Справа № 299/3293/15-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.11.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/87/20, за зміненою апеляційною скаргою прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25.01.2018.

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Підвиноградів, Виноградівського району Закарпатської області, громадянка України, без освіти, незаміжня, непрацююча, мешканка АДРЕСА_1 , несудима, визнана невинуватою та виправдана у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 190, ч. 1, 4 ст. 358 КК України, у зв`язку із недоведеністю того що вчинено кримінальні правопорушення, в яких вона обвинувачується.

Згідно вироку, ОСОБА_8 виправдана за обвинуваченням в тому, що вона 30.07.2013, діючи умисно, шляхом обману, з метою незаконного отримання соціальної допомоги одиноким матерям та особистого збагачення, знаходячись в приміщенні Управління праці та соціального захисту населення (далі УПСЗН) Виноградівської районної державної адміністрації, розташованого по АДРЕСА_2 , в період робочого часу з 08 по 17 год, всупереч вимогам абзацу 4 статті 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» - «Жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, права на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям не має», фактично перебуваючи у цивільному шлюбі з батьком свого сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином ОСОБА_10 , за адресою АДРЕСА_3 , з яким вела та веде спільне господарство, умисно повідомила соціальному працівнику неправдиву інформацію, яка була ним внесена в текст заяви від 30.07.2013 «Про призначення усіх видів соціальної допомоги», затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 96 від 22.02.2012, про те, що вона являється одинокою матір`ю та приховала таку інформацію шляхом умисного замовчування при перевірці її соціальними працівниками і в подальшому про вказаний факт уповноважених службових осіб УПСЗН Виноградівської районної державної адміністрації не повідомила, хоча була обізнана про обов`язок повідомляти органи праці та соціального захисту населення, про факти зміни у складі сім`ї, що підтверджується розпискою у заяві від 30.07.2013.

-2-

Крім того, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що вона 30.07.2013, знаходячись в приміщенні УПСЗН Виноградівської районної державної адміністрації, розташованого по АДРЕСА_2 , в період робочого часу з 08 по 17 год, з метою незаконного отримання соціальної допомоги одиноким матерям, діючи умисно, внесла завідомо неправдиві відомості в офіційний документ - заяву від 30.07.2013 «Про призначення усіх видів соціальної допомоги», затверджену наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 96 від 22.02.2012 про те, що вона являється одинокою матір`ю, не проживає з особою, від якої народила дитину, хоча фактично проживає у цивільному шлюбі з батьком свого сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_3 , з яким не перебувала в зареєстрованому шлюбі, вела та веде спільне господарство, однак про вказаний факт уповноважених службових осіб УПСЗН Виноградівської районної державної адміністрації вона не повідомила, хоча була обізнана про обов`язок повідомляти органи праці та соціального захисту населення про факти зміни у складі сім`ї, що підтверджується розпискою у заяві від 30.07.2013, що стало підставою для нарахування соціальної допомоги одиноким матерям.

Також, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що вона, знаходячись в приміщенні УПСЗН Виноградівської районної державної адміністрації, розташованого по АДРЕСА_2 , в період робочого часу з 08 по 17 год, з метою незаконного отримання соціальної допомоги одиноким матерям, діючи умисно, внесла завідомо неправдиві відомості в офіційний документ - заяву від 30.07.2013 «Про призначення усіх видів соціальної допомоги», затверджену наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 96 від 22.02.2012 про те, що вона являється одинокою матір`ю, не проживає з особою, від якої народила дитину, хоча фактично проживає у цивільному шлюбі з батьком свого сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_3 , з яким не перебувала в зареєстрованому шлюбі, вела та веде спільне господарство, однак про вказаний факт уповноважених службових осіб УПСЗН Виноградівської районної державної адміністрації вона не повідомила, хоча була обізнана про обов`язок повідомляти органи праці та соціального захисту населення про факти зміни у складі сім`ї, що підтверджується розпискою у заяві від 30.07.2013, що стало підставою для нарахування соціальної допомоги одиноким матерям.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 шляхом обману, незаконно отримала соціальну допомогу одинокій матері на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу з липня 2013 року по вересень 2015 року, на загальну суму 8269,20 грн, чим завдала збитки державі в особі Управління соціального захисту населення Виноградівської районної державної адміністрації на вказану суму.

Наведені вище дії ОСОБА_8 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство); ч. 1 ст. 358 КК України - підроблення іншого документа, який надає права, з метою його використання підроблювачем; ч. 4 ст. 358 КК України - використання завідомо підробленого документа.

Виправдовуючи ОСОБА_8 за вказаними обвинуваченнями, оцінивши докази, досліджені за клопотанням сторони обвинувачення, проаналізувавши їх достатність, доведеність фактичних обставин кримінальних правопорушень, винуватості обвинуваченої у їх вчиненні, суд першої інстанції прийшов до висновку,що обставини інкримінованих обвинуваченій кримінальних правопорушень не доведені сукупністю досліджених доказів. На думку суду першої інстанції, формулювання обвинувачення ОСОБА_8 в частині кримінального правопорушення,

-3-

передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, не містить викладу обставин згідно диспозиції даної частини статті та є аналогічним формулюванню обвинувачення в частині кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. Також, суд визнав неналежним доказом показання свідка ОСОБА_11 та копію ухвали слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09.10.2015 у справі № 299/3110/15-к про надання слідчому СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області тимчасового доступу до оригіналів матеріалів особової справи по наданню соціальної допомоги при народженні дитини на ім`я ОСОБА_12 , оскільки такі не містять відомості про обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, а протокол тимчасового доступу до речей і документів від 13.10.2015, складений о/у СКР Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області, згідно якого вилучено матеріали справи № 474197 громадянки ОСОБА_8 (т. 2 а. к. п. 46-48) є таким, що не має доказового значення, оскільки в судовому засіданні за клопотанням прокурора досліджено копії відповідних документів. Суд першої інстанції констатував, що обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні нею в приміщенні Управління праці та соціального захисту населення Виноградівської районної державної адміністрації, розташованого по АДРЕСА_2 , в період робочого часу з 08 по 17 год, суспільно небезпечних діянь 30.07.2013, не підтверджено достатніми доказами, позаяк згідно показань представника потерпілого та свідка ОСОБА_13 , обвинувачена не зверталася в Управління праці та соціального захисту населення Виноградівської районної державної адміністрації, а зверталася до працівника Підвиноградівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, якому і подала документи, необхідні для призначення соціальної допомоги. При цьому показання обвинуваченої ОСОБА_8 , суд першої інстанції визнав такими, що суперечать даним доказам та не є достатніми для встановлення відповідних обставин. Надані стороною обвинувачення копії документів, зокрема: копія облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки щодо домогосподарства за адресою АДРЕСА_1 , № об`єкта 12061 (т. 2 а. к. п. 34-39); копія рішення про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 28.08.2013, прийнятого Виноградівським РУ СЗН у справі № 474197 за заявою ОСОБА_8 (т. 2 а. к. п. 49); копія заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг від 30.07.2013 заявника ОСОБА_8 (т. 2 а. к. п. 50-51); копію довідки про склад сім`ї, або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб від 22.08.2013 № 02-14/1881, виданої ОСОБА_14 Підвиноградівською сільською радою Виноградівського району Закарпатської області, без підписів (т. 2 а. к. п. 52); копію довідки про склад сім`ї, або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, видану Підвиноградівською сільською радою Виноградівського району Закарпатської області, без дати (т. 2 а. к. п. 53); копію довідки від 19.07.2013 № 69, видану виконавчим комітетом Підвиноградівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, про реєстрацію народження дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 2 а. к. п. 54); копію свідоцтва про народження ОСОБА_9 , видану 19.07.2013 виконкомом Підвиноградівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, серія І-ФМ № 266235 (т. 2 а. к. п. 55), суд першої інстанції визнав недопустимими доказами з огляду на положення ч. 3 ст. 99 КПК України щодо обов`язку сторони кримінального провадження, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати суду оригінали документів. У зв`язку з наведеним та з урахуванням характеру обставин, які є ознаками об`єктивної сторони інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які не можуть бути встановлені лише на підставі показань та довідки Управління соціального захисту населення Виноградівської районної державної адміністрації щодо розміру виплаченої обвинуваченій соціальної допомоги, враховуючи відсутність достатніх доказів щодо часу, місця та інших обставин

-4-

вчинення кримінально - караних дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що події відповідних кримінальних правопорушень є недоведеними, що є підставою для ухвалення виправдувального вироку.

В апеляційній скарзі прокурор Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 порушує питання про скасування вироку суду від 25.01.2018 щодо ОСОБА_8 та ухвалення нового вироку, яким ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1, 4 ст. 358 КК України та призначити покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 850 грн; за ч. 1, 4 ст. 358 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_8 звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає про незаконність, необґрунтованість та невмотивованість постановленого щодо ОСОБА_8 вироку, у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, неповнотою судового розгляду та істотним порушення вимог кримінального процесуального закону. Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, встановлені під час досудового розслідування кримінального провадження, не здійснив перевірку їх доказами і не дав їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, внаслідок чого безпідставно виправдав ОСОБА_8 . Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги показання, надані ОСОБА_8 в суді про визнання вини у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях. Всупереч вимогам ст. 348, 351 КПК України, в судовому засіданні 24.02.2016, після проголошення прокурором обвинувального акту, під час допиту обвинуваченої, суддею здійснювався тиск на обвинувачену, що виразилось у неодноразовому повторюванні одних і тих же запитань, що стосуються визнання ОСОБА_8 винуватості та причин вчинення нею шахрайства. Крім того прокурор звертає увагу на неналежну якість звукозапису судових засідань від 21.12.2015, 13.01.2016, 17.02.2016, 24.02.2016 та 14.03.2016, оскільки на отриманій прокурором копії звукозапису цих судових засідань міститься сторонній звуковий (шумовий) фон, який унеможливлює почути що відбувалось у цих засіданнях, що свідчить про відсутність звукозапису вказаних судових засідань та у відповідності до п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України є підставою для скасування судового рішення. В порушення вимог ст. 349 КПК України, суд першої інстанції проігнорував пропозицію прокурора, яка була підтримана обвинуваченою, її захисником та представником потерпілого про дослідження доказів у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, та встановивши загальний порядок дослідження доказів із допитом у судовому засіданні всіх свідків обвинувачення та дослідження всіх письмових доказів, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. При цьому, допустивши однобічність і неповноту судового розгляду, прийнявши рішення про повне дослідження доказів у кримінальному провадженні, не дослідив оригінал особової справи ОСОБА_8 , хоча вказана справа визнана речовим доказом у даному кримінальному провадженні. Необґрунтовано суд першої інстанції визнав неналежними ряд доказів у кримінальному провадженні та всупереч ст. 94 КПК України та ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку не навів належних підстав для виправдання обвинуваченої із зазначенням мотивів, з яких відкинув докази обвинувачення.

В порушення вимог ст. 45 КК України, суд першої інстанції 02.06.2016 безпідставно відмовив у задоволенні клопотання захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_15 про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із дійовим каяттям, у зв`язку з відсутністю належних даних про відшкодування шкоди саме обвинуваченою та щирого каяття ОСОБА_8 та її активного сприяння розкриттю злочинів. При цьому судом проігноровано наявну в матеріалах кримінального

-5-

провадження заяву начальника управління соціального захисту населення Виноградівської РДА від 30.12.2015 про відшкодування обвинуваченою завданої матеріальної шкоди в розмірі 8289,20 грн, які сплачено співмешканцем обвинуваченої ОСОБА_10 . Вказані факти, свідчать про грубе порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

В зміненій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновки суду про виправдання ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 4 ст. 358 КК України, з огляду на правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладену у постанові від 05.09.2022 (справа № 310/3772/20), щодо відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 4 ст. 358 КК України з огляду на визначення поняття «офіційний документ» в розумінні примітки до ст. 358 КК України, просить вирок суду від 25.01.2018 в частині виправдання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 190 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винною за ч. 1 ст. 190 КК України (в редакції Закону України від 15.04.2008) і призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумах доходів громадян, що становить 850 грн. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни. В обґрунтування внесених до апеляційної скарги змін, прокурор посилається на те, що відсутність у діях ОСОБА_8 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 4 ст. 358 КК України, не виключає наявності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Відповідальність за ч. 1 ст. 190 КК України настає за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство). Відповідно до заяви від 30.07.2013 «Про призначення усіх видів допомоги», вказано, що ОСОБА_8 являється одинокою матір`ю, хоча остання приховала інформацію про перебування у фактичних шлюбних відносинах з батьком своїх дітей ОСОБА_10 в період з липня 2013 по вересень 2015 роки і в подальшому не повідомила про вказаний факт уповноважених службових осіб УПСЗН Виноградівської районної державної адміністрації, хоча була обізнана про обов`язок повідомляти органи праці та соціального захисту населення про факти зміни у складі сім`ї та продовжувала отримувати соціальну допомогу як одинока мати. Крім того, будучи допитаною в судовому засіданні ОСОБА_8 свою вину у вчиненому визнала повністю, підтвердила ті обставини, що у 2013 році вона зверталася до Управління праці та соціального захисту населення для отримання допомоги на сина ОСОБА_9 . Соціальному працівнику повідомила, що є одинокою матір`ю, хоча фактично проживала з батьком дитини. Вказані відомості з її слів були внесені в документи, які вона підписала. Після того вона отримувала соціальну допомогу, розуміючи, що вчиняє незаконно. На даний час кошти повністю повернула. Свідок ОСОБА_13 , спеціаліст Підвиноградівської сільської ради, підтвердила той факт, що ОСОБА_8 зверталась у сільську раду, подавала паспорт та інші документи, згідно яких остання значилась як мати-одиначка. Більше того, ОСОБА_8 повідомила їй, що в неї не має чоловіка, проживає сама з дітьми. Представник Управління соціального захисту населення Виноградівської районної державної адміністрації Менжул- ОСОБА_16 пояснила, що обвинувачена перебувала на обліку в Управлінні як отримувач соціальної допомоги на дітей одиноким матерям. Обвинувачена звернулася для отримання допомоги за місцем проживання - у Підвиноградівську сільську раду, подала пакет документів, який відповідав переліку для призначення такого виду допомоги, в тому числі додаток № 8 до свідоцтва про народження дитини, який підлягає оформленню у тому разі, коли особа заявляє, що є одинокою матір`ю. Уповноважений представник Підвиноградівської

-6-

сільської ради передав документи, подані обвинуваченою, до Управління праці та соціального захисту населення Виноградівської райдержадміністрації. ОСОБА_8 самостійно заповнювала заяву встановленого зразка та розписувалась про те, що все зрозуміло та надані дані є достовірними. Таким чином, ОСОБА_8 повідомила УПСЗН Виноградівської районної державної адміністрації неправдиві відомості, що в свою чергу призвело до незаконної виплати державної соціальної допомоги як одинокій матері у вигляді щомісячної допомоги на загальну суму 8269,20 грн, якими ОСОБА_8 з травня 2013 до вересня 2015 заволоділа шляхом обману, повідомляючи завідомо недостовірні відомості. Відповідно до позиції Об`єднаної палати Верховного Суду від 16.11.2020 неповідомлення (незазначення) відомостей як спосіб отримання соціальних виплат (допомоги) є одним із різновидів обману, що характеризується документальною (письмовою) формою та проявляється через пасивну поведінку особи, котра не повідомляє обов`язкової за законом інформації (справа № 159/3357/18, провадження № 51- 2570кмо19). Отже, в ході судового розгляду вказаного кримінального провадження встановлено, що обвинувачена ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, проте судом першої інстанції оцінка доказам та обставинам, за яких було скоєно дане кримінальне правопорушення, була надана неправильно, в результаті чого постановлено незаконний та необґрунтований вирок, в якому викладені висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи, тобто рішення про виправдання обвинуваченої не ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному розгляді в їх сукупності через не врахування доказів, які могли вплинути на законність рішення, так як останні судом першої інстанції оцінено однобічно та упереджено. Також прокурор звертає увагу на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у заволодінні шахрайським способом чужим майном, в період з травня 2013 по вересень 2015, тобто з часу його скоєння минуло більше трьох років. У розшуку обвинувачена не перебувала, строки давності не переривались і не зупинялись, у зв`язку з чим обвинувачена підлягає звільненню від призначеного покарання за ч. 1 ст. 190 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 цього Кодексу.

20.11.2024 до початку апеляційного розгляду, на адресу Закарпатського апеляційного суду від обвинуваченої ОСОБА_8 надійшло письмове клопотання про закриття кримінального провадження та її звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України. Та просила розглянути апеляційну скаргу у її відсутності.

Заслухавши думку прокурора, яка частково підтримала змінену апеляційну скаргу та не заперечувала проти задоволення клопотання обвинуваченої щодо її звільнення від кримінальної відповідальності та закриття у зв`язку з цим кримінального провадження щодо неї, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи клопотання, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, відповідно до вироку Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25.01.2018, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність того, що ОСОБА_8 вчинено кримінальні правопорушення, передбачені за ч. 1 ст. 190 (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008), ч. 1, 4 ст. 358 КК України та виправдав останню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Разом з тим, незалежно від висновків, наведених в оскаржуваному вироку, а також тієї обставини, що обвинувачена ОСОБА_8 під час судового розгляду в суді першої інстанції не заперечувала свою причетність до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008), ч. 1, 4 ст. 358 КК України, колегія суддів, з огляду на наявність клопотання обвинуваченої про її звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, не вбачає

-7-

достатніх правових підстав для продовження апеляційного розгляду, оскільки закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності є обов`язком, а не правом суду.

Подаючи клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, встановлених ч. 1 ст. 49 КК України, обвинувачена ОСОБА_8 надала свою згоду на закриття кримінального провадження з цієї підстави, незважаючи на те, що вказана підстава для закриття кримінального провадження не є реабілітуючою.

Зазначене узгоджується із позицією Касаційного кримінального суду Верховного суду, викладеному у постанові від 02.04.2024 (справа № 760/6513/17,

провадження № 51-5496 км 21), де окрім іншого вказано, що суд апеляційної інстанції, з урахуванням приписів ст. 286 КПК України, зобов`язаний невідкладно розглянути клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, ухваливши рішення про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.

Відповідно до вимог, передбачених ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує вирок і закриває кримінальне провадження.

Згідно з приписами, передбаченими п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Як прямо передбачено ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, зокрема: три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що кримінальні проступки передбачені ч. 1 ст. 190 (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008), ч. 1, 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_8 вчинено в період з липня 2013 по вересень 2015 року, відомості про те, що ОСОБА_8 у період з вересня місяця 2015 року по вересень 2018 року вчинила інше кримінальне правопорушення відсутні, не надані такі данні й суду апеляційної інстанції, а тому перебіг строків давності не переривався. Також, відсутні будь-які відомості про зупинення досудового чи судового провадження у зв`язку з ухиленням ОСОБА_8 від досудового розслідування або суду протягом вказаного вище періоду. Тому підстав вважати, що строки давності були зупинені, а отже вони на даний час не спливли, немає.

Таким чином, з дня вчинення ОСОБА_8 зазначених кримінальних правопорушень і до цього часу, враховуючи ту обставину, що вирок Виноградівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.01.2018 не набрав законної сили,

-8-

минули строки притягнення до кримінальної відповідальності, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з чим обвинувачена ОСОБА_8 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, оскільки остання надала свою згоду на її звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності подавши до апеляційного суду відповідне клопотання, яке, відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, має бути розглянуто невідкладно.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для звільнення обвинуваченої ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тому вважає за необхідне клопотання обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та звільнити обвинувачену ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо неї, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України, закрити.

У зв`язку з чим, змінена апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 417, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Змінену апеляційну скаргу прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25.01.2018 щодо ОСОБА_17 скасувати.

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_8 про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України обвинувачену ОСОБА_18 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 (в редакції Закону України № 270-VI від 15.04.2008), ч. 1, 4 ст. 358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо неї на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України, закрити.

На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді