Справа № 487/2876/23
Провадження № 1-кс/487/4654/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2024 м.Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000812 від 10.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.05.2023 у кримінальному провадженні №0000812 від 10.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190 КК України, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000812 від 10.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190 КК України. Ухвалою слідчого судді від 25.05.2023 накладений арешт на вищевказану квартиру. І хоча на даний час досудове розслідування кримінального провдження не закінчено, вже проведені усі необхідні слідчі дії та встановлено правомірність дій ОСОБА_4 щодо вказаного об`єкта нерухомості, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_6 , в присутності якої відбулася нотаріальна процедура складання і підписання заповіту ОСОБА_7 . З урахуванням наведеного, заявник вважає, що відпала необхідність у подальшому арешті майна.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 підтримав клопотання про скасування арешту з квартири, наполягав на його задоволенні.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, але зазначила, що дійсно, у кримінальному провадженні допитано свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , які приймали участь у нотаріальній дії, лікаря, який лікував ОСОБА_7 , витребувано медичну документацію, але експертиза щодо стану здоров`я ОСОБА_7 під час складання і підписання заповіту не призначена.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя вважає, що клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів клопотання вбачається, що слідчим відділом Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000812 від 10.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190 КК України.

Відповідно до рапорту про виявлення кримінального правопорушення від 10.05.2023 в ході перевірки матеріалів ЄО Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області №5188 від 06.05.2023 за фактом надходження до Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області звернення ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо вжиття заходів до жінки на ім`я ОСОБА_11 , яка без відома заявниці зайшла до квартири АДРЕСА_2 , встановлено, що вищевказана жінка на ім`я ОСОБА_11 імовірно шахрайським шляхом намагається заволодіти вищезазначеною квартирою, тобто в діях невстановленої жінки на ім`я ОСОБА_11 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.05.2023 у вказаному кримінальному провадженні накладений арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , з забороною відчуження, розпорядження та користування вказанимй майном.

Відповдно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Статтею 132 КПК України встановлені загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Застосування цих заходів не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

-існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

-потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

-може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, у тому числі, враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

За змістом ч. 1 ст. 174 КПК України, власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Судом встановлено, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється з 06.05.2023 року, арешт на квартиру був накладений 25 травня 2023 року, жодній особі не повідомлено про підозру.

В судовому засіданні прокурор зазначила, що на даному етапі досудового розслідування допитані свідкі, які були присутні під час нотаріальної дії, дійсно, свідок ОСОБА_6 показала, що в її присутності ОСОБА_7 , яка перебувала у свідомості, відповідала на запитання нотаріуса чітко, усвідомлюючи свої дії, повідомила нотаріусу, що хоче скласти заповіт на Галину. Оскільки вона не могла добре тримати ручку, тому заповіт підписала жінка на ім`я Людмила, а після неї - ОСОБА_6 . На ОСОБА_7 ніхто не тиснув і не примушував. Незважаючи на те, що слідчий витребував медичну документацію ОСОБА_7 , експертиза так і не була призначена.

Отже, слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено необхідність подальшого існування накладеного арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Слідчий суддя зазначає, що доказове значення майна, як речового доказу, не є достатнім для того, щоб протягом такого тривалого часу забороняти власнику утримувати річ, яка на даний час належить йому на законних підставах, враховуючи, що органом досудового розслідування не встановлено причетність будь-якої особи до вчинення кримінального правопорушення, у якому проводиться досудове розслідування у зазначеному вище кримінальному провадженні з травня 2023 року, в тому числі і власника арештованої квартири.

За такого, слідчий суддя вважає, що в матеріалах кримінального провадження №0000812 від 10.05.2023 відсутні дані, які б виправдовували подальше втручання держави у володіння ОСОБА_4 на належне їй майно, а тому слід скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.05.2023.

Керуючись ст.ст. 170-174 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.05.2023 у кримінальному провадженні №0000812 від 10.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190 КК України, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошений 06.09.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1