судового розгляду не покладає на суд зобов`язання доручити складання експертного висновку або проведення будь-якого іншого слідчого заходу лише тому, що сторона подала клопотання про це. Якщо захист наполягає на тому, щоб суд заслухав свідка або прийняв інші докази (такі як, наприклад, висновок експерта) суди повинні вирішити, чи є необхідним або доцільним прийняти ці докази для розгляду під час слухання справи. Однак захисник такої потреби не довів. Суд вважав, що судово-медична експертиза, у результаті якої складено висновок експерта № 49 від 15.04.2021, проведена з дотриманням порядку її призначення, визначеного КПК України на час вчинення такої дії.

Разом з цим слід зазначити, що проведення повторних експертиз є правом, а не обов`язком суду.

Сукупність обставин, установлена судом під час судового розгляду в цій справі, виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом судового розгляду в частині обвинувачення ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 122 КК України.

Кваліфікуючи дії обвинуваченого, суд ураховує те, що в обвинуваченого був умисел на заподіяння потерпілому невизначеної шкоди здоров`ю, тому відповідальність настає за тілесні ушкодження, які настали.

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне нанесення середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я понад 21 день, вчинене групою осіб без попередньої змови між собою. Склад указаного кримінального правопорушення доведений стороною обвинувачення в суді.

Оцінивши встановлені у справі обставини, суд вважає доведеною вину ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 122 КК України, а саме в умисному нанесенні середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я понад 21 день, вчиненому групою осіб без попередньої змови між собою.

Щодо обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, слід зазначити таке.

У контексті проголошених статтями 3, 8 Конституції України принципів гуманізму та верховенства права за наявності будь яких сумнівів щодо тлумачення та застосування норм права, ці сумніви мають вирішуватися на користь людини.

З урахуванням положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Говорячи про «закон», стаття 7 Конвенції посилається на те ж саме поняття, на яке посилається Конвенція будь-де у її тексті, - поняття, що охоплює як закони, так і прецеденти. Відповідно Суд завжди розумів термін «закон» у його «сутнісному» значенні, а не у «формальному». Таким чином, він включав до меж цього поняття, як акти нижчого ніж закони рівня, так і неписане право. У підсумку, «закон» - це чинне положення, розтлумачене компетентними судами. Більш того, термін «закон» несе якісні вимоги, включно із тими, що стосуються доступності та передбачуваності. Ці якісні вимоги повинні бути дотримані, як у розрізі визначення правопорушення, так і покарання, яке це правопорушення тягне за собою. Особа повинна знати із тексту відповідного положення та, у разі необхідності, за допомогою його тлумачення судами, які дії та бездіяльність призводять до кримінальної відповідальності та яке покарання буде призначено за дію та/або бездіяльність, про яку йдеться. Також, закон відповідатиме вимозі «передбачуваності», навіть якщо особа має звернутися за відповідною юридичною консультацією для того, щоб оцінити, у тій мірі, що є розумною за цих обставин, наслідки, до яких може призвести ця дія.

Вимога належної «якості» та «передбачуваності» закону з урахуванням відзначеної ЄСПЛ ролі суду в тлумаченні та застосуванні закону виключає можливість довільного обрання правової норми, яка підлягає застосуванню.

З огляду на це, визначальним аргументом при виборі норми, яка підлягає застосуванню, мають бути загальноприйняті в судовій практиці способи кваліфікації при конкуренції правових норм.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 у справі № 658/1658/16-к зазначив, що кваліфікація злочину це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Так, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_10 обвинувачується, зокрема, в тому, що в ніч із 14.04.2021 на 15.04.2021 близько 02 години 30 хвилин він спільно з двома особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, перебуваючи на зупинці громадського транспорту, що знаходиться біля магазину «ТРАШ» за адресою: АДРЕСА_2 , де на той час також знаходився потерпілий ОСОБА_12 , маючи умисел на грубе порушення громадського порядку шляхом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 і пошкодження його майна у громадському місці, діючи з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, безпричинно, використовуючи удаваний привід, діючи спільно, тобто групою осіб, підійшли до потерпілого ОСОБА_12 і почали наносити йому удари руками та ногами в ділянку голови та тулубу, завдавши при цьому потерпілому не менше двадцяти ударів, а також спільними діями пошкодили особисте майно ОСОБА_12 мобільний телефон марки Xiaomi моделі Redmi Note 6 Pro Black 3 Gb RAM 32 Gb ROM вартістю 2239 гривень 80 копійок.

Під час вчинення вищевказаних протизаконних дій потерпілому ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження, що в комплексі відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень; грубо порушено громадський порядок, а саме: суспільні відносини, які забезпечують нормальні умови життя людей, спокійний відпочинок і дотримання правил поведінки в побуті, а також заподіяно шкоду особистим інтересам потерпілого ОСОБА_12 , наданих йому Конституцією України, правам на повагу до гідності, свободу та особисту недоторканість; спричинено потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 2239 гривень 80 копійок.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_10 кваліфіковані, зокрема, за ч. 2 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 296 КК України передбачає відповідальність за хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Частина 2 ст. 296 КК України визначає відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», при розгляді кримінальних справ зазначеної категорії суди, пред`являючи високі вимоги щодо якості дізнання і досудового слідства, не повинні перебирати на себе функцію обвинувачення чи функцію захисту, а мають спрямовувати процес таким чином, щоб усі обставини справи були розглянуті всебічно, повно й об`єктивно, а вирок ґрунтувався лише на доказах, ретельно досліджених у судовому засіданні. Зокрема, необхідно встановлювати всі фактичні обставини справи, в тому числі спрямованість умислу, мотиви, мету, характер дій кожного з учасників хуліганства, з`ясовувати, чи порушив підсудний своїми діями громадський порядок, чи були вони вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства, чи супроводжувалися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Суди зобов`язані, як установлювати вину підсудних та призначати їм справедливе покарання, так і вживати всіх необхідних заходів для повного відшкодування потерпілим заподіяної матеріальної та моральної шкоди, а також з`ясовувати причини й умови, що призвели до вчинення хуліганства.

Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст. 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту, тощо.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла. Хуліганство визнають учиненим групою осіб і кваліфікують за ч. 2 ст. 296 КК України у разі участі в злочинних діях декількох (двох і більше) виконавців незалежно від того, яка форма співучасті (ст. 28 КК України) мала місце. Кваліфікація за цією ознакою для осіб, які вчинили злочин за попередньою змовою або організованою групою, не виключає визнання зазначених обставин такими, що обтяжують покарання (п. 2 ч. 1 ст. 67 КК України).

Кримінально карним хуліганством визнається грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Кримінальна-правова оцінка хуліганства та розрізнення його від інших видів посягань, зокрема проти життя та здоров`я людини, з метою правильного застосування норми закону про кримінальну відповідальність, проводиться за сукупністю ознак суспільно-небезпечного діяння, які згідно із законом про кримінальну відповідальність охоплюють склад даного злочину і визначають діяння як злочинне та кримінально карне.

Грубість порушення громадського порядку, кримінальним законом не конкретизована, є оціночним і визначається з урахуванням характеру вчинених хуліганських дій, їх наслідків, місця й тривалості їх вчинення, кількості потерпілих від зазначених дій, їхнього віку, стану здоров`я, істотності порушення їх інтересів, або інтересів підприємств, установ чи організацій.

Мотивом грубого порушення громадського порядку є явна неповага до суспільства. При цьому явною і очевидною, як для винної, так і для потерпілих і оточуючих, неповагою до суспільства вважається прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі.

Великою Палатою Верховного Суду у справі № 288/1158/16-к висловлено правову позицію, згідно з якою для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю, винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 КК України, є вчинення таких умисних дій, що супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, до таких ознак хуліганства можуть бути віднесені насильство із завданням потерпілому побоїв або заподіяння тілесних ушкоджень, знущання над ним чи пошкодження майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, або таке, яке особа тривалий час уперто і навмисно не припиняла, так само поєднані з демонстративною зневагою до загально прийнятих норм моралі.

Тобто, громадський порядок слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших поза юридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю. Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди. Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонукання вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки. Початок прояву такого діяння може бути різний, проте для кваліфікації хуліганства момент виникнення бажання його вчинити не є визначальним, оскільки не є конструктивною ознакою (складовою) цього посягання. Цей стан не виключає й того, що особа, яка не планувала або завчасно не готувалася і не мала наміру вчинити хуліганство, водночас може скоїти це діяння згодом за будь-яких обставин.

Відмежовуючи хуліганство від злочинів проти здоров`я, суд застосовує правову позицію Верховного Суду України, висловлену у справі № 5-17кс12, підтриману Касаційним кримінальним судом Верховного Суду у постанові від 19.04.2018 у справі № 209/1242/13-к, згідно з якою під час хуліганства посягання на суспільні відносини здійснюються в активній формі, переважно з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу. Відбуваються вони, як правило, в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною лексикою та/або фізичним насильством, зокрема з використанням травмуючих властивостей таких предметів, як вогнепальна зброя, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди. Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені об`єкти захисту.

Відповідно до п. 4 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 10, суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Для з`ясування особливої зухвалості законодавець зазначає, що особлива зухвалість це грубе порушення громадського порядку, поєднане із завданням потерпілій особі побоїв чи іншим насильством, що спричинило тілесні ушкодження, чи знущанням над потерпілим, знищенням або пошкодженням майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації, руху транспорту тощо.

Під явною неповагою до суспільства законодавець також визначає нахабно виявлене, зневажливе ставлення винного до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності. Ця ознака однаково характеризує як об`єктивну сторону хуліганства - грубе порушення громадського порядку, так і його суб`єктивну сторону - хуліганські мотиви вчинення. Закінченим злочин визнається з моменту вчинення дії, що грубо порушує громадський порядок.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Суд, безпосередньо, всебічно, ретельно, дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_10 .

З досліджених судом доказів не встановлено, що з боку обвинуваченого ОСОБА_10 мали місце прояви особливої зухвалості, зокрема, нахабне поводження, буйство, бешкетування, порушення спокою громадян; що обвинувачений вчиняв активні дії, спрямовані на агресію чи провокацію конфлікту, як по відношенню до потерпілого ОСОБА_12 , так і щодо порушення громадського порядку, спокою та нормальної життєдіяльності громадян.

Із наданих стороною обвинувачення доказів не вбачається відомостей на підтвердження вчинення обвинуваченим будь яких дій, які б давали підстави вважати, що він провокував конфлікт, використовував нецензурну лексику в громадському місці, прагнув показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, бажав самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству та державі, тощо, щоб його спілкування з потерпілим носило характер зухвалого виклику соціальному оточенню, щоб він вчиняли дії, які б свідчили про протиставлення себе оточуючим узагалі, показував би свою зверхність, і викликав у сторонніх осіб спробу припинити такі дії.

Що ж стосується показань потерпілого ОСОБА_12 , які він надав у судовому засіданні, то суд, оцінюючи їх у сукупності з іншими належними та допустимими доказами, зважаючи на наведе вище, дійшов висновку, що вони не підтверджують вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

З показань потерпілого ОСОБА_12 щодо обставин його спілкування з обвинуваченим не вбачається вчинення останнім дій, характерних для хуліганства, а саме, що з його боку мали місце погрози, агресивна поведінка, нецензурна лайка, які призвели до порушення громадського порядку, явна неповага до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, тобто, до вчинення діянь, що входять до об`єктивної сторони хуліганства.

Таким чином, суд за своїм внутрішнім переконанням, оцінюючи проаналізовані вище докази, дійшов висновку, що поведінка обвинуваченого не мала ознак, характерних для хуліганства.

Ураховуючи наведене у сукупності, суд дійшов висновку, що під час судового розгляду не доведено, що мало місце вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_10

Найважливішими засадами кримінального провадження є, зокрема, верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, що закріплено в статті 7 КПК України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні в справі «Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ установив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

У рішеннях у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011, у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 ЄСПЛ зазначив, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Передбачений ст. 17 КПК України стандарт доведення поза розумним сумнівом, як зазначено в постанові Верховного Суду у складі Касаційного кримінального суду від 11.03.2020 у справі № 331/2686/16-к, означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, окрім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний із елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Отже, суд може ухвалити обвинувальний вирок лише в тому випадку, коли винуватість обвинуваченої особи доведено поза розумним сумнівом.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що деталі обвинувачення у кримінальному процесі мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (справа «Маттоціа проти Італії», рішення від 25 липня 2000 року).

Наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом (Sevtap Veznedaroрlu v. Turkey (Севтап Везнедароглу проти Турції).

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту.

Законодавець вимагає, щоб будь який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правовопрушення, що визначено ч. 3 ст. 373 КПК України.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише у випадку, коли вина обвинуваченої особи у вчиненні кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає у сторонньої особи будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був скоєний і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

В основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Надані стороною обвинувачення докази таким критеріям не відповідають, оскільки містять сумніви, що виключають можливість прийняття рішення поза розумними сумнівами про винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

За наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ, наданий як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_10 , оскільки достатніх, допустимих та належних доказів на підтвердження вчинення вказаного кримінального правопорушення не надано стороною обвинувачення, і не здобуто судом.

Оскільки не доведено наявності в діянні обвинуваченого ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, то в силу презумпції невинуватості, закріпленої у ст. 62 Конституції України, то суд вважає, що обвинуваченого ОСОБА_10 необхідно виправдати за ч. 2 ст. 296 КК України в зв`язку з недоведеністю в його діях складу зазначеного кримінального правопорушення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 122 КК України, суд ураховує таке.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Юридична відповідальність особи за ч. 2 ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, позаяк Конституційний Суд України в Рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив, що призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим, бо згідно з вказаним принципом при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини).

У Рішенні від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначив, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […]має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (постанова Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 КК України цей Кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Так, вчинене обвинуваченим ОСОБА_10 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 122 КК України, згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , не встановлено і в обвинувальному акті не зазначено.

При призначенні покарання суд також ураховує відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що він неодружений, не працевлаштований, хоча працездатного віку, має місце реєстрації та проживання, за яким характеризується посередньо, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність, раніше судимий.

Також суд ураховує ставлення обвинуваченого до вчиненого, який розкаявся, шкодував у вчинених діях, засуджував їх, і його поведінку після вчиненого, а саме те, що він вибачився перед потерпілим, як у судовому засіданні, так і в лікарні, про що вказав сам потерпілий під час його допиту.

Разом з цим згідно з наданими стороною захисту характеристикою, медичною документацією, обвинувачений ОСОБА_10 з 2020 року проживає разом з бабою ОСОБА_23 , яка тяжко хворіє та потребує сторонньої допомоги; за час проживання ОСОБА_22 проявив себе як ввічливий та порядний хлопець, відповідально ставився до своїх обов`язків та завжди був готовий прийти на допомогу сусідам.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових злочинів. При цьому суд ураховує, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 частиною принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного караного діяння такого покарання, котре законодавець вважає пропорційним.

За сукупністю вищенаведених обставин, ураховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 122 КК України в межах санкції відповідної частини статті, у виді обмеження волі.

Призначення покарання є дискрецією суду та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення мети, визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій передбачений законом спосіб.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Наведені вище обставини у сукупності надають підстави для застосування ст. 75 КК України, тому суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, установивши йому іспитовий строк з покладенням обов`язків згідно зі ст. 76 КК України, оскільки виправлення останнього можливе без реального відбування покарання та ізоляції від суспільства.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_10 , попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Під час досудового розслідування стосовно ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який під час судового розгляду змінено на домашній арешт, а саме ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17.11.2022 строком на два місяці, який у подальшому не продовжувався. Суд не вбачає на цей час підстав для обрання ОСОБА_10 будь якого запобіжного заходу, клопотань з цього приводу не надходило.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не подавався.

У кримінальному провадженні понесено процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертиз, у загальному розмірі 1144,35 грн, які слід віднести на рахунок держави.

Питання щодо речових доказів і документів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України та на підставі ст. 174 КПК України скасувати арешт майна, накладений на речові докази.

Керуючись ст. 100, 174, 369 - 371, 373, 374, 376, 615 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_10 визнати невинуватим та виправдати у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 296 КК України у зв`язку з недоведеністю наявності в його діях складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) гривень 35 копійок віднести на рахунок держави.

Речові докази:

- куртку чорного кольору, чорний картуз, кросівки синьо-білі повернути ОСОБА_10 ;

- телефон марки Xiaomi Redmi Note 6 Pro Black 3 Gb RAM 32 Gb ROM, поміщений до спецпакета № 2370588 , повернути ОСОБА_12 .

Скасувати арешт майна, а саме: куртки чорного кольору, чорного картуза, кросівок синьо-білих, накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 травня 2021 року.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1