Справа № 932/4079/24
Провадження № 1-кс/932/1360/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у приміщенні суду в м. Дніпрі клопотання старшого слідчого Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0001697 від 13.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання старшого слідчого Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0001697 від 13.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, в якому слідчий просить накласти арешт на вилучені від час особистого обшуку затриманого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час проведення затримання в порядку ст. 208 КПК України, шляхом позбавлення права на користування, відчуження та розпорядження на наступне майно: мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J1 mini», imeil1: НОМЕР_1 , imeil2: НОМЕР_2 , з картою пакету послуг оператора мобільного зв`язку «Водафон», абонентський номер НОМЕР_3 та з картою пакету послуг оператора мобільного зв`язку «Київстар», абонентський номер НОМЕР_4 , поміщено до спец пакету №РSР 2121998.

В обґрунтування свого клопотання слідчий зазначає, що в провадженні СВ Дніпровського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0001697 від 13.05.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України.

В ході проведення досудового розслідування, було встановлено, що до ЧЧ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення зі спец. лінії «102» про те, що 13.05.2024 приблизно о 12 год. 30 хв. ОСОБА_5 з абонентського номеру телефону НОМЕР_5 здійснив дзвінок на спец. лінію «102» та неправдиво повідомив про підготовку вибуху житлових дев`ятиповерхових будинків на території міста Дніпра. (ЖЄО 14277).

Так, 13.05.2024 в період часу з 18:56 год. до 19:12 год. було проведено затримання особи в порядку ст. 208 КПК України, а в ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в присутності понятих, було виявлено та вилучено:

- мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J1 mini», imeil1: НОМЕР_1 , imeil2: НОМЕР_2 , з картою пакету послуг оператора мобільного зв`язку «Водафон», абонентський номер НОМЕР_3 та з картою пакету послуг оператора мобільного зв`язку «Київстар», абонентський номер НОМЕР_4 , поміщено до спец пакету №РSР 2121998.

Так, вищевказаний мобільний телефон, який було виявлено та вилучено в ході проведення особистого обшуку, затриманого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1, має значення речових доказів у кримінальному провадженні, так як являється матеріальним об`єктом, який в подальшому можуть бути використаний як доказ факту чи обставин вчиненого кримінального правопорушення, що встановлюються під час розслідування кримінального провадження.

Вищевказані вилучені речі, згідно ст. ст. 98, 100 КПК України визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Крім того, вказані речі можуть зберегти на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення, та в подальшому можуть бути використані як доказ факту чи обставини, що встановлюються під час кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, з метою забезпечення збереження речових доказів та досягнення дієвості, виникла необхідність у вжитті заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на зазначені вище речі, у вигляді позбавлення права на користування, відчуження та розпорядження ним.

В разі не застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді заборони користування, розпорядження (відчуження, реалізації) майна та його можливе подальше незаконне відчуження або володіння ним, позбавить орган досудового розслідування можливості проведення об`єктивного та всебічного розслідування по кримінальному провадженню.

З огляду на викладене, слідчий звернувся до суду з цим клопотанням.

У судове засідання слідчий не з`явився. Надав заяву, в якій просить розглянути клопотання за його відсутності.

Відповідно до ст. 172 КПК України, вважаю можливим розглянути клопотання за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 27 КПК України під час судового розгляду та у випадках, передбачених цим Кодексом, під час досудового розслідування забезпечується повне фіксування судового засідання та процесуальних дій за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів. Офіційним записом судового засідання є лише технічний запис, здійснений судом у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно із ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Положеннями ч. 1 ст. 107 КПК України визначено, що рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію.

Враховуючи вищевказані положення КПК України, слідчий суддя вважає за можливо розглянути клопотання за відсутності прокурора, власника або/та представника власника майна та без фіксування судового засідання за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього докази, слідчий суддя вважає, що дане клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Поряд з цим, статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Арешт майна, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Метою арешту, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України є забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з положеннями ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Частиною 1 статті 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту або обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Судом встановлено, що СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню, відомості про яке внесено до ЄРДР № 0001697 від 13.05.2024 року.

Правова кваліфікація даного кримінального правопорушення - ч. 1 ст. 259 КК України.

Слідчим доведено, що у матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що зазначене майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні та без їх арешту та вилучення існує реальна загроза зміни слідової інформації, яка наявна на них на теперішній час, крім того необхідно провести ряд невідкладних слідчих (розшукових) та процесуальний дій, в тому числі експертних досліджень, для встановлення об`єктивної істини по кримінальному провадженню, у зв`язку з чим, з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя вважає за доцільне накласти арешт на майно, вказане у клопотанні слідчого.

Слідчий суддя враховує наявність правових підстав для накладання арешту, можливість використання вказаного речового доказу у кримінальному провадженні. Приймаючи до уваги, що вищевказаний автомобіль, може бути використаний, як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, тому з метою збереження цього речового доказу та досягнення дієвості кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання, тому воно підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Оскільки вилучене майно необхідно зберігати в тому вигляді, в якому вони були вилучені, а також для забезпечення проведення відповідних експертиз, вважаю, що існують підстави для заборони відчуження та розпорядження майном.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 131, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0001697 від 13.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт шляхом позбавлення права користування, відчуження та розпорядження на вилучені під час особистого обшуку затриманого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час проведення затримання в порядку ст. 208 КПК України, на наступне майно: мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J1 mini», imeil1: НОМЕР_1 , imeil2: НОМЕР_2 , з картою пакету послуг оператора мобільного зв`язку «Водафон», абонентський номер НОМЕР_3 та з картою пакету послуг оператора мобільного зв`язку «Київстар», абонентський номер НОМЕР_4 , поміщено до спец пакету №РSР 2121998.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором. Копія ухвали надсилається слідчому, прокурору, підозрюваному, іншим заінтересованим особам не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_6