Справа № 192/1505/21
Провадження № 1-кп/201/767/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000880 від 21.08.2021 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нововоскресенське Херсонської області, громадянина України, який має середню освіту, неодружений, утриманців не має, офіційно не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт Солоне Дніпропетровської області, громадянина України, який має неповну середню освіту, не одружений, утриманців не має, офіційно не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_4

захисник ОСОБА_7

представник потерпілих ОСОБА_8 (ВКЗ)

ВСТАНОВИВ:

Прокурором подане письмове клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , в якому прокурор просив продовжити їм строки тримання під вартою на 60 днів, посилаючись на обґрунтовану підозру і ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 просили в задоволенні клопотання прокурора відмовити і змінити їм запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на недоведеність ризиків.

Захисники підтримали думку своїх підзахисних.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_8 клопотання прокурора підтримав.

Суд, заслухавши учасників процесу, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено наступне.

Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2022 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього майна.

Строк покарання ОСОБА_3 ухвалено рахувати з моменту початку його фактично виконання.

Зараховано в строк покарання ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення з 21 серпня по 14 вересня 2021 року.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати в розмірі 171, 61 грн на залучення експерта для проведення судової експертизи.

Також цим вироком визнано винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців без конфіскації майна.

Строк покарання ОСОБА_4 ухвалено рахувати з моменту початку фактичного виконання покарання. Зараховано у цей строк строк попереднього ув`язнення з 21 серпня по 23 серпня 2021 року.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати в розмірі 171, 61 грн на залучення експерта для проведення судової експертизи.

Крім того, цим вироком визнано винуватим ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі статей 75, 104 КК ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку 2 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК на ОСОБА_9 покладено такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Додатково покладено на ОСОБА_9 , згідно з приписами ч. 3 ст. 76 КК, обов`язок виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, вид якої буде визначений органом пробації.

Задоволено цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 про відшкодування майнової і моральної шкоди. Ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування майнової шкоди 35 846, 56 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 28 березня 2023 року вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2022 року залишив без змін.

01.06.2023 з метою виконання вироку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 затримано та направлено до місць відбуття покарання.

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду постановою від 08 квітня 2024 вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 березня 2023 року стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скасував і призначив новий розгляд у суді першої інстанції.

В решті судові рішення залишено без змін.

Крім того Верховний Суд обрав обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжний захід кожному у виді тримання під вартою на строк 60 днів, який в подальшому місцевим судом продовжений. Строк його дії спливає 01.08.2024.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 08 травня 2024 подання Солонянського районного суду Дніпропетровської області задовольнив, кримінальне провадження № 0000880 стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , обвинувачених за ч.4 ст. 187 КК України, направив до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, для здійснення судового провадження.

15.05.2024 до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшли вищезазначені матеріали кримінального провадження.

15.05.2024 призначене підготовче засідання.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченим раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також судом враховуються положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практика Європейського суду з прав людини, за якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

За положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

Суд виходить з того, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, тобто у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Дане кримінальне правопорушення у відповідності до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, і за вчинення якого у разі визнання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 винуватими, їм загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.

Тому, розуміючи наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , на переконання суду, можуть переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

При цьому даний ризик підсилений тим, що вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2022 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього майна. Також цим вироком визнано винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців без конфіскації майна.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 28 березня 2023 року вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2022 року залишив без змін.

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду постановою від 08 квітня 2024 вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 березня 2023 року стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скасував і призначив новий розгляд у суді першої інстанції.

Скасовуючи вирок місцевого суду і ухвалу апеляційного суду, Верховний Суд зазначив за єдину підставу для такого скасування наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які мали місце в ході розгляду справи головуючим суддею Солонянського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_12 , який усупереч приписам статей 22, 26 КПК, відповідно до яких суд мав розглядати лише ті питання, що були винесені сторонами провадження на його розгляд, серед яких і питання щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, зважаючи на відсутність ініціативи прокурора щодо зміни правової кваліфікації дій засуджених, у ході судового розгляду під технічний запис судового засідання ініціював перед прокурором це питання, що надалі призвело до пред`явлення прокурором обвинувачення у вчиненні більш тяжкого кримінального правопорушення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Крім того, Верховний суд з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , наявності ризику, передбаченого ст. 177 КПК, зокрема можливого, переховування від суду, та з метою забезпечення виконання процесуальних рішень, обрав їм запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Посилання прокурора на наявність ризику, визначеного п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинити інше кримінальне правопорушення), суд визнає необґрунтованим, адже відповідно до вимог ст. ст. 22, 92, 184 КПК України покладено саме на сторону обвинувачення. Не зазначення аргументів на користь твердження про існування такого ризику є недоліком клопотання та позбавляє сенсу досліджувати це питання. Суд переконаний, що залишаючись об`єктивним і неупередженим, має створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав, а не виконувати невластиві йому функції за них. Тим більше суд не має на себе перебирати обов?язки сторони обвинувачення з доведення тих чи інших ризиків.

Тим більш, що Верховним судом вказаний ризик не встановлений.

У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

За таких обставин суд вважає, що на цей час є наявним ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від суду, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує їм у разі визнання їх винуватими у пред`явленому обвинуваченні.

Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

За таких обставин, суд доходить переконання, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів станом на дату розгляду вказаного питання не зможе забезпечити належний розгляд кримінального провадження, а перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є підставою для продовження їм раніше застосованого Верховним судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд бере до уваги наявність у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 місця реєстрації та проживання, відсутність судимостей, вчинення інкримінованого злочину коли вони були неповнолітніми, а також тісні соціальні зв`язки. Однак дані обставини, з урахуванням вищевикладеного, не можуть слугувати достатньою підставою для зміни їм раніше застосованого запобіжного заходу.

При цьому, ані обвинуваченими, ані їх захисниками будь-яких об`єктивних даних, які безумовно вказують на зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для застосування чи продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суду не надано.

Тому, на думку суду, оскільки на цей час продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , продовжити на 60 днів.

Суд вважає, що застосований до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, а встановлений ризик є дійсним та триваючим, а тому на даний час виключається можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених суд на даному етапі не встановив.

Також підтверджень наявності у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 захворювань, які перешкоджають їм утримуватися під вартою, суду не надано.

Згідно п. 1 ч. 4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, окрім інших, також щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Тому враховуючи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, тобто у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, а відтак одного з найбільш суспільно небезпечних кримінальних правопорушень, то розмір застави суд не визначає.

Керуючись ст. ст. 177,178, 183, 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 задовольнити.

ОСОБА_3 продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 26 вересня 2024 включно, без визначення розміру застави.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 задовольнити.

ОСОБА_4 продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 26 вересня 2024 включно, без визначення розміру застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1