Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа №: 528/769/24 Провадження № 1-кп/528/179/24
В И Р О К

Іменем України

28 листопада 2024 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ( в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з повною технічною фіксацією обвинувальний акт кримінальному провадженні № 0000233, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.06.2024 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Київ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні малолітнього сина 23.10.2014 р.н., солдата В/Ч НОМЕР_1 , не є особою з інвалідністю та депутатом, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,,-

в с т а н о в и в:

11.06.2024 близько 12 год. 05 хв., ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та який неодноразово продовжувався та діє станом на 11.06.2024, перебуваючи у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , помітив на столі в кухонній кімнаті будинку мобільний телефон марки Motorola Moto G5 XTI 1676, який на праві власності належить потерпілій ОСОБА_6 , про що ОСОБА_4 було відомо.

В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, а саме: мобільного телефону марки Motorola Moto G5 XTI НОМЕР_2 , який на праві власності належить потерпілій ОСОБА_6 .

Так, реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи із корисливих мотивів, переслідуючи мету заволодіння чужим майном, діючи в умовах воєнного стану, відкрито викрав зі столу у кухонній кімнаті мобільний телефон марки Motorola Moto G5 XTI 1676 із сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_3 , вартістю якого відповідно до висновку експерта становить 901 грн. 67 коп., який належить потерпілій ОСОБА_6 та незважаючи на присутність та протидію останньої, залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, відповідно до ч.6 ст.22 КПК України, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, в судовому засіданні 23.10.2024 року на запитання передбачені ст.348 КПК України, обвинувачений ОСОБА_4 надав відповіді, що суть обвинувачення йому зрозуміла, свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.4 ст.186 КК України, обставини якого викладені в обвинувальному акті від 27.07.2024 року визнає повністю, не заперечував та не оспорював щодо обставин їх вчинення, а саме місця, дати, часу та способу. Згодився надавати покази.

Прокурор Полтавської спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 в судовому засіданні 23.10.2024 року вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував щодо розгляду даного кримінального провадження в спрощеному порядку.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.4 ст. 186 КК України і обставини якого викладені в обвинувальному акті від 27.07.2024 року, та беручи до уваги думки: прокурора, обвинуваченого, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив учасникам розгляду даного кримінального провадження, що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

В судовому засіданні 28.11.2024 року, у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 надав особисті покази, які в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи, тому суд находить їх достатніми та істинними.

Потерпіла в даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Проте матеріали справи місять її заяву від 23.10.2024 року, в якій остання просить розгляд даного кримінального провадження проводити без її участі. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, конфліктна ситуація вичерпана, завдані збитки їй відшкодовані. Покази підтримує. Крім того, просить не застосовувати до ОСОБА_4 покарання пов`язаного з позбавленням волі.

Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.

Заслухавши позицію учасників судового провадження, суд на місці постановив проводити розгляд даного кримінального провадження за відсутності потерпілої ОСОБА_6 .

У судовому засіданні окрім допиту обвинуваченого, судом були дослідженні докази, що посвідчують та характеризують його особу, а також документи щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно зі ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Склад злочину - це сукупність встановлених у кримінальному законі об`єктивних та суб`єктивних ознак, які визнають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочин, тобто включає в себе наступні елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження

При встановлених обставинах, оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання його винуватим, зважаючи на повне визнання ним вини під час судового розгляду.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України, як дії, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому в умовах воєнного стану.

Судом не встановлено будь-яких обставин для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 , а так само обставин, які б виключали злочинність діяння, або були б підставою для звільнення від кримінальної відповідальності.

З цього приводу у суду відсутні сумніви щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.

В судових дебатах 28.11.2024 року прокурор ОСОБА_3 звернула увагу, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшли своє підтвердження в повному обсязі, дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.4 ст.186 КК України, кваліфікація є вірною і обґрунтованою, а винність обвинуваченого, окрім особистого визнання ним своєї вини, повністю підтверджена отриманими та дослідженими доказами. Зазначила, що відносно обвинуваченого доцільно обрати покарання в межах санкції статі кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а саме у виді 7 років позбавлення волі. Крім того просила стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати. Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності до ст.100 КПК України, а також скасувати арешт.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судових дебатах, з урахуванням особи обвинуваченого, який має родину та на утримання неповнолітню дитину, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, обставин вчинення даного кримінального правопорушення, позицію потерпілої, а також наявності обставин, які пом`якшують відповідальність обвинуваченого, просив не обирати покарання пов`язане з реальним позбавленням волі, а шляхом застосування ст.69 КК України, призначити покарання менше нижньої межі у виді 5 років позбавлення волі та відповідно до 75 КК України визначивши йому іспитовий термін, строком на 3 роки. Крім того, вважає що в судовому засіданні не встановлено та прокурором на доведено наявність обтяжуючої обставини покарання, як вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Також в судових дебатах, обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника, просив суд суворо не карати та не позбавляти волі, щиро розкаявся за вчинене ним.

Так, відповідно до ст.12 КК України вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України кваліфікується, як тяжкий злочин, за вчинення якого не передбачено інших видів покарання окрім позбавлення волі.

За час судового розгляду справи в суді, ОСОБА_4 поводив себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень головуючого не отримував.

Згідно вимог ч.1 ст.19 КК України ОСОБА_4 є осудною, оскільки осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Щодо обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 .

З цього приводу суд враховує, що у відповідності до ст. 67 КК України, обставина, що обтяжує відповідальність обвинуваченого, а саме вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, в ході судового розгляду не встановлено, та відповідно прокурором не наведено.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України, суд визнає:

- щире каяття, яке полягає у повному визнанні своєї вини обвинуваченим, осуду своїх дій, наявності відчуття жалю за скоєне, розуміння наслідків своїх дій, виходячи з поведінки обвинуваченого під час досудового розслідування та судового провадження, про що зазначається стороною обвинувачення та підтверджується матеріалами кримінального провадження;

- активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке полягає у добровільному наданні правдивих та послідовних показань, які узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження. Зазначена обставина визнається сторонами провадження та підтверджується матеріалами даного кримінального провадження;

- добровільне відшкодування завданого збитку, шляхом повернення викраденого, що підтверджується заявою потерпілої ОСОБА_6 та визнається стороною обвинувачення.

Суд зазначає, що передбачені п.1 ч.1ст.66 КК України обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної. Активне сприяння розкриттю злочину є окремою обставиною, що пом`якшує покарання.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 07.11.2018 у справі № 297/562/17 та від 24.05.2023 у справі № 750/5047/22.

Судом в повному об`ємі вивчена особа обвинуваченого ОСОБА_4 , який має фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 . За місцем якого, відсутня негативна характеристика, заяви і скарг на його поведінку не надходило.

Згідно довідки КНП «Гребінківська міська лікарня», ОСОБА_4 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив злочин вперше, що підтверджується даними відповідної вимоги.

За інформацією згідно довідки виданої Лубенським районним сектором №1 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області, ОСОБА_4 на обліку не перебуває.

Також враховано наявність сім`ї та на утриманні малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, обвинувачений є військовозобов`язаним, перебуває в лавах ЗСУ, не є депутатом чи інвалідом.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

Відповідно до змісту ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Призначене покарання не повинно мати на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Підставами призначення більш м`якого покарання, визнані у ч.1 ст.69 КК України, є дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, а саме: наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; дані, які певним чином характеризують особу винного.

Що стосується даних про особу винного, то вони мають оцінюватися судом, передусім, із точки зору можливості досягнення за допомогою, зокрема більш м`якого покарання поставлених перед ним цілей. Ці дані можуть бути як пов`язані, так і не пов`язані із вчиненим злочином: особа може позитивно характеризуватися з урахуванням її колишніх заслуг перед суспільством і державою (наявність нагород, позитивна характеристика за місцем проживання, роботи чи навчання тощо), а може позитивно виявити себе вже після вчинення злочину (допомога потерпілому, сумлінна праця та зразкова поведінка, добровільне відшкодування збитків тощо).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а також характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, яке є тяжким злочином, конкретні обставини та наслідки кримінального правопорушення завдання шкоди потерпілій в розмірі 901,67 грн., яка була в добровільному порядку відшкодована обвинуваченим, дані про особу обвинуваченого, який є особою середнього віку, раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має зареєстроване місце проживання, за яким характеризується з позитивної сторони, є військовослужбовцем, наявності трьох обставин, що пом`якшує покарання.

Окремо суд, користуючись дискреційними повноваженнями та безпосередньо сприймаючи позицію обвинуваченого, зважує на переконливому наданні останнім критичної оцінки своїм неправомірним діям, висловлене при судовому розгляді. Також, суд враховує відсутність даних про те, що обвинувачений будь-яким чином дискредитував себе з часу припинення незаконних дій, вина у вчиненні яких доведена під час розгляду даного кримінального провадження. Посткримінальна поведінка обвинуваченого, свідчить про готовність останнього до стабільної самокерованої і правослухняної поведінки у суспільстві.

Враховуючи зазначене, на переконання суду наведені пом`якшуючі покарання обставини поряд із позитивними відомостями стосовно особи обвинуваченого, істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення, що дає суду правові підстави застосувати положення ст.69 КК України і призначити обвинуваченому більш м`яке покарання, ніж передбачено санкцією ч.4 ст. 186 КК України, у виді 5 років позбавлення волі, але із застосуванням положень ст.75 КК України, оскільки суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж іспитового строку тривалістю 3 років, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

При застосуванні до ОСОБА_4 інституту звільнення від реального відбуття покарання з випробуванням суд враховує принцип гуманізації відповідальності та засади, закріплені у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Крім того, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Сама по собі тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, не може слугувати єдиною підставою для призначення покарання у його реальному вимірі. Адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Застосований до ОСОБА_4 інститут звільнення від покарання з випробуванням є додатковим дієвим важелем для утримання від незаконних дій та відповідатиме принципам справедливості, індивідуалізації покарання, буде достатнім для перевиховання обвинуваченого і недопущення вчинення ним нових злочинів, тобто досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Можливість призначення обвинуваченому покарання з урахуванням наведених обставин із застосуванням положень ст.69,75 КК України узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові № 644/4065/17 (провадження 51-3564ск20) від 04.08.2020.

На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації (ч. 4 ст. 174 КПК України).

У зв`язку із не застосуванням до обвинуваченого покарання у виді конфіскації майна, а також те, що арештоване майно не підлягає спеціальній конфіскації, суд вважає за необхідне скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 13.06.2024 у справі №544/1147/24.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов потерпілою не заявлявся.

Процесуальні витрати у вигляді вартості проведення судово-товарознавчої експертизи на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався, підстав для його обрання судом також не встановлено.

Керуючись: ст. 22, ст.100, 122, 124, ст. ст. 349, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст.50, 56, 65-67, 69, 75, ч. 4 ст. 186 КК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном у 3 (три) роки.

Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту проголошення вироку, а саме 28.11.2024 року.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт гр.України, ID-картка № 001683804, РНОКПП НОМЕР_4 ), на користь держави судові витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн. 56 коп.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 13.06.2024 у справі №544/1147/24.

Речові докази:

- мобільний телефон марки Motorola Moto G5 XTI 1676, який передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 залишити в останньої за належністю;

- футболку червоного кольору марки «Reebok», яка передана на зберігання до кімнати речових доказів СПД №1 ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, що за адресою: АДРЕСА_3 повернути обвинуваченому ОСОБА_4 .

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_7