Справа № 760/1538/23 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/389/2024 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі ВКЗ з Орджонікідзевським районним судом м. Харкова) - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000005 від 05.01.2023 за апеляційною скаргоюпершого заступника керівника Київської міської прокуратури на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 27 січня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 27 січня 2023 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красноармійськ Донецької області, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 05.03.2019 Красноармійським районним судом Донецької області за ч. 3 ст. 296, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років 10 місяців позбавлення волі, 07.12.2020 ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24.11.2020 звільненого з місць позбавлення волі умовно-достроково на невідбутий строк 5 місяців 23 дні,

засуджено за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановлення іспитового строку тривалістю в 1 (один) рік;

на підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 , 21 грудня 2022 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, перебуваючи в АДРЕСА_3 , з метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, заволодів мобільним телефоном марки «TECNO» POP 3» вартістю 1716 грн., який належить потерпілій ОСОБА_9 , чим завдав останній матеріальних збитків у вказаному розмірі.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, указав на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указав, що поза увагою місцевого суду залишились дані про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого та вчиненого ним кримінального правопорушення. Так, апелянт указав, що обвинувачений протягом 2004 - 2019 років тричі притягувався до кримінальної відповідальності за кримінальні правопорушення проти громадського порядку і моральності, покарання за які відбував реально. Нове кримінальне правопорушення вчинив через півтора року після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про його категоричне небажання ставати на шлях виправлення та наполегливе прагнення вести злочинний спосіб життя. Також, обвинуваченим не були відшкодовані завдані збитки потерпілій, оскільки телефон був повернутий потерпілій завдяки правоохоронним органам. Вважав, що місцевий суд прийшов до помилкового висновку про можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, мотивувавши таке рішення непідтвердженим в суді щирим каяттям та іншими обставинами без достатньої конкретизації, що з огляду на викладені вище негативні характеристики особи обвинуваченого, жодним чином, на переконання апелянта, не свідчить про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбуття призначеного покарання. Просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді 1 року обмеження волі.

Заслухавши доповідь судді, думку: прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити; обвинуваченогота його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судовий розгляд вказаного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ст. 381, 382 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, апеляційним судом не перевіряються. Рішення суду в частині доведеності вини ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 190 КК України учасниками судового провадження не оспорюється.

Підстав для виходу за межі апеляційних вимог в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Згідно з ч. 1 ст. 420 КПК України, підставами для ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції є, у тому числі, неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

За змістом ст. 75 КК України суд може звільнити особу від відбування покарання із випробуванням, якщо із урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу та інших обставин справи суд дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання із випробуванням, суд послався на тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, поведінку обвинуваченого після скоєння кримінального правопорушення, обставину, яка пом`якшує покарання, якою суд визнав щире каяття обвинуваченого, наявність обставин, які обтяжують покарання, якою є рецидив злочинів та дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується посередньо, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, також судом враховано його молодий вік. Проте, обмежившись перерахуванням обставин, визначених у ст. 65 КК України, які враховуються при призначенні покарання, суд у вироку не навів будь-яких мотивів, із яких він дійшов до висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без відбування ним призначеного покарання.

Колегія суддів вважає, що дані про особу обвинуваченого, які наведені у вироку судом та обставина, що пом`якшує покарання не дають підстав вважати те, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання. До такого переконання колегія суддів прийшла з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, який раніше тричі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних кримінальних правопорушень, за які, у тому числі, відбував покарання в місцях позбавлення волі, після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив умисне кримінальне правопорушення. За місцем проживання характеризується посередньо, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, не працює, тобто не має постійного джерела доходу. Наведене безумовно вказує на неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та необґрунтованість рішення суду про звільнення його від відбування покарання із випробуванням. Вирок у частині покарання не відповідає критеріям законності, обґрунтованості і вмотивованості, а тому у частині призначеного покарання він підлягає скасуванню із ухваленням нового вироку у цій частині.

При цьому, таким, що відповідатиме досягненню мети покарання, передбаченій ч. 2 ст. 50 КК України, а також відповідати критеріям покарання, визначеним ч. 2 ст. 65 КК України на переконання колегії суддів буде покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік. Саме вказаний вид та розмір покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідатиме тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Підстав для посилення цього покарання шляхом збільшення його розміру колегія суддів не вбачає та питання про це не ставиться прокурором в апеляційній скарзі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 27 січня 2023 року в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 190 КК України та ухвалити у цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді та розмірі, який був визначений судом першої інстанції без застосування положень ст. 75 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури задовольнити.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 27 січня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 190 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Строк відбування покарання рахувати з моменту прибуття і постановки ОСОБА_7 на облік у місці виконання покарання.

В решті вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 27 січня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня отримання копії вироку.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4