Справа № 352/1857/24
Провадження № 1-кп/352/236/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю: прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілих: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000078 від 27.02.2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Канів Черкаської області, українця, громадянина України, із зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , із фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , неодруженого, раніше не судимого, який проходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України на посаді курсанта 532 навчальної групи факультету радіотехнічних військ протиповітряної оборони ІНФОРМАЦІЯ_2 , у військовому званні «сержант»

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

1.Стислий опис провадження.

04.07.2024 до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області надійшов обвинувальний акт в кримінальному провадженні, затверджений прокурором Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвалою суду від 04.07.2024 року справу призначено до підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 16.09.2024 року постановлено призначити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_9 до судового розгляду, зобов`язано начальника органу пробації скласти щодо обвинуваченого досудову доповідь.

Ухвалою суду від 19.09.2024 року постановлено продовжити строк підготовки досудової доповіді.

2. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

2.1. Курсант 532 навчальної групи факультету радіотехнічних військ протиповітряної оборони ІНФОРМАЦІЯ_2 , сержант ОСОБА_8 , 27.02.2024 року приблизно о 02:30 годині в темну туманну пору доби, керуючи технічно справним автомобілем марки «Opel» модель «Zafira», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перевозячи в салоні даного автомобіля двох пасажирів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , уникаючи затримання працівниками поліції, що здійснювали переслідування, рухаючись ділянкою автодороги Н-09 сполученням Мукачево-Львів у напрямку м. Львова із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, та заокруглення в праву сторону і знаходиться поблизу домоволодіння АДРЕСА_3 , тобто в межах населеного пункту, у порушення вимог ст.ст. 11, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1.2 Розділу1, п. 1.5 Розділу 1, пп. «б» п. 2.3 Розділу 2, пп. «д» п. 2.3 Розділу 2, п. 10.1 Розділу 10, п. 12.1 Розділу 12 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості для руху, не урахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не обрав безпечної швидкості на даній ділянці дороги в умовах її заокруглення праворуч по напрямку його руху, внаслідок чого без причин технічного характеру втратив керованість над вказаним автомобілем, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив занос автомобіля, після чого виїхав за межі проїзної частини дороги ліворуч, де автомобіль зіткнувся з металевою огорожею домоволодінь АДРЕСА_4 в даному населеному пункті та перекинувся, внаслідок чого пасажири даного автомобіля ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримали тяжкі тілесні ушкодження, що є небезпечними для життя в момент спричинення.

3. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

3.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

3.1.1. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав. Суду пояснив, що 27.02.2024 року о 02:30 в смт. Лисець їхав за кермом автомобіля батька марки «Opel» модель «Zafira» разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і вилетів з дороги, в результаті чого трапилось ДТП. Раніше за кермом автомобіля їздив тільки під наглядом інших осіб. Посвідчення водія не отримував. З потерпілими знаходиться в дружніх стосунках та проживав у одній кімнаті гуртожитку. Автомобіль разом із ключами йому залишив на зберігання батько. Потерпілі були обізнані в тому, що він не отримував посвідчення водія, просто хотіли проїхатися. Шкоду потерпілим відшкодував. Просив не застосовувати до нього покарання, пов`язане із ізоляцією від суспільства.

3.1.2.Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначила, що її підзахисний ОСОБА_8 вину у вчиненому визнає. Просила визнати пом`якшувальною обставиною відсутність життєвого досвіду і врахувати те, що обвинувачений є особою молодого віку, з багатодітної сім`ї, в якій окрім нього є ще четверо осіб малолітнього віку, також ОСОБА_8 є волонтером, здійснює військову службу за контрактом. З урахуванням особи винного, наявності пом`якшуючих обставин та відсутності обтяжуючих, просила із застосуванням ст. 69 КК України призначити покарання не пов`язане із позбавленням волі, а саме у виді штрафу в розмірі 3 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

3.1.3. Прокурор у судовому засіданні зазначив, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, що повністю доведено в суді. Просив визнати пом`якшуючими обставинами молодий вік обвинуваченого та проходження ним служби у ЗСУ. Тому з урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та обставин, які характеризують особу винного, просить суд визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначити із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді одного року тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців. З урахуванням практики Верховного Суду не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки посвідчення водія обвинувачений не отримував.

3.1.4. Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні вказав, що шкода йому відшкодована, претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має, просив призначити обвинуваченому покарання у виді 1 року тримання у дисциплінарному батальйоні.

3.1.5. Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що шкода йому відшкодована, претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має, просив призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу.

Таким чином, оскільки у судовому засіданні обвинувачений у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим тяжке тілесне ушкодження.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

4.1. У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Відтак обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття.

Крім того, суд вважає за необхідне визнати обставиною, що пом`якшує покарання, відсутність життєвого досвіду у обвинуваченого.

4.2. Обставини, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, відсутні.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, дотримується вимог кримінального закону, зокрема ст.65 КК України, та принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до яких слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Водночас, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

5.2. Отже, обираючи вид та строк покарання ОСОБА_8 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Вчинене кримінальне правопорушення обвинуваченим ОСОБА_8 відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином. Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що обвинувачений раніше не судимий, є військовослужбовцем за контрактом, волонтером, в КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» протягом життя не звертався та амбулаторну допомогу не отримує, неодружений, курсант ІНФОРМАЦІЯ_2 , позитивно характеризується за місцем реєстрації та проходження служби, отримав відзнаку.

Відповідно до досудової доповіді органу пробації ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства є низькими, відтак орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

При цьому суд приходить до висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного злочину, не зменшують суспільну небезпеку злочину до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України.

Так, однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання.

Суд звертає увагу на те, що приписи ст. 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені пом`якшуючі покарання обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте, у будь-якому разі, встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Одночасно суд приймає до уваги обставини та наслідки вчинення кримінального правопорушення, а саме, що обвинувачений, будучи особою, яка не отримувала посвідчення водія, керував транспортним засобом, в салоні якого знаходилися двоє пасажирів, чим поставив в небезпеку не лише своє життя, але і тих осіб, які перебували з ним в автомобілі, та інших учасників дорожнього руху, при цьому, уникаючи затримання працівниками поліції, що здійснювали переслідування автомобіля, грубо порушивши правила дорожнього руху, скоїв ДТП, в результаті чого пасажири отримали тяжкі тілесні ушкодження.

Той факт, що обвинувачений щиро кається у вчиненому, у нього відсутній життєвий досвід, він не має судимості, позитивно характеризується за місцем реєстрації та несення служби, має відзнаку за значний особистий внесок у справу розвитку та забезпечення життєдіяльності Повітряних Сил ЗСУ, а також не перебуває на диспансерних обліках з урахуванням обставин вчинення злочину не є достатніми мотивами для застосування до ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України.

Таким чином, в даному випадку, суд не вбачає, що призначення мінімального покарання в межах санкції статті є явно несправедливим.

З огляду на зазначене, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, обставини вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому основного покарання, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме у виді позбавлення волі строком на три роки, яке в даному випадку є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігатиме вчиненню обвинуваченим та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

В той же час, призначення покарання у виді позбавлення волі на вище вказаний строк позбавляє суд можливості застосувати положення ч. 1 ст.62 КК України в частині заміни даного виду покарання на тримання у дисциплінарному батальйоні, оскільки строк покарання перевищує 2 роки.

Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого зокрема, вчинення злочину вперше, щире каяття, відсутність життєвого досвіду, добровільне відшкодування завданого збитку, позитивну характеристику за місцем реєстрації та несення служби, наявність відзнаки, досудову доповідь органу пробації відповідно до якої ризики вчинення повторно кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства є низькими, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства, а тому його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

При вирішенні питання щодо необхідності призначення додаткового покарання, суд бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_8 водійське посвідчення не отримував, однак відповідно до висновку, викладеному у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.09.2023 року у справі №702/301/20, особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

З урахуванням наведеного та обставин вчинення кримінального правопорушення, суд вважає, що призначення додаткового покарання: позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки буде відповідати меті покарання та сприятиме виправленню обвинуваченого.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети, визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

6.1. Майнова шкода завдана кримінальним правопорушенням відшкодована повністю.

6.2. Цивільний позов не заявлявся.

6.3. Запобіжний захід ОСОБА_8 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

6.4. Витрати на залучення експерта у даному кримінальному провадженні становлять 6 815,52 грн та підлягають стягненню з обвинуваченого.

6.5. Питання речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись статтями 7, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 392-395, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчинені злочину, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засоби строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю у 2 (два) роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 :

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно положень ч.3 ст.76 КК України, враховуючи, що ОСОБА_8 являється військовослужбовцем, нагляд за поведінкою останнього покласти на командира військової частини, де він проходить військову службу, або прирівняної до нього особи, а у разі його звільнення із військової служби - на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання обвинуваченого.

Іспитовий строк рахувати з моменту проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 6 815 (шість тисяч вісімсот п`ятнадцять) грн. 52 коп. витрат на проведення судових експертиз.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29.02.2024 року, на автомобіль марки «Opel Zafira», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 2000 р.в., кузов № НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_10 ; чохол керма, подушка безпеки водія та підголівник водійського сидіння, вилучені із автомобіля марки «Opel Zafira», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 2000 р.в., кузов № НОМЕР_2 .

Речові докази: автомобіль марки «Opel Zafira», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 2000 р.в., кузов № НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований в АДРЕСА_5 (свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 від 02.01.2019); чохол керма, подушка безпеки водія та підголівник водійського сидіння, вилучені із автомобіля марки «Opel Zafira», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 2000 р.в., кузов № НОМЕР_2 , - повернути власнику ОСОБА_10 .

оптичний диск із відеозаписами з портативних відео реєстраторів працівників УПП за 27.02.2024 року залишити в матеріалах кримінального провадження;

мобільні телефони марки «Apple Iphone», IMEI: НОМЕР_4 , IMEI: НОМЕР_5 , накладені арешти на які були скасовані ухвалами слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18.03.2024 та 26.03.2024 року та повернуті ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , - вважати повернутими власникам.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана виключно з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376, 615 КПК України.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області ОСОБА_1