ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 липня 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 липня 2024 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 16 год. 00 хв. 26 вересня 2024 року.

Розмір застави визначено в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 151 400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покладено на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати до уповноваженого у кримінальному провадженні слідчого, прокурора чи суду із встановленою ними періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він буде перебувати, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

ЄУНСС №727/10669/21 Головуючий суддя І інстанції: ОСОБА_6

Провадження №11-кп/822/310/24 Суддя - доповідач: ОСОБА_1

Категорія ст. 199, 331 КПК України

На вказану ухвалу районного суду, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу.

Вважає, що небезпека того, що він може переховуватися від суду, не може оцінюватися виключно з огляду на тяжкість потенційного покарання, оскільки слід враховувати низку інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити наявність ризику переховування від суду, або довести, що він є досить незначним, а тому не може виправдати застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час судового розгляду.

Зазначає, що існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину, є обов`язковою і неодмінною умовою належності продовження їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Звертає увагу, що вже три роки утримується під вартою, а тому ризики відсутні.

Стверджує, що клопотання прокурора та ухвала суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прямо суперечать та порушують норми міжнародного права.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, а також зменшити розмір застави. Розгляд скарги провести без його участі.

Встановивши суть ухвали та вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , перевіривши наявні матеріали з кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних вимог, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до ч.4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Зважаючи на те, що ні апелянт, ні інші учасники кримінального провадження не заявляли клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, колегія суддів, керуючись вищевказаною нормою, розглядає подану апеляційну скаргу обвинуваченим без участі сторін кримінального провадження.

Згідно з ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч.3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань, суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.

Ухвалюючи рішення про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, передбаченим статтями 177178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону у повній мірі.

Встановлено, що 19.07.2024 року до Першотравневого районного суду м. Чернівці з Чернівецького апеляційного суду, на новий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання надійшло кримінальне провадження №0000117 від 31.01.2021 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст. 185 КК України.

Стороною обвинувачення було дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні в матеріалах кримінального провадження докази свідчать про об`єктивний зв`язок обвинуваченого із вчиненням інкримінованих йому діянь.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні, суд належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування ризиків можливої протиправної поведінки останнього.

Так, вказаний запобіжний захід продовжений обвинуваченому на стадії судового провадження під час підготовчого судового засідання в порядку ст. 314, 315 КПК України.

Апеляційною інстанцією встановлено, що рішення про обрання запобіжного заходу обвинуваченим у виді тримання під вартою, суддею прийнято на стадії підготовчого судового засідання (ст. 315 КПК України), яка в цілому відноситься вже до стадії судового провадження та підлягає апеляційному оскарженню і враховуючи вимоги ст. 9 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість прийняття та розгляду цієї апеляційної скарги, з огляду на практику ЕСПЛ та ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, оскільки мова йде про право на свободу та особисту недоторканість в розрізі ст. 5 Конвенції.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні нетяжкого та тяжкого злочинів, а отже, у випадку визнання його винуватими, останньому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років позбавлення волі.

Враховуючи, що розгляд цього кримінального провадження в суді першої інстанції лише розпочато, а також обставини, характер і тяжкість інкримінованих діянь обвинуваченому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ризики, які були наявні раніше, зокрема: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, - не зменшилися та продовжують існувати.

Також апеляційний суд звертає увагу й те, що на час вирішення питання про продовження ОСОБА_5 обраного запобіжного заходу, докази щодо його офіційного працевлаштування відсутні, як і немає тісних соціальних зв`язків, таким чином обвинувачений може перешкоджати розгляду кримінального провадження.

Окрім того, згідно з п.5 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, який посилаючись на практику застосування ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Проте, безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

З огляду на вищенаведене колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції і вважає, що доводи апелянта такими, що не спростовують висновків судді викладених в оскаржуваному рішенні.

Доводи ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки більш м`який запобіжний захід у даному випадку не буде співмірним доведеним ризикам та інкримінованих обвинуваченому злочинів.

Надаючи оцінку доводам апелянта ОСОБА_5 щодо розміру визначеної застави, яка є надто високою для нього, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У контексті справи «Mangouras v. Spain» (рішення від 28.09.2010 р., заява №12050/04) зазначається, що заявник, посилаючись на п.3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів щодо обрання підозрюваному розміру застави, який значно перевищував наявні активи, поточні доходи підозрюваного, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника та шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

При визначенні обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, суд виходив з обставин кримінальних правопорушень в яких обвинувачується ОСОБА_5 , те що в нього немає сталих соціальних зв`язків та офіційно не працевлаштований, основним джерелом його доходів є вчинення злочинів проти власності, при цьому судом враховано і матеріальний та сімейний стан, обвинуваченого, а також ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку про те, що жодний більш м`який запобіжний захід не гарантуватиме виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Колегія суддів звертає увагу, що ч.2 ст. 422-1 КПК України передбачено вичерпний перелік документів, які можуть бути витребувані суддею-доповідачем з суду першої інстанції у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості дати оцінку всім доводам апелянта наведеним у скарзі, оскільки обмежений відсутністю матеріалів кримінального провадження для повного дослідження заявлених доводів.

На підставі викладеного, обґрунтування апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 не знайшло свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому задоволенню не підлягає.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. 176-178, 183, 331, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 липня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3