Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

24 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000468 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , згідно з ст.89 КК України не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 3 травня 2024 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 03.05.2024 ОСОБА_6 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.309 КК України і йому призначено покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік з покладенням на нього таких обов`язків, передбачених ст.591 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- пройти курс лікування від наркотичної залежності.

В апеляційній скарзі прокурор - заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, виключивши з нього покладений на ОСОБА_6 обов`язок пройти курс лікування від наркотичної залежності.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_6 , правову кваліфікацію його дій, вид і розмір призначеного покарання. Разом з тим, вважає, що, покладаючи на ОСОБА_6 обов`язок пройти курс лікування від наркотичної залежності, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність

Зазначає, що під час судового розгляду не досліджувалися докази, які б підтверджували наявність у обвинуваченого наркотичної залежності, і суд не з`ясував, чи дійсно ОСОБА_6 страждає на захворювання з діагнозом: Наркоманія, який встановлюється за результатами проходження медичного обстеження відповідно до Закону України "Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними" та Інструкції про порядок виявлення та постановки на облік осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини, затвердженої наказом МОЗ України, МВС України, Генеральної прокуратури України, МЮ України № 306/680/21/66/5 від 05.11.1997. При цьому обвинувачений під наглядом лікарів нарколога та психіатра не перебуває, про що суд вказав у вироку. За таких обставин, як стверджує прокурор, покладення на обвинуваченого відповідного обов`язку можна тлумачити як тортури.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи обвинуваченого, який поклався на розсуд суду за наслідками розгляду апеляційної скарги та повідомив, що на виконання вироку суду вже проходить лікування; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що 18 квітня 2024 року ОСОБА_6 , перебуваючи в м. Києві, придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи блістер таблеток "Метадон", який поклав у кишеню джинсів, і тим самим незаконно придбав та почав зберігати без мети збуту наркотичний засіб метадон (фенадон). Цього ж дня близько 13 години 15 хвилин за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 був затриманий працівниками поліції, які під час особистого обшуку виявили та вилучили у нього блістер з таблетками, які містять наркотичний засіб метадон (фенадон) загальною масою 0,044 г.

Обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального проступку розглядався у спрощеному провадженні, а тому встановлені досудовим розслідуванням і, відповідно, судом, фактичні обставини кримінального провадження колегія суддів не переглядає відповідно до вимог ч.1 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.309 КК України - незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставами для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді пробаційного нагляду, суд врахував загальні засади відповідно до вимог ст.65 КК України, і вирок у частині виду та розміру призначеного покарання прокурором також не оспорюється.

Що стосується доводів в апеляційній скарзі, що, покладаючи на обвинуваченого обов`язок пройти курс лікування від наркотичної залежності, суд неправильного застосував закон України про кримінальну відповідальності, то вони, на переконання колегії суддів, є безпідставними.

З формулювання висунутого обвинувачення та наявних у справі доказів вбачається, що ОСОБА_6 незаконно придбав наркотичний засіб для власного вживання без мети збуту, що дає обґрунтовані підстави вважати, що особа незаконно вживає наркотичні засоби, тобто вживає їх без призначення лікаря.

Відсутність у справі результатів медичного огляду або медичного обстеження, якими б було встановлено, що особа, яка зловживає наркотичними засобами або психотропними речовинами і відносно якої встановлено діагноз "наркоманія", потребує лікування, об`єктивно пояснюється тим, що працівники поліції за наявності підстав, передбачених ст.12 Закону України "Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними", не направили ОСОБА_6 на медичний огляд.

Згідно з ч.1 ст.14 вказаного Закону, якщо в результаті медичного огляду чи медичного обстеження встановлено, що особа, яка зловживає наркотичними засобами або психотропними речовинами і відносно якої встановлено діагноз "наркоманія", потребує лікування, у тому числі в стаціонарних або амбулаторних умовах, лікар-нарколог зобов`язаний запропонувати такій особі пройти курс добровільного лікування і видати направлення до наркологічного закладу для такого лікування.

З приписів цієї норми слідує, що у разі, якщо особа не потребує лікування і відносно неї не встановлено діагноз "наркоманія", вона і не буде направлятись до наркологічного закладу для лікування, що є цілком зрозумілим і спростовує твердження прокурора про можливість застосування тортур до особи. І в такому разі уповноважений орган з питань пробації має можливість звернутися до суду з поданням про зміну покладених обов`язків за результатами оцінки ризику вчинення засудженим повторного кримінального правопорушення, як це передбачено п.5 ч.3 ст.491 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Відносно безпосередньо ОСОБА_6 , то, як повідомив обвинувачений, він вживає наркотичні засоби з 90-их років і вже проходив лікування. На виконання вказаного вироку суду він добровільно звернувся до закладу охорони здоров`я і розпочав лікування. Вказані обставини беззаперечно свідчать про те, що суд правильно поклав на ОСОБА_6 обов`язок пройти курс лікування від наркотичної залежності.

Отже, підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 1 травня 2024 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3