Справа № 138/2812/24
Провадження №:1-кс/138/792/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Могилів-Подільський

Слідчий суддя Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому дистанційному судовому засіданні в залі судових засідань Могилів-Подільського міськрайонного суду, поза приміщенням суду з використанням власних технічних засобів, за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС, клопотання слідчого СВ Могилів-Подільського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0000184 від 18.01.2024, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Серебрія Могилів-Подільського району Вінницької області, проживаючого АДРЕСА_1 , громадянина України, військовослужбовця, водія В/Ч НОМЕР_1 , на утриманні малолітня дитина - 2003 року народження, раніше несудимого,-

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

24.09.2024 слідчий СВ Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Гайсинського відділу Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , звернулася до міськрайонного суду з вказаним клопотанням по кримінальному провадженню №0000184 від 18.01.2024. Клопотання мотивоване наступним.

Досудовим розслідуванням установлено, що 26.10.2023 від командира взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 надійшла доповідь про неприбуття з відпустки за сімейними обставинами водія господарчого відділення взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 08.03.2022.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

За статтею 1 Закону України «Про оборону України» - воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення в Україні воєнного стану» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан, який триває дотепер.

Згідно з п.п.1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про запровадження в Україні воєнного стану та порядок проходження військової служби в умовах воєнного стану солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо і до часу самовільного залишення місця служби останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Наказом командира військової частини №3 від 09.03.2023 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , та наказом командира військової частини № НОМЕР_2 від 30.03.2023 призначено на посаду водія господарчого відділення взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

Відтак, з 09.03.2023, тобто з моменту відправлення до військової частини ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу, та з цього ж дня продовжив виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст.17,65, 68 Конституції України, ст.ст.9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Проте, солдат ОСОБА_4 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби за наступних обставин.

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України військова частина НОМЕР_1 виконує завдання за призначенням на території Донецької області.

У період часу з 16.10.2023 по 25.10.2023 солдат ОСОБА_4 перебував у відпустці, за адресою свого місця проживання, а саме: АДРЕСА_3 , а вже 25.10.2023 протягом доби був зобов`язаний з`явитися до місця служби.

Однак, після завершення відпустки ОСОБА_4 , реалізуючи свій умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 і маючи об`єктивні можливості продовжувати військову службу, в порушення статутних вимог, в умовах воєнного стану, без поважних причин не з`явився до місця несення військової служби, а саме місця тимчасової дислокації взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , яка розташована в АДРЕСА_4 та був відсутній по 07 год. 30 хв. 23.09.2024, доки не був виявлений співробітником кінологічного відділення впс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) НОМЕР_3 прикордонного загону імені Героя України старшого лейтенанта ОСОБА_7 ( АДРЕСА_1 ) під час спроби незаконного перетину державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску в місті Могилів-Подільський Вінницької області в напрямку села Каларашовка Окницького району Республіки Молдова, тим самим припинивши вчиняти злочин.

Таким чином, солдат ОСОБА_4 25 жовтня 2023 року не з`явився вчасно на службу без поважних причин до тимчасового місця дислокації військової частиниА4007, яка розташована в АДРЕСА_4 , та незаконно перебував за його межами, а саме за місцем свого проживання: АДРЕСА_3 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, та був відсутній по 07 год. 30 хв. 23.09.2024, доки не був виявлений співробітником кінологічного відділення впс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) НОМЕР_3 прикордонного загону імені Героя України старшого лейтенанта ОСОБА_7 ( АДРЕСА_1 ) під час спроби незаконного перетину державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску в місті Могилів-Подільський Вінницької області в напрямку села Каларашовка Окницького району Республіки Молдова, тим самим припинивши вчиняти злочин.

В ході проведення досудового розслідування виникла необхідність застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 , у вигляді тримання під вартою.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років та відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.1,2,3, 4, ч.1 ст.177 КПК України.

Так, ризик передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України - переховуватись від органів досудового розслідування та суду підтверджується тим, що ОСОБА_4 , загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, а також, що він вчинив злочин в умовах воєнного стану та будь-яких мір для повернення до військової частини не вчиняв.

Ризик передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України наявний, так як ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме намагатися незаконно перетнути кордон, з метою уникнення покарання.

До підозрюваного ОСОБА_4 не можливо застосувати інший більш м`який запобіжний захід, так як ч. 8 ст. 176 КПК України, передбачено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

Звертаючись із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 слідчим на підставі зібраних матеріалів кримінального провадження враховано вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, репутацію підозрюваного, відсутність постійного доходу, місця роботи, вчинення злочину в умовах воєнного стану, а також тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Вчинене підозрюваним кримінальне правопорушення має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав повністю з підстав, зазначених у клопотанні, та просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив, що був попереджений про кримінальну відповідальність. Пояснив, що 25.10.2023 не повернувся до військової частини, оскільки дружина хворіла, потребувала оперативного лікування та догляду. Просив застосувати до нього домашній арешт.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання. Вважає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного. Ризики, передбачені ст.177 КПК України зазначенні прокурором в клопотанні, не доведено. Протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.204-1 КУпАП, не доводить ризик втечі підозрюваного. Крім того, обставини в ньому зазначені не відповідають дійсності.

Заслухавши прокурора, думки підозрюваного, захисника, дослідивши зміст клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Слідчий суддя встановив, що у кримінальному провадженні на даний час зібрано достатньо доказів про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

На час розгляду клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення є обґрунтованою, про що свідчать докази, зібрані у кримінальному провадженні та додані слідчим до даного клопотання, а саме: акт службового розслідування військової частини НОМЕР_1 від 26.10.2023, відповідно до якого солдат ОСОБА_4 з 25.10.2023 по теперішній час відсутній на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 без поважних причин в умовах дії правового режиму воєнного стану, та у його діях вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України; пояснення ОСОБА_4 , який повідомив, що з 16.10.2023 по 25.10.2023 перебував у відпустці за адресою свого колишнього місця проживання, а саме: АДРЕСА_3 , був призваний на військову службу 08.03.2022 ІНФОРМАЦІЯ_4 , службу проходив у в/ч НОМЕР_1 , яка розташована в АДРЕСА_4 . Оскільки в його дружини ОСОБА_8 було заплановано лікування із хірургічним втручанням, після чого ОСОБА_4 вирішив не повертатися до військової частини НОМЕР_1 для проходження подальшого несення служби; протокол допиту свідка ОСОБА_8 ; протокол допиту свідка ОСОБА_9 ; протокол допиту свідка ОСОБА_9 ; протокол допиту свідка ОСОБА_10 ; повідомлення про підозру у вчиненні злочину від 23.09.2024; копія протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 204-1 КУпАП, іншими доказами в їх сукупності.

Прокурором доведено наявність підстав вважати, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення в сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути не взявши особу під варту. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику втечі. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, скоєного в умовах воєнного стану. Будь-яких мір для повернення до військової частини не вчиняв, змінював місця проживання. Крім того, самі обставини інкримінованого кримінального правопорушення, зокрема період протягом якого ОСОБА_4 не з`явився на службу, свідчить про доведеність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

При вирішенні питання щодо задоволення клопотання слідчий суддя враховує, що прокурором доведено, що встановлені під час розгляду клопотання обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі домашній арешт, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику, тому переконується в доцільності задоволення клопотання та застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, ч.8 ст.176 КПК України, передбачає, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Матеріали справи не містять даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я.

Згідно ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до абз.8 ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-1142, 258-2586, 260, 261, 402-405, 407,408,429,437,442 Кримінального кодексу України.

Отже, зважаючи на обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, слідчий суддя приходить до висновку не визначати розмір застави у даному кримінальному провадженні, на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України.

Керуючись ч.5 ст.407 КК України, ст.ст.131, 132, 176-178, 183, 193, 194, 196, 205 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого слідчого відділення Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_6 ,- задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) діб до 21 листопада 2024 року.

Дія ухвали закінчується 21 листопада 2024 року.

Копію цієї ухвали необхідно вручити підозрюваному ОСОБА_4 негайно після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1