ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3536/24 Справа № 191/3586/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000276 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05 січня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати як незаконну, постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби, або визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що в попередніх судових засіданнях судом було задоволено клопотання обвинуваченого про розгляд кримінального провадження колегією суддів, однак в порушення вимог КПК України клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу суд розглянув одноособово.

Зазначає, що клопотання прокурора не відповідає вимогам КПК України, так як до нього не було додано жодного доказу на його обгрунтування, також прокурором не доведено існування ризиків.

Стверджує, що потерпілий ОСОБА_9 діяв під керуванням працівників правоохоронних органів, виступав ініціатором зустрічей та провокував телефонні розмови і передачу грошових коштів.

Посилається на те, що тяжкість покарання не може слугувати обгрунтуванням застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 вину за ст.189 КК України не визнає.

Зазначає, що обвинувачений має зареєстроване місце проживання, його брат 31.10.2024 року помер, тому на його утриманні перебувають батьки пенсійного віку, які страждають на певні хвороби та потребують допомоги, також обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, займався волонтерством для Збройних Сил України, на час інкримінованих йому подій раніше не судимий.

Окрім того зазначає, що надані слідчим докази минулих фактів судимостей та відбування ОСОБА_8 покарання, в тому числі і за ст.75 КК України, свідчить про те, що ОСОБА_8 ніколи не переховувався від органів досудового слідства чи суду, добросовісно виконував покладені на нього обов`язки.

Вказує на те, що відсутність відомостей про офіційне працевлаштування ОСОБА_8 не може свідчити про відсутність у нього грошових коштів для існування, оскільки ОСОБА_8 до затримання займався підприємницькою діяльністю.

Посилається на те, що докази вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, - є сумнівними.

Стверджує, що судом першої інстанції в призначених судових засіданнях розглядалося лише питання продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу, а тому, за цих обставин, тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою є незаконним.

Звертає увагу на те, що судом не було вирішено питання щодо розгляду справи без участі потерпілого, який 11.09.2024 року та 03.10.2024 року не з`явився в судові засідання, доказів поважності неявки в суд не надав.

Зазначає, що визначена судом застава є непомірною для обвинуваченого.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року ОСОБА_8 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05 січня 2025 року, також застосовано заставу в розмірі 120 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 363 360 грн.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Від обвинуваченого ОСОБА_8 не надійшло клопотання про його участь у розгляді провадження під час апеляційного перегляду, у зв`язку з чим відповідно до ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги проведено у відсутність обвинуваченого, проти чого не заперечували захисник та прокурор.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 3 статтею 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт № 0000276 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 27.04.2024 року до обвинуваченого ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

До суду першої інстанції прокурором було надано клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.319 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні повинен бути проведений в одному складі суддів.

У цьому кримінальному провадженні відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 11.09.2024 року, наданого Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області на запит суду апеляційної інстанції, визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - ОСОБА_1 , судді - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Водночас, з журналу судового засідання та ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.11.2024 року вбачається, що головуючий суддя ОСОБА_1 одноособово розглянула клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , що є істотним порушенням вимог КПК України, а тому доводи захисника в цій частині є слушними.

Таким чином, рішення суду ухвалено з порушенням вимог кримінального процесуального закону, що, відповідно до ст. 412 КПК України, є підставою для скасування ухвали та постановлення нової ухвали судом апеляційної інстанції.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.ст. 199, 315 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що доводи поданого клопотання є частково обґрунтованими.

Так, колегія суддів вважає, що наявні ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, може:

- переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, при цьому враховується тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, а також, особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований. Окрім того, ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану, який суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку;

- незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки судовий розгляд ще не розпочався, потерпілий та свідки судом не допитані, а відповідно до ст.23 КПК України показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а тому для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Окрім того, слід зазначити, що запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено у підготовчому судовому засіданні, що свідчить про те, що вказане кримінальне провадження тільки призначено до судового розгляду, а тому докази не досліджені, потерпілий та свідки не допитані.

Також колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: - особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, та встановлені ризики; - заяв про взяття на поруки обвинуваченого не надходило; - домашній арешт, з огляду на інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, оскільки відсутні відомості про міцні соціальні зв`язки за адресою, де буде проживати обвинувачений у разі обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Підстав для застосування судом до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Твердження захисника про те, що клопотання прокурора не відповідає вимогам КПК України, так як до нього не було додано жодного доказу на його обгрунтування, також прокурором не доведено існування ризиків, - не є слушними, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 відповідає вимогам ч.3 ст.199 КПК України, у якій передбачено вимоги лише про зазначення відомостей, які викладені в клопотанні.

Зокрема, у клопотанні прокурора зазначені виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, а також щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Посилання захисника на те, що потерпілий ОСОБА_9 діяв під керуванням працівників правоохоронних органів, виступав ініціатором зустрічей та провокував телефонні розмови і передачу грошових коштів, а також, що докази вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, - є сумнівними, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу кримінального правопорушення постановлюється виправдувальний вирок.

Твердження захисника, що тяжкість покарання не може слугувати обгрунтуванням застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставним, оскільки запобіжний захід продовжено з урахуванням всіх обставин, особи обвинуваченого та наявних ризиків.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений має зареєстроване місце проживання, його брат 31.10.2024 року помер, тому на його утриманні перебувають батьки пенсійного віку, які страждають на певні хвороби та потребують допомоги, також обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, займався волонтерством для Збройних Сил України, на час інкримінованих йому подій раніше не судимий, а також, що ОСОБА_8 ніколи не переховувався від органів досудового слідства чи суду, добросовісно виконував покладені на нього обов`язки, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 відповідно до обвинувального акта офіційно не працює, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення в умовах воєнного стану.

Посилання захисника на те, що судом першої інстанції не було вирішено питання щодо розгляду справи без участі потерпілого, який 11.09.2024 року та 03.10.2024 року не з`явився в судові засідання, доказів поважності неявки в суд не надав, не є слушним, оскільки вказана обставина не може бути підставою для скасування ухвали суду, так як участь потерпілого під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обвинуваченому не передбачена ч.1 ст.193 КПК України.

Враховуючи наведене, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника необхідно задовольнити частково, ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 05.01.2025 року включно.

В силу ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із ч. 5 ст. 182 КПК України із змінами, внесеними згідно із Законом № 1774-VIII від 06.12.2016 року, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З урахуванням тих обставин, що обвинувачений ОСОБА_8 обвинувачується у вимозі передачі чужого майна, з погрозою насильства, вчинене в умовах воєнного стану, а також, що відомості щодо його майна та сімейного стану відсутні, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на підставі п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне визначити заставу в розмірі 120 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 363 360 грн і вважає, що саме такий розмір застави достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Посилання захисника на те, що визначений розмір застави є непомірним для обвинуваченого, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки застава визначена відповідно до вимог п.3 ч.5 ст.182 КПК України, з урахуванням тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, окрім того, захисник сам в апеляційній скарзі зазначає про те, що відсутність відомостей про офіційне працевлаштування ОСОБА_8 не може свідчити про відсутність у нього грошових коштів для існування, оскільки ОСОБА_8 до затримання займався підприємницькою діяльністю.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року - задовольнити частково.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 05 січня 2025 року включно.

Визначити ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 120 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 363 360 гривень.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою заставодавцем.

У разі звільнення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з-під варти під заставу, покласти на нього обов`язки до 05 січня 2025 року: - прибувати до суду у визначений час; - утримуватись від спілкування із потерпілими та свідками; - не відлучатися із населеного пункту, в якому зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; - повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_8 , що в разі невиконання покладених на нього зобов`язань внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3