Справа № 190/2011/24
Провадження №1-в/190/261/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м.П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

представника установи - ОСОБА_4

засудженого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. П`ятихатки справу за клопотанням засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час відбуває покарання в Державній установі «П`ятихатська виправна колонія №122»,

про приведення вироку у відповідність до нового закону,-

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить вирішити питання щодо декриміналізації його діяння за вироком Кам`янського (Дніпродзержинського) суду на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення" та змін в ст.51 КУпАП, та декриміналізацію крадіжок.

Засуджений в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити. Представник Державної установи «П`ятихатська виправна колонія (№122)» просив вирішити питання відповідно до вимог діючого законодавства.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання засудженого.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали особової справи засудженого, судом встановлено наступне.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З матеріалів особової справи ОСОБА_5 вбачається, що він відбуває покарання за вироком суду в ДУ «П`ятихатська виправна колонія (№122)», що надає П`ятихатському районному суду право розглянути подане ним клопотання.

Судом встановлено, що вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02.06.2020 року ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст.289, ч.3 ст.185, ч.1 ст.263 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації мацна, з іспитовим строком на 3 роки. Цим вироком ОСОБА_5 засуджений за вчинення кримінальних правопорушень за ознаками: незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненим з проникненням у приміщення; таємного викрадення чужого майнав (крадіжка) поєднаного з проникненням в інше приміщення; незаконного придбання зберігання та носіння вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу. Викраденням майна ОСОБА_5 спричинив потерпілому матерільної шкоди на суму 8700,00 грн.

Згідно вироку Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11.07.2023 року ОСОБА_5 засуджений за ч.4 ст.185 КК україни до 5 років позбавлення волі; остаточне покарання призначено на підставі ч.1 ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання, невідбутої частини покарання за вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02.06.2020 року, та визначено ОСОБА_5 до відбуття 5 років 6 місяців позбавлення волі. Початок строку відбуття покарання рахувати з 25.05.2023 року. Відповідно до зазначеного вироку ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням до іншого приміщення, вчинене в умовах воєнного стану, чим спричинив потерпілому матеріальної шкоди на суму 7591 грн. 42 коп. Подія злочину відбулася 30.03.2023 року.

Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон № 3886-ІХ, який набув чинності 09 серпня 2024 року.

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст.190, ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

На переконання суду, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.

Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.

Неоподатковуваний мінімум в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу, для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Таким чином два неоподатковуваних мінімума доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2023 року ця сума становила 2684,00 грн.

Отже враховуючи, що ОСОБА_5 згідно вироку Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11.07.2023 року завдав матеріальної шкоди потерпілому на суму 7591 грн. 42 коп., що перевищує два неоподатковуваних мінімума доходів громадян станом на день скоєння крадіжки - 30.03.2023 року, відтак вчинене ним діяння є кримінально караним.

За таких обставин, клопотання засудженого ОСОБА_5 є таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України №3886-ІХ, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 щодо декриміналізації його діяння за вироком Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11.07.2023 року, - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим у той же термін після отримання її копії.

Суддя ОСОБА_1