КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали судового провадження за апеляційною захисника ОСОБА_5 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, строком на 60 діб, тобто до 28 листопада 2024 року включно,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30 вересня 2024 року частково задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 28 листопада 2024 року включно, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 грн., у разі внесення якої ОСОБА_6 підлягає звільненню з-під варти.

Цією ж ухвалою суду також продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , рішення суду щодо яких ніким не оскаржується.

Рішення суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 мотивовано наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема тим, що обвинувачений перебуваючи на волі, усвідомлюючи невідворотність покарання у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду, та може незаконно впливати на потерпілого чи свідків, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду.

З огляду на встановлені ризики, які не перестали існувати, зважаючи на обґрунтованість підозри, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, суд дійшов висновку про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави, в максимальному розмірі, передбаченому законом для тяжкості злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_6 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, захисник ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді Оболонського районного суду м. Києва від 30 вересня 2024 року, постановити нове рішення про відмову у задоволенні клопотання прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_11 та обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

У разі, якщо суд дійде висновку про необхідність залишення застосованого запобіжного заходу ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, зменшити ОСОБА_6 розмір застави в межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, з покладенням на нього додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Окрім того, захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 30 вересня 2024 року, посилаючись на те, що суддя ОСОБА_12 оголосив лише вступну та резолютивну частини ухвали, а оголошення повного тексту ухвали призначив на іншу дату. При цьому, під час оголошення повного тексту обвинувачений та його захисник участі не брали, а повний текст оскаржуваної ухвали на електронну адресу захисника був направлений 02 жовтня 2024 року.

На думку сторони захисту, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на припущеннях, рішення ухвалено із порушенням вимог ст. ст. 177, 184, 194 КПК України, без врахування доводів сторони захисту щодо відсутності ризиків, на які посилався прокурор під час судового розгляду.

Захисник зазначає, що суд, погодившись з наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, які на час проведення підготовчого судового засідання судом не зменшилися, не зазначив в ухвалі, якими доказами підтверджується ці ризики.

Ухвала суду не містить обґрунтувань того, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі буде переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, що є обов`язковою підставою при обранні або продовженні такого виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою.

До клопотання прокурором не було додано жодного доказу, який би підтверджував наявність ризиків, зазначених у клопотанні, та які б давали підстави для застосування стосовно ОСОБА_6 найбільш суворої міри запобіжного заходу, проте суд погодився, що є достатні підстави вважати про наявність ризиків, зазначених у клопотанні, але при цьому не зазначив, якими доказами ці ризики підтверджуються.

Також, захисник посилається на те, що прокурором не було надано жодного доказу, який би доводив причетність ОСОБА_6 до події злочину.

ОСОБА_6 своєї вини у діянні, в якому його підозрюють, не визнає, оскільки не має жодного стосунку до події, що сталася 24 березня 2024 року о 19:35 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Це було повністю підтверджено показаннями потерпілого, який з`явився на судове засідання 30.09.2024 року і підтвердив непричетність ОСОБА_6 до події.

Апелянт звертає увагу на те, що будь-яких доказів, у тому числі свідків, які б могли доводити можливу причетність ОСОБА_6 до злочину, немає.

Отже, на думку захисника, були відсутні підстави для задоволення клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки під вартою перебуває особа, яка жодним чином не причетна до діяння, в якому її підозрюють, а розмір застави є непомірно великим.

Будь-які ризики, про які зазначено у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, є безпідставними та необґрунтованими, і ґрунтуються виключно на припущеннях прокурора, оскільки відсутні будь-які докази, які б могли свідчити про можливу чи навіть ймовірну причетність ОСОБА_6 до діяння, в якому його підозрюють.

Ухилятися від слідства взагалі немає підстав, оскільки ОСОБА_6 не має жодного відношення до кримінального провадження.

Окрім того, захисник зазначає, що ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично проживає з дружиною та дітьми за адресою: АДРЕСА_3 , понад 20 років перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_13 . Тобто, ОСОБА_6 проживає із своєю сім`єю, є батьком двох дітей, одна з яких є інвалідом. Такі міцні соціальні зв`язки, на думку захисника, є запорукою того, що обвинувачений не буде ухилятися від правосуддя, а отже, визначення непомірно високої застави є зайвим заходом у даному випадку.

Щодо матеріального стану обвинуваченого та його сімейні обставини, захисник звертає увагу на те, що обвинувачений тривалий час не працює через тримання під вартою, утримує непрацюючу дружину та двох неповнолітніх дітей, одна з яких є інвалідом. Це є важливим аргументом на користь зменшення застави, адже сума повинна відповідати реальним можливостям обвинуваченого та не бути обтяжливою для нього і його сім`ї (ч. 3 ст. 194 КПК України).

Окрім того, в апеляції захисник посилався на практику ЄСПЛ у конкретних справах, заперечуючи правильність судового рішення в частині продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, у зв`язку з відсутністю клопотання захисника про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Що стосується клопотання захисника про поновлення йому строку на апеляційне оскарження ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , то воно не підлягає до розгляду, оскільки апеляційна скарга захисника на вказану ухвалу була подана 05 жовтня 2024 року, тобто у строк, передбачений ч. 2 ст. 395 КПК України, відтак немає потреби у поновленні згаданого процесуального строку.

Висновок викладений в ухвалі Оболонського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Так суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.

Наведені в ухвалі ризики щодо можливості обвинуваченого ОСОБА_6 переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, ґрунтується на досліджених у суді матеріалах кримінального провадження оскільки, як вважає суд, ризики, що були підставою для застосування цього запобіжного заходу та його продовження, не зменшилися та не перестали існувати.

Доводи захисника про те, що судом не зазначено, якими доказами підтверджується ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, а також те, що ухвала суду не містить обґрунтувань того, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі буде переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, є безпідставними.

Так, суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, врахував стадію судового розгляду, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні яких він обвинувачується, дані про особу обвинуваченого, та прийшов до висновку, що обставини, які були підставою для застосування цього запобіжного заходу та його продовження, не зменшилися та не перестали існувати.

Доводи захисника про те, що суддя повинен був провести аналіз всіх ризиків, визначених частиною 1 статті 177 КПК України, як того вимагають норми чинного законодавства України та міжнародного законодавства, зокрема практики ЄСПЛ не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, за змістом ч. 2 ст. 177 та ст. 199 КПК України при вирішенні питання щодо продовження строку тримання під вартою перевіряються обставини, які свідчать про те, що заявлені при обранні запобіжного заходу ризики не зменшились або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, при цьому чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено, щоб при продовженні строку тримання під вартою, суд аналізував наявність усіх ризиків, передбачених законом.

Суд зобов`язаний проаналізувати наявність ризиків, зазначених у клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою, і у даному провадження суд цього дотримався.

Посилання захисника на те, що згідно з практикою ЄСПЛ сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою і суд також зобов`язаний перевірити можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу є неспроможними, оскільки суд, окрім покарання, яке може загрожувати обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні особливо тяжкого злочину, врахував й інші ризики, які існують з огляду на стадію підготовчого судового засідання.

Окрім того, суд врахував, що продовження строку тримання під вартою не буде значним в розумінні балансу інтересів судового розгляду й обмеження прав особи на пересування.

Також суд, вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Такий висновок суду, на думку колегії суддів є обґрунтованим, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Що стосується доводів захисника про недоведеність пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, то колегія суддів звертає увагу на те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості підозри/обвинувачення, оскільки суд не може висловлюватись щодо доведеності фактичних обставин кримінального провадження, викладених в обвинувальному акті, які потребують перевірки на предмет доведеності чи недоведеності висунутого обвинувачення.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому належним чином дослідив усі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, вмотивувавши його належних чином.

Зокрема, ризик переховуватися від суду суд вмотивував з посиланням на конкретні обставини кримінального провадження та усвідомлення обвинуваченого невідворотності покарання за вчинення особливо тяжкого злочину. Такий висновок ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а тому відповідні доводи апеляційної скарги захисника про відсутність такого ризику є безпідставними.

Окрім того, суд врахував конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та зазначив, що виходячи з тяжкості злочину, вчинення якого інкримінується у складі групи осіб, за попередньою змовою, обізнаність обвинуваченого про місце проживання та інші анкетні дані потерпілого і свідків, продовжує існувати ризик незаконного впливу на потерпілого і свідків.

Колегія суддів, погоджуючись з таким висновком суду першої інстанції, зазначає, що ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків і потерпілого та дослідження їх судом.

Посилання в апеляції захисника на те, що судом не взяті до уваги доводи сторони захисту на спростування тверджень прокурора про існування ризиків та їм не надано оцінки є безпідставними.

Так, розглядаючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував думку захисника, який заперечував щодо клопотання прокурора та просив змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який запобіжний захід; думку обвинуваченого, який вважав, що заявлені прокурором ризики безпідставні та необґрунтовані, оскільки він взагалі не причетний до вчинення інкримінованого злочину; загальну позицію потерпілого, який зазначив, що обвинувачений не чинив на нього тиск, а також дослідив надані суду документи, у межах заявленого прокурором клопотання.

При цьому суд вмотивував свої висновки щодо відсутності обставин для зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 на більш м`який.

Водночас, суд не погодився з клопотання прокурора про неможливість застосування до ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у виді застави та визначив таку заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908400 гривень.

Колегія суддів вважає, що відсутність у ОСОБА_6 судимостей та наявність місця реєстрації і проживання, а також соціальних зв`язків, оскільки він має дружину та двох дітей на утриманні, саме по собі не може нівелювати існування ризиків, які були підставою для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи захисника щодо зменшення розміру застави, обраної судом у якості альтернативного запобіжного заходу не можуть бути взятими до уваги, з огляду на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного із застосуванням до потерпілого насильства, яке є небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у житло, вчиненому в умовах воєнного стану оскільки наведені обставин в сукупності не можуть бути спростовані з посиланням на сімейний та матеріальний стан обвинуваченого.

Отже, частині обставин, на які посилався в апеляції захисник, були належним чином враховані судом першої інстанції при продовженні ОСОБА_14 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та визначення розміру застави, а посилання захисника на наявність міцних соціальних зав`язків та матеріальний стан обвинуваченого не є достатніми підставами для зміни запобіжного заходу на запобіжний захід, не пов`язаний з тримання під вартою.

Таким чином, колегія суддів, вважаючи законною і обґрунтованою ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, не убачає підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, строком на 60 діб, тобто до 28 листопада 2024 року включно, з визначенням розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_15 - без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 756/9913/24

Провадження № 11-кп/824/5614/2024

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_12

Доповідач ОСОБА_1