УХВАЛА

Справа № 569/13258/24

27 листопада 2024 року Рівненський міський суд Рівненської області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000117 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.111, ч.2 ст.114-2, ч.3 ст.436-2 КК України, колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Рівненського міського суду Рівненської області знаходиться кримінальне провадження №0000117 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.111, ч.2 ст.114-2, ч.3 ст.436-2 КК України.

25 листопада 2024 року адвокат ОСОБА_7 діючи в інтересах ОСОБА_6 подав до Рівненського міського суду Рівненської області заяву про відвід колегії суддів у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у розгляді кримінального провадження №0000117 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.111, ч.2 ст.114-2, ч.3 ст.436-2 КК України, з підстав, передбачених ст.75 КПК України.

У поданій заяві про відвід вказує на те, що ухвалою колегії суддів від 19 листопада 2024 року було відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 про ініціювання питання щодо направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а саме направлення обвинувального акту у кримінальному провадженні до Рівненського апеляційного суду ініціювавши питання звернення із поданням до Верховного суду про передачу кримінального провадження до Дзержинського районного суду м. Харкова. В обґрунтування послався на ухвалу Верховного суду від 23.07.2024 року, в якій зазначено що кримінальне провадження надійшло до Рівненського міського суду Рівненської області з дотриманням вимог ст.32 КПК України. Проте вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про передачу кримінального провадження з Рівненського міського суду Рівненської області до Чугуївського міського суду Харківської області. Вважає, що вказаним рішенням колегія суддів позбавила обвинувачену ОСОБА_6 можливості захистити свою власну позицію під час відкритого та публічного розгляду її особистого клопотання в мотивувальну частину якого, покладені доводи які не були предметом розгляду Верховного суду та є відмінними від доводів захисника. Вказані обставини свідчать про упереджене ставлення.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подану заяву підтримав.

Обвинувачена ОСОБА_6 підтримала заяву захисника.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про відвід, вказував що вказане є затягуванням розгляду справи.

Заслухавши думку учасників розгляду, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні заяви про відвід слід відмовити із наступних підстав.

Виходячи з положень частин першої та другої статті 80 КПК України, з підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

За приписами частини четвертої статті 80 КПК України заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду.

Відповідно до частини п`ятої статті 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Статтями 75, 76 КПК України визначено вичерпний перелік обставин, за яких суддя не може брати участь у кримінальному провадженні.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

За пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, визнається, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Головна мета відводу гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді під час розгляду справи.

У п.п. 49, 50, 52, 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» (заява № 33942/02) від 09 листопада 2006 року зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Стосовно об`єктивного критерію слід визначити, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Аналогічна правова позиція викладена у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Агрокомплекс проти України" (заява № 23465/03) від 06 жовтня 2011 року, п.п. 126, 127; "Газета «Україна Центр» проти України" (заява № 16695/04) від 15 липня 2010 року, п.п. 28-32; "Олександр Волков проти України" (заява № 21722/11) від 09 січня 2013 року, п.п. 104-107; «Бочан проти України» (заява № 7577/02) від 03 травня 2007 року, п. 66.

Наведе свідчить про те, що підстави для відводу судді можуть бути оціночною категорією, що, з одного боку, дає змогу реалізувати конституційну засаду незалежного розгляду справи суддею, а, з іншого боку, є площиною для зловживань з боку недобросовісних учасників.

Аналізуючи викладені норми чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що доведення факту наявності обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді, шляхом подання суду відповідних належних та допустимих доказів, є обов`язком учасника провадження, яким заявлено відвід, у даному випадку сторони захисту.

Слід наголосити,що неупередженість є ключовою характеристикою судді, головною ознакою судової влади та основою судового процесу і вважається очевидним фактом. Презумпція неупередженості має значну вагу. Особа, яка заявляє про упередженість, повинна бути здатна довести реальну або очевидну відсутність неупередженості у судді, але простої заяви недостатньо, необхідно навести достовірні докази. Особиста думка або незгода з рішеннями судді не є доказом упередженості. У будь-якому випадку, припущення щодо упередженості є правовим питанням, яке має бути винесеним на розгляд суду. За виключенням надзвичайних обставин, заява про справжню або можливу упередженість не є питанням поведінки судді.

Вказані вище обставини не є підставою для відводу судді, що передбачені ст. 75 КПК України, та не можуть оціночно визначатись стороною як сумніви у його об`єктивності, неупередженості та незаінтересованості при розгляді кримінального провадження.

Колегія суддів зауважує, що процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Відтак, незгода сторони з ухваленим колегією суддів судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді. Такі заперечення сторона захисту має змогу викласти в апеляційній скарзі на відповідне процесуальне рішення або судове рішення за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Між тим, заявлений відвід не містить інших належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу колегії суддів, що передбачені зазначеними нормами КПК України.

Виходячи з положень кримінального судочинства, завданням якого є охорона прав та законних інтересів сторін, які беруть участь у кримінальному провадженні, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для відводу і задоволення заяви.

Керуючись ст. ст.35, 75, 76, 81, 82 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні заяви захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про відвід колегії суддів у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у розгляді кримінального провадження №0000117 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.111, ч.2 ст.114-2, ч.3 ст.436-2 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_8

Судді

ОСОБА_9