Справа № 276/2623/24
Провадження по справі 1-кс/276/404/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року смт. Хорошів

Слідчий суддя Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області

ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчої ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області клопотання слідчого СВ Відділення поліції №4 ЖРУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000281 від 06.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець смт. Нова Борова, Володарсько-Волинського району Житомирської області, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , не є особою з інвалідністю, проживаючий в АДРЕСА_1 , раніше не судимий, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 строком на 60 діб.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України за наступних обставин.

06.10.2024 близько 14 год. 30 хв. ОСОБА_5 , в порушення вимог п. 2.9.«а» Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, яким визначено: «водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», будучи в стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог п. 2.1.«а» ПДР України згідно якого: «водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії», керуючи без посвідчення водія технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2106», реєстраційний номер НОМЕР_2 в складі з причепом реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухався зі швидкістю 65…67 км/год., в правій смузі руху поблизу будинку № 43 по вул. Руднівській в смт Хорошів Житомирського району Житомирської області, чим порушив вимоги п. 12.4. ПДР України, яким визначено, що: «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.».

Відразу після цього, поблизу будинку № 43 по вул. Руднівській в смт. Хорошів Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_5 по ходу свого руху, проявив особисту необережність та недбалість до забезпечення вимог безпеки дорожнього руху, належним чином не стежив за дорожньою обстановкою та своєчасно не відреагував на її зміну, діючи з необережністю, проявивши злочинну самовпевненість, не обравши безпечної швидкості руху, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, змінив напрямок руху, виїхав на зустрічну смугу та рухаючись, передньою правою кутовою та передньою правою боковою частинами керованого ним транспортного засобу здійснив зіткнення із лівою боковою частиною скутера марки Yamaha Axis, без реєстраційного номера, під керуванням ОСОБА_8 , яка здійснювала маневр лівого повороту, чим порушив вимоги п. 1.5. ПДР України, відповідно до якого: «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», вимоги п. 2.3. ПДР України, згідно якого: «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: підпункту «б»: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, правильно реагувати на її зміни, стежити за правильністю розміщення і кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом в дорозі, підпункту «д»: не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»; вимоги п. 10.1. ПДР України, яким визначено: «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», вимоги п. 12.3. ПДР України, яким визначено, що: «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій скутера ОСОБА_8 отримала тупу поєднану травму тіла у вигляді перелому поперекових відростків 6-го шийного хребця, перелому 12-го грудного та 1,2-го поперекових хребців, перелому грудини та множинних переломів ребер з обох сторін, перелому крижової кістки, переломів лівої ключиці та лопатки, переломів обох плечових кісток, переломів кісток лівої гомілки, множинних переломів кісток черепа, крововиливів в зв`язковий апарат внутрішніх органів, множинних розривів печінки, крововиливів під оболонки та в шлуночки головного мозку, ран, саден та синців тіла, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент їх спричинення та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Порушення водія автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2106», реєстраційний номер НОМЕР_2 в складі з причепом реєстраційний номер НОМЕР_3 - ОСОБА_5 вимог пунктів 1.5., 2.1. «а», 2.3. (б, д), 2.9.«а», 10.1., 12.3., 12.4. Правил дорожнього руху України перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілій ОСОБА_8 .

Своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_8 , ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 286-1 КК України.

На підставі ухвали слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 16.10.2024 року підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб до 11 грудня 2024 року, з визначенням розміру застави у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181680 (сто вісімдесят одну тисячу шістсот вісімдесят) гривень.

Підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років.

В обґрунтування доводів щодо необхідності продовження строку дії запобіжного заходу слідчий вказав, що ризики визначені пунктами 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати,а саме: можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, які є друзями підозрюваного та проживають в одному населеному пункті, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, а також неможливістю запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу. Слідчий вказує на наявність тяжких наслідків вчиненого кримінального правопорушення, а саме спричинення загибелі потерпілого.

Також, слідчий в клопотанні зазначає, що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні визначено до 11.12.2024. Матеріали кримінального провадження 03.12.2024 відкрито стороні захисту у порядку ст. 290 КПК України. Термін тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні закінчується 11 грудня 2024 року. Таким чином, починаючи з 03.12.2024 строк досудового розслідування у відповідному кримінальному провадженні не рахується у зв`язку з виконанням вимог ст. 290 КПК України.

З огляду на те, що приписи ст. 290 КПК України наразі не виконано у зв`язку з особливою складністю кримінального провадження, що робить процес ознайомлення з матеріалами тривалим у часі, а ризики, які обумовлювали необхідність застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовжують мати місце, закінчити досудове розслідування наразі неможливо з об`єктивних причин.

Окрім того, після ознайомлення сторін з матеріалами кримінального провадження існує необхідність виконати вимоги ст.ст. 291-293 КПК України, а саме, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, вручити вказані процесуальні документи стороні захисту та направити до суду. Не виключено, що сторона захисту може вчиняти спроби затягування (ухилення) від отримання обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, штучно створюючи умови для завершення строку тримання під вартою підозрюваного.

Таким чином, спрогнозувати час, необхідний для виконання вимог ст.ст. 290-293 КПК України неможливо, що обумовлює необхідність продовження строків тримання під вартою на 60 днів.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні подане клопотання підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у клопотанні та просили клопотання задовольнити, зазначили, що ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшились, а також неможливістю запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу. Також зазначили, що завершити досудове розслідування до закінчення строку тримання під вартою ОСОБА_5 не можливо, у зв`язку з необхідністю виконання вимог ст. 290 КПК України щодо ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, а також виконання вимог ст.ст. 291-293 КПК України, а саме: скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, вручити вказані процесуальні документи стороні захисту та направити до суду.

Слідчий в судовому засіданні також зазначила, що підозрюваний не викликав самостійно поліцію та швидку допомогу, а це зробила інша особа, яка стала свідком ДТП, що спростовує твердження підозрюваного про те, що він не мав наміру втікати з місця пригоди та сам викликав поліцію.

Захисник ОСОБА_6 заперечив щодо задоволення клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказав що цей запобіжний захід є надто суворим, також, зазначив, що ризики не доведені, зокрема, підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, після звільнення 07.10.2024 з ІТТ мав фізичну змогу переховуватися від органу досудового розслідування, але даних дій не вчиняв, являвся за викликами до слідчого та суду. Захисник також вказує, що його підзахисний не вчиняв дій, які свідчать про вплив на свідків, доказів цього не надано. Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення захисник зазначає, що особа не несе кримінальної відповідальності за керування ТЗ в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, за дані дії передбачена адміністративна відповідальність, а тому він нічим не обгрунтований та не доведений, а предмет кримінального правопорушення автомобіль вилучений, а тому вказаний ризик відсутній. Також, захисник зазначив, що утриманцем сім`ї є дружина підозрюваного, яка працює у м. Житомирі, та немає на кого залишити малолітніх дітей, а тому просив застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю, або обрати як альтернативний запобіжний захід заставу у мінімальному розмірі 20 прожиткових мінімумів. Також захисник вважає необґрунтованим продовження запобіжного заходу на строк 60 діб, оскільки хоча строки досудового розслідування і зупинені у зв`язку з відкриттям матеріалів стороні захисту, проте для ознайомлення з 2 томами справи та складенням обвинувального акту не потрібно стільки часу, що буде свідчити про необґрунтоване тримання підозрюваного під вартою понад строки досудового розслідування.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні вказав, що вину у пред`явленій підозрі визнає. Також підозрюваний зазначив, що не збирався переховуватися від слідства, а тому залишився на місці події, підтримав позицію свого захисника щодо обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, заслухавши доводи прокурора, слідчого, захисника, пояснення підозрюваного, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ ВП №4 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000281 від 06.10.2024, в якому ОСОБА_5 11.10.2024 року повідомлено про підозру, а 29.11.2024 ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та його дії кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 16.10.2024 року до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк у межах строку досудового розслідування, а саме до 11 грудня 2024 року (включно), визначено ОСОБА_5 заставу у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181680 (сто вісімдесят одну тисячу шістсот вісімдесят) гривень.

03.12.2024 підозрюваному ОСОБА_5 вручено повідомлення про відкриття сторонам кримінального провадження матеріалів.

Відповідно до статті 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини підкреслює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Під час розгляду клопотання слідчим та прокурором на підставі матеріалів кримінального провадження, долучених до клопотання та досліджених в судовому засіданні, доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України. Підозра підтверджується сукупністю доказів: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 06.10.2024 року; результатом освідування на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_5 ; показаннями свідка ОСОБА_9 про обставини виникнення дорожньо-транспортної пригоди; показаннями свідка ОСОБА_10 про обставини виникнення дорожньо-транспортної пригоди; показаннями свідка ОСОБА_11 про обставини виникнення дорожньо-транспортної пригоди; показаннями свідка ОСОБА_12 про обставини виникнення дорожньо-транспортної пригоди; показаннями свідка ОСОБА_13 про обставини виникнення дорожньо-транспортної пригоди; показаннями свідка ОСОБА_14 про обставини виникнення дорожньо-транспортної пригоди; протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 ; протоколом слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_5 ; показаннями потерпілої ОСОБА_15 про обставини виникнення дорожньо-транспортної пригоди; висновком судової автотехнічної експертизи №889/24-25 від 10.10.2024; висновком судово-медичної експертизи №939 від 21.10.2024 щодо ОСОБА_8 ; висновком транспортно-трасологічної експертизи від 11.10.2024; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 30.10.2024 щодо обставини виникнення дорожньо-транспортної пригоди, а також висновком судової автотехнічної експертизи від 17.10.2024 щодо швидкості транспортного засобу ОСОБА_5 .

На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу.

У поданому клопотанні слідчий вказував на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, зокрема в пункті 36 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено обвинуваченим, у разі визнання їх винними, в скоєнні злочинів, в яких вони обвинувачуються, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням вимог частини 5 статті 199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені раніше ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Із системного аналізу змісту ч. 2 ст. 177 і п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК убачається, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу в частині встановлення наявності заявлених стороною обвинувачення ризиків суд керується стандартом доведення «достатні підстави».

Таким чином, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 16.10.2024 про обрання підозрюваному ОСОБА_16 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання підозрюваного

ОСОБА_5 під вартою, слідчий суддя виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких слідчим суддею було обрано підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не відпали.

При цьому, слідчий суддя також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Зокрема, підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання лише у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років (ч. 3 ст. 286-1 КК України), може вдатися до відповідних дій.

Тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про продовження існування в цьому провадженні ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду. Зокрема, слідчим суддею встановлено, що відповідно до довідки УІАП ГУНП в Житомирській області від 07.10.2024 підозрюваний ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності та вчиняв інший злочин під час іспитового строку. Окрім того, про можливість ухилення підозрюваним від виконання своїх процесуальних обов`язків та вчинення дій щодо залишення свого місця проживання може свідчити і той факт, що ОСОБА_5 також ухилився від виконання обов`язків військової служби та з вересня 2023 року рахується таким, що самовільно залишив військову частину.

Натомість слідчий суддя бере до уваги, що, зважаючи на завершення досудового розслідування та надання стороні захисту доступу до матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000281, ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду навіть збільшився, адже, у відповідності до ч. 1 ст. 290 КПК України, відкриття матеріалів досудового розслідування свідчить про наявність у сторони обвинувачення достатніх доказів для складання обвинувального акту та його подальшого направлення до суду з метою притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності.

При цьому, на думку слідчого судді, наявність у підозрюваного ОСОБА_5 сімейних зв`язків, постійного місця проживання тощо, неможливо на даний час віднести до тих стримуючих чинників, які б у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення ним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання. Так, слідчий суддя враховує, що наявність соціальних зв`язків, про які вказує захисник, не втримали підозрюваного від систематичного порушення ним правил дорожнього руху, у тому числі керування транспортними засобами у стані сп`яніння. При цьому стороною захисту не надано жодного доказу щодо утримання дружиною підозрюваного їх родини, зокрема, доказів працевлаштування у місті Житомирі, як і доказів здійснення раніше ОСОБА_5 постійного догляду за дітьми.

Відтак, є ймовірність, що підозрюваний з метою уникнення кримінальної відповідальності матиме реальну можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Обґрунтованими є доводи прокурора про наявність ризику того, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, матиме реальну можливість впливати на свідків у даному кримінальному провадженні шляхом психічного тиску, умовляння, переконання, підкупу або іншим чином з метою зміни останніми показів, які є джерелом доказу в кримінальному провадженні. Так, основні свідки у даному кримінальному провадженні є знайомі підозрюваного та мешканцями однієї територіальної громади, а тому перебування підозрюваного на волі не стане перешкодою для впливу на них у вказаний спосіб.

При встановленні ризику впливу на свідків слідчим суддею враховано, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Повідомлення про завершення досудового розслідування не позбавляє сторону захисту права заявляти клопотання, у тому числі проведення повторних слідчих експериментів, зокрема зі свідками, і призначення на їх основі додаткових експертиз. Вказане може бути використане підозрюваним для зміни свідками наданих показань, у тому числі під час проведення слідчих експериментів, з метою штучного створення доказів своєї невинуватості.

Також не зменшилися ризики перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 , з огляду на систематичність вчинення протягом 2020-2024 років порушень правил дорожнього руху, у тому числі керування ними у стані сп`яніння, попри встановлену судом заборону керування транспортними засобами, а також подання в день отримання підозри звернення до військової частини клопотання про можливість продовження військової служби, що може бути спрямовано на перешкоджання та затягування досудового розслідування, а також не узгоджується з доводами сторони захисту щодо можливості виконання запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Вирішуючи питання про можливість зміни підозрюваному запобіжного заходу, про що в судовому засіданні просив захисник, слідчий суддя виходить з того, що умови домашнього арешту по суті є «несуворою» формою ізоляції підозрюваного, та не запобігають можливості вільного спілкування підозрюваного як особисто, так і за допомогою засобів телекомунікації з особами, стосовно яких судом встановлено обов`язок утриматись від спілкування у зв`язку із необхідністю запобігання ризику впливу на них. З цих підстав домашній арешт на цьому етапі досудового розслідування не зможе ефективно запобігти вказаним ризикам.

Слід зазначити, що через військову агресію російської федерації та, як наслідок, запроваджений на території України воєнний стан, постійну загрозу ракетних та інших обстрілів, пошкодження об`єктів критичної інфраструктури, систематичні збої у роботі мережі електропостачання та засобів зв`язку, участь працівників Національної поліції, які відповідно до ч. 3 ст. 181 КПК України виконують ухвалу про домашній арешт у забезпеченні громадської безпеки та охорони держави, дієвість та ефективність запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть за умови застосування електронних засобів контролю, об`єктивно знижується і у даному кримінальному провадженні не може запобігти встановленим слідчим суддею ризикам.

Приймаючи до уваги вищенаведені ризики, які продовжують існувати, конкретні обставини провадження та наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, характер та ступінь суспільної небезпечності вказаного злочину,стадію кримінального провадження (виконання вимог ст. 290 КПК), слідчий суддя доходить висновку про неможливість застосування відносно підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу. Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, у тому числі домашнього арешту, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування та в подальшому судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК строк дії ухвали про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК строк тримання під вартою може бути продовженим слідчим суддею в межах строків досудового розслідування.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 3 ст. 219 КПК України строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 цього Кодексу, не включаються у строки досудового розслідування.

Згідно зі ст. 203 КПК ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завершення чи закінчення досудового розслідування в інших формах, крім закриття кримінального провадження, не є підставою для припинення строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу.

З огляду на наведені положення законодавства, враховуючи те, що 03.12.2024 стороні захисту повідомлено про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, з якими сторона захисту на даний час не ознайомилася, враховуючи об`єм матеріалів кримінального провадження, його тяжкість та складність, суд приходить до висновку, що обгрунтованим є продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою на строк 30 днів, що в цілому забезпечить можливість виконання вимог ст.ст. 290-293 КПК України та не призведе до необгрунтованого тримання під вартою підозрюваного поза межами строків досудового розслідування та відповідного судового контролю.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Право не визначати заставу як альтернативний запобіжний захід є правом, а не обов`язком суду.

Слідчий суддя не встановив обставини для відмови у задоволенні клопотання слідчого, оскільки запобіжний захід, на якому наполягала сторона захисту у виді домашнього арешту, не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та не буде достатнім для запобігання встановленим в судовому засіданні ризикам, але суд враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення, вчинення злочину з необережності, попередню процесуальну поведінку підозрюваного, його майновий та сімейний стан вважає за необхідне визначити розмір застави як альтернативний захід.

Частина 5 ст. 182 КПК України визначає, щодо відносно особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається застава у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слідчий суддя бере до уваги, що ухвалою слідчого суддіВолодарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 16.10.2024 як альтернативний запобіжний захід підозрюваному визначено розмір застави, яка була б достатньою для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, а саме у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави, крім наведеного вище, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 20.11.2010 у справі «Мангурас проти Іспанії», відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Якщо ж притримуватись тієї думки, що під час вирішення питання про продовження строку тримання особи під вартою слідчий суддя не має права розглядати питання щодо розміру застави, визначеного раніше як альтернативний запобіжний захід для підозрюваного, необхідно буде визнати, що таке тримання під вартою особи перетворюється для неї на безальтернативний запобіжний захід. Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово своїх рішеннях наголошував на тому, що таке питання є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5 Конвенції, тому органи влади повинні докладати максимум зусиль для встановлення належного розміру застави, в т.ч. під час вирішення питання про необхідність продовження тримання особи під вартою.

Водночас, слідчий суддя зауважує, що підозрюваний перебуває під вартою 2 місяці і невнесення ним застави може свідчити про його неспроможність внести заставу у визначеному раніше розмірі. Разом з тим, враховуючи майновий стан підозрюваного, ненадання стороною обвинувачення доказів та відомостей про наявність у нього майна, значних доходів, які б дозволяли підозрюваному знехтувати загрозою втрати застави, а також не отримання стороною обвинувачення відомостей, які б свідчили про реальне вчинення підозрюваним особисто чи через третіх осіб, дій які б містили в собі ознаки незаконного, позапроцесуального впливу на учасників кримінального провадження, чи перешкоджання проведенню ефективного досудового розслідування в цілому, що свідчить про зменшення рівня інтенсивності ризиків з плином часу та наявності підстав для зменшення розміру застави, визначеного підозрюваному як альтернативний запобіжний захід до 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому слідчий суддя відхиляє доводи захисника щодо зменшення підозрюваному розміру застави до мінімального рівня 20 прожиткових мінімумів, оскільки на думку слідчого судді такий розмір застави, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення та можливого покарання не здатний забезпечити виключення ризиків переховування від розслідування та суду, а тому не може бути визнаний судом достатнім.

З метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження, у разі внесення застави, виникає необхідність одночасного покладання на підозрюваного передбачених у ч.5 ст. 194 КПК України, обов`язків для забезпечення процесуальних вимог слідчого, прокурора, слідчого судді, суду.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених ч. 3 ст.199 КПК України, що виправдовують подальше тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 на строк 30 днів до 07.01.2025 включно, зі зменшенням розміру застави, визначеної ухвалою слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 16.10.2024.

Керуючись статями 176-178, 183, 194, 196, 197, 199, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Відділення поліції №4 ЖРУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк 30 днів до 7 січня 2025 року (включно).

Визначити ОСОБА_5 заставу у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень, яку має право внести підозрюваний або інша фізична чи юридична особа (заставодавець) на депозитний рахунок Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області.

У разі внесення застави у визначеному слідчою суддею розмірі вважається, що до підозрюваного обрано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави на підозрюваного ОСОБА_5 покладаються такі обов`язки строком на два місяці з дня внесення застави, передбачені ст. 194 КПК України:

1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду у визначений ними час за кожною вимогою;

2) не відлучатися за межі с. Давидівка Житомирського району Житомирської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками у даному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші, покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету.

Строк дії ухвали встановити до 07.01.2025 року включно.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 15 год. 30 хв. 12.12.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1