Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/532/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 жовтня 2024 року про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеного 20 вересня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000175, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.3 ст.369-2 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

З представлених матеріалів кримінального провадження вбачається, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Кіровоградській області розслідується кримінальне провадження, внесене 20.09.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000175 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 369-2 КК України.

За клопотанням слідчого ВР ОТЗ СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_10 від 08.10.2024 року, погодженого з заступником начальника відділу Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_6 , ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 жовтня 2024 року на майно, вилученого у ОСОБА_9 під час проведення обшуку 07.10.2024 року, а саме: дві купюри номінальною вартістю 500 гривень кожна з номерами ЗГ3340911 та ВХ 6684984; одну купюру номінальною вартістю 500 гривень з серією та номером: НОМЕР_1 ; дві купюри номінальною вартістю 1000 гривень кожна з номерами ГК 3536403 та ВТ 4432398; мобільний телефон з ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 з сім картками НОМЕР_4 , НОМЕР_5 - накладено арешт.

Як вбачається зі змісту ухвали, слідчий суддя погодився з усіма доводами сторони обвинувачення і зокрема у своєму рішенні зазначив про те, що для проведення ефективного досудового розслідування є потреба у збереженні цього майна у такому незмінному стані до встановлення фактичних обставин вчинення злочину. На даній стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси власника майна, шляхом накладення арешту, з метою запобігання його зникнення, знищення, пошкодження, зміни. Негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, не встановлено.

На спростування доводів адвоката ОСОБА_7 про незаконність проведеного у ОСОБА_9 обшуку, слідчий суддя вказав про те, що відповідно до ст. 172 КПК України при розгляді даного клопотання, не вирішуються питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України, під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Крім того, слідчий суддя зазначив, що санкцією ч. 3 ст. 369-2 КК України передбачено покарання у виді конфіскації майна, а тому погоджується із доводами сторони обвинувачення про те, що вилучені у ОСОБА_9 грошові кошти можуть стати предметом конфіскації майна, як виду покарання, тому на даному етапі кримінального проводження є потреба у збереженні вказаного майна шляхом накладення на нього арешту, і арешт таких коштів є виправданим.

Щодо накладення арешту на мобільний телефон, слідчий суддя також зазначив, що на даній стадії досудового розслідування матеріалами клопотання доведено сукупність підстав та розумних підозр вважати, що у разі не накладення арешту на вказаний телефон, інформація, яка на ньому міститься може бути знищена або прихована, відтак слідчий суддя вважає необхідним задовольнити клопотання в цій частині, оскільки інформація, яка міститься на мобільному телефоні, може як підтвердити так і спростувати версію слідства, що може бути підставою в подальшому для скасування арешту майна грошових коштів та самого телефону.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, про відмову слідчому в задоволенні клопотання про арешт майна та негайного повернення ОСОБА_9 та іншим особам вилученого майна.

Зокрема зазначає про те, що протокол обшуку від 07.10.2024 року за місцем проживання в квартирі ОСОБА_9 , в силу статті 87 КПК України є недопустимим доказом, оскільки обшук проводився без дозволу суду, а висновки слідчого судді про доцільність та необхідність арешту речових доказів спростовуються та нівелюються іншим рішенням слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання слідчого про «легалізацію» невідкладного обшуку 07.10.2024 року.

Крім того, версія слідства та повідомлення ОСОБА_9 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369-2 КК України, на думку сторони захисту базується лише на показаннях заінтересованого свідка ОСОБА_11 , за відсутності невстановленого та непідтвердженого факту впливу ОСОБА_9 на прийняття суддею Ленінського районного суду міста Кіровограда відповідного рішення у адміністративній справі.

У апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 також зазначає про те, що заступник начальника відділу Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_6 , визначивши підслідність у даному кримінальному провадженні за СУ ГУНП в Кіровоградській області та надаючи доручення оперативним підрозділам, перебрав на себе функції слідчого та процесуального прокурора, які повинні діяти в рамках процесуального закону та у межах своїх функціональних повноважень, а прокурор в свою чергу повинен здійснювати за цим нагляд, а не займатись розслідуванням кримінальної справи.

Під час апеляційного розгляду адвокат ОСОБА_7 уточнив апеляційні вимоги і зазначив, що ідентифіковані грошові кошти, які були вилучені у ОСОБА_9 під час проведення обшуку, ОСОБА_9 не належать, а тому ці кошти слід повернути власнику - працівникам правоохоронного орану, які їх туди поклали.

Заслухавши доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_9 , його захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали клопотання та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 задоволенню не підлягає за таких підстав.

Однією з процесуальних гарантій реалізації прав людини в кримінальному провадженні являється здійснення слідчими суддями, у порядку передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора повинна відповідати загальним вимогам до судових рішень, передбачених КПК (статті 370, 372).

Вона має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Під обґрунтованістю ухвали розуміється її постановлення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені доказами та іншими матеріалами, якими слідчий чи прокурор обґрунтовують доводи клопотання, та які досліджені під час судового розгляду та оцінені слідчим суддею відповідно до вимог ст. 94 КПК.

Вмотивованою є ухвала слідчого судді, в якій наведені належні й достатні мотиви та підстави її ухвалення.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

За змістом п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступень втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, для забезпечення цивільного позову, можливої конфіскації майна, тощо.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання.

За змістом положень ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, за версією слідства ОСОБА_9 разом з ОСОБА_12 нібито вимагали і отримали від ОСОБА_11 25000 грн. неправомірної вигоди за вплив на прийняття суддею Ленінського районного суду рішення про закриття провадженні у адміністративній справі за ч.3 ст. 156 КУпАП.

Слідством встановлено, що юрист ДП «Схід ГЗК «Інгульська шахта» ОСОБА_12 за попередньою змовою із помічником судді Ленінського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_9 вимагають у мешканця м. Кропивницький ОСОБА_13 неправомірну вигоду в розмірі 25 000 грн. за вплив на прийняття суддею Ленінського районного суду міста Кіровограда рішення про не притягнення до адміністративної відповідальності, скасування у судовому порядку протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156 КУпАП України та повернення вилученої підакцизної продукції на загальну суму 32 000 грн.

26.09.2024 року було задокументовано першу зустріч ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , а також передачу заявником частини грошових коштів у сумі 3000 гривень, за вирішення питання за вплив на прийняття суддею Ленінського РС рішення про не притягнення до адміністративної відповідальності, та в подальшому ОСОБА_12 було обумовлено наступну зустріч, коли слідчим суддею буде ухвалено рішення.

В подальшому 07.10.2024 року, оперативним шляхом зафіксовано і задокументовано другу зустріч ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , а також передачу заявником другої частини грошових коштів у сумі 7000 гривень, за вирішення питання за вплив на прийняття суддею Ленінського РС рішення про не притягнення до адміністративної відповідальності.

Після затримання, з метою викриття та документування злочинної діяльності ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , 07.10.2024 року в період часу з 18 год. 58 хв. до 20 год. 35 хв., працівниками поліції у невідкладному випадку до постановлення ухвали суду, відповідно до ст. 233 КПК України, проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_9 , в ході якого було виявлено та вилучено: дві купюри номінальною вартістю 500 гривень кожна, що мають номери ЗГ3340911 та ВХ 6684984; одна купюра номінальною вартістю 500 гривень з серією та номером: НОМЕР_1 ; дві купюри номінальною вартістю 1000 гривень кожна, що мають номери ГК 3536403 та НОМЕР_6 ; мобільний телефон з ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 з сім картками НОМЕР_4 , НОМЕР_5 .

Як пояснив прокурор під час апеляційного розгляду, вказана невідкладна слідча дія була проведена після того, як підозрюваний ОСОБА_9 в цей день по завершенню робочого дня повернувся до місця свого проживання, що унеможливлювало сторону обвинувачення завчасно звернутися до суду для отримання дозволу на проведення обшуку, оскільки вказане майно, у вигляді грошових коштів, з великою вірогідністю могло бути знищене чи приховане заінтересованими особами. А тому для збереження вказаного майна, його виявлення та вилучення і проведено невідкладну слідчу дію - обшук.

Постановою слідчого від 08.10.2024 року, вилучені у ОСОБА_9 під час обшуку речі та документи визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

08 жовтня 2024 року, з метою збереження вищевказаних речових доказів, а також забезпечення можливої конфіскації майна, слідчий ВР ОТЗ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_10 , за погодженням з заступником начальника відділу Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт, вилученого у ОСОБА_9 при проведення обшуку майна, а саме: двох купюр номінальною вартістю 500 гривень кожна з номерами ЗГ3340911 та ВХ 6684984; однієї купюри номінальною вартістю 500 гривень з серією та номером: НОМЕР_1 ; двох купюр номінальною вартістю 1000 гривень кожна з номерами ГК 3536403 та ВТ 4432398; мобільного телефону з ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 та сім картками НОМЕР_4 , НОМЕР_5 .

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Зрозуміло, що на даному етапі досудового розслідування, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є арешт майна.

Разом з цим, колегія суддів апеляційного суду з об`єктивністю констатує, що вилучені у ОСОБА_9 , під час проведення обшуку, у тому числі ідентифіковані грошові кошти та мобільний телефон, відповідно до ст. 98 КПК України мають значення речових доказів у даному кримінальному провадженні, оскільки містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому накладення арешту на грошові кошти та мобільний телефон, до прийняття остаточного рішення у кримінальній справі, відповідає критеріям ст. 170 КПК України, буде лише сприяти об`єктивному розслідуванню та запобігання можливості їх перетворення, знищення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відтак з урахуванням позиції сторони обвинувачення, а також загальних засад кримінального судочинства (ст. 7, 9, 13, 16, 22 23, 26 КПК України) та загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження (ст. 132 КПК України) колегія суддів апеляційного суду вважає, що у даній ситуації, арешт вилученого при проведенні обшуку у ОСОБА_9 майна відповідає інтересам та потребам досудового розслідування в цій справі, такий вид втручання у права та законні інтереси спрямований на встановлення фактичних обставин цієї справи, арештоване майно можливо використати як доказ обґрунтованості причетності або непричетності ОСОБА_9 до будь-яких протиправних дій.

Визначальним в цій справі є те, що слідчий суддя місцевого суду наклав арешт на майно та грошові кошти, які визнані речовими доказами для його збереження та проведення необхідних слідчих дій, грубих процесуальних порушень, які б вказували про безумовне скасування рішення слідчого судді, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду не вбачає, законних та обгрунтованих підстав для задоволення апеляційної скарги захисника підозрюваного ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_14 немає.

Окремо, на риторику підозрюваного ОСОБА_9 та його захисника про недопустимість протоколу обшуку в квартирі ОСОБА_9 , який не санкціонований судом, що висновки слідчого судді про законність арештованого майна «нівелюються»« іншим рішенням слідчого судді про відмову слідчому у наданні дозволу для проведення обшуку то, колегія суддів відмічає, що предметом клопотання слідчого є арешт майна, яке очевидно є речовим доказом, а апеляційна скарга захисника стосується перевірки судом апеляційної інстанції законності та обгрунтованості ухвали слідчого судді місцевого суду про арешт майна, а тому апеляційний суд на даному етапі не вправі давати оцінку або ревізувати ухвалу слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання про надання дозволу на обшук.

Виконуючи судову функцію з перегляду рішення слідчого судді місцевого суду у даній справі, колегія суддів апеляційного суду, неупереджено, виключно в межах своїх повноважень, відповідно до свідомого розуміння права та незалежно від стороннього впливу з будь-якої сторони, з дотриманням процедури розгляду справ даної категорії, в повній мірі надала всім учасникам, з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін, право та можливість надати пояснення, представити додаткові докази, спростувати доводи іншої сторони та довести переконливість своїх вимог.

Підозрюваний ОСОБА_9 та його захисники були вільні і не обмежені ні в часі, ні в умовах реалізації своїх процесуальних прав, а тому їх доводи, у тому числі щодо перевищення прокурором ОСОБА_6 своїх функціональних обов`язків, а також про упередженість або необ`єктивність головуючого судді, який висловив окрему думку в іншій справі, колегія суддів вважає безпідставними.

Керуючись ст.ст. 173, 309, 370 - 372, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 жовтня 2024 року про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеного 20 вересня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000175, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28, ч.3 ст.369-2 КК України - без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4