Справа № 159/3688/23 Провадження №11-кп/802/456/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - ОСОБА_7 ,

потерпілої - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000051 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 квітня 2024 року щодо ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, працював помічником чергового ізолятора тимчасового тримання №2 Головного управління Національної поліції у Волинській області, раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років,

за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, визначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років.

Строк відбування покарання обвинуваченому постановлено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 25.02.2023 по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_10 залишено попередній - тримання під вартою.

Вироком вирішено питання речових доказів, арештованого майна та цивільний позов.

За вироком суду ОСОБА_10 визнаний винний та засуджений за те, що він 25.02.2023 приблизно о 02 годині 50 хвилин за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій, умисно протиправно з особистих мотивів заподіяв смерть ОСОБА_12 , здійснивши один прицільний постріл із табельної зброї - пістолету «Макарова» заводський номер « НОМЕР_1 », в життєво-важливу ділянку тіла ОСОБА_12 .

Від отриманих тілесних ушкоджень у виді наскрізного вогнепального кульового ушкодження лівої половини грудної клітки, з вхідним отвором у лівій половині грудної клітки, проходженням раневого каналу через ліву легеню, черевну частину стравоходу, печінку, діафрагму, праву легеню та вихідним отвором у правій боковій поверхні грудної клітки, які належать до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, ОСОБА_12 помер 28.03.2023 у Комунальному некомерційному підприємстві «Ковельське міськрайонне територіальне медичне об`єднання» Ковельської міської ради Волинської області.

Крім того, ОСОБА_10 у невстановлений час та за невстановлених обставин, не маючи передбаченого законом дозволу на поводження з боєприпасами, в порушення Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, незаконно придбав боєприпаси, а саме 10 (десять) пістолетних патронів, калібру 9х18мм, які виготовлені промисловим способом та придатні для стрільби, які переніс і в подальшому зберігав за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

У поданій апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду в частині призначеного покарання незаконним. Вказує на те, що призначене ОСОБА_10 покарання, не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. Просить вирок суду змінити, призначити ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст.115 КК України 13 років позбавлення волі, і на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, остаточно визначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 14 років.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим. Посилається на те, що згідно показань свідків, ніяких суперечок, а тим більше сварок між потерпілим та обвинуваченим не було, і вони перебували в дружніх відносинах. Вказує на те, що ОСОБА_10 в ніч на передодні не спав, протягом дня займався побутовими справами, після вживання спиртного нічого не говорив, підійшов прицілився і здійснив постріл в потерпілого, при цьому на крик потерпілого не реагував, що стверджується показаннями самого потерпілого. На думку захисника обвинувачений під час вказаних дій перебував в стані паталогічного сп`яніння. Просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, який виклав суть обвинувачення, доводи апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, які апеляційну скаргу сторони захисту підтримували, заперечували апеляцію представника потерпілої та просили скасувати вирок суду і призначити новий розгляд в суді першої інстанції, потерпілу та її представника, які підтримали апеляційну скаргу потерпілої сторони, заперечили апеляційну скаргу захисника і просили змінити вирок суду, призначивши обвинуваченому ОСОБА_10 більш суворе покарання, думку прокурора, який заперечив апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з таких підстав.

Згідно правил ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки кваліфікація дій ОСОБА_10 за ч.1 ст.263 КК України, правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, учасниками судового розгляду не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, підстави для перегляду вироку в цій частині - відсутні.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності, і достатності, у їх сукупності оцінки з точки зору достатності для висновку про доведеність вини.

Ці вимоги закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_10 , судом першої інстанції були дотримані.

Приписами статті 392 КПК України регламентовано, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка.

Винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за обставин, викладених у вироку, суд обґрунтував доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження і які досліджені місцевим судом відповідно до ст.94 КПК України.

Тому твердження сторони захисту про те, що місцевим судом справу розглянуто на повно та з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, на переконання апеляційного суду, є необґрунтованими.

Так, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України підтверджується дослідженими в ході судового розгляду.

Будучи допитаним під час розгляду кримінального провадження місцевим судом обвинувачений ОСОБА_10 підтвердив факт заподіяння ним смерті потерпілому ОСОБА_12 та суду показав, що окрім нього ніхто інший не міг скористатися табельною зброєю у його квартирі, проте він не пам`ятає цих подій. Обвинувачений зазначив, що того дня повернувся після нічного чергування, поклав зброю у кімнаті, переодягнувся і займався побутовими справами. Упродовж дня випив дві пляшки слабоалкогольних напоїв. ОСОБА_13 , якого він знав з дитинства і який проживав поверхом нижче в тому ж під`їзді, на його прохання відремонтував автомобіль. Маючи на меті віддячити за допомогу, він запросив ОСОБА_14 та ще одного товариша Велемчаницю ОСОБА_15 на вечерю. Під час спілкування випили приблизно один літр горілки. В гості також заходила дружина ОСОБА_16 , для якої він приготував каву. У певний момент спілкування він втратив усвідомлення реальності, не пам`ятає хто коли пішов, і що відбувалося. Прокинувся у кайданках біля ліжка і був шокований звісткою про вчинений ним постріл.

Таким чином, обвинувачений не заперечував той факт, що саме він здійснив постріл із табельної зброї в потерпілого, внаслідок чого останній помер.

Також під час розгляду справи судом першої інстанції досліджено показання потерпілого ОСОБА_12 , який допитаний під час досудового розслідування в порядку ч.11 ст.615 КПК України, згідно яких потерпілий ОСОБА_12 , будучи у тяжкому стані в лікувальному закладі, підтвердив, що вогнепальне поранення йому завдав обвинувачений ОСОБА_10 . Хід і результати допиту зафіксовані за допомогою технічних засобів відеофіксації. Зокрема ОСОБА_17 повідомив, що з дитинства знає ОСОБА_18 , вони проживають в одному під`їзді. Того дня він відремонтував на прохання ОСОБА_18 автомобіль і на подяку останній запросив його разом із іншим сусідом ОСОБА_19 до себе в квартиру на вечерю. За вечерею не конфліктували, спокійно розмовляли і випили незначну кількість алкоголю. Коли всі розійшлись залишились з ОСОБА_20 , розмовляли і ще трішки випили. Збираючись додому він підійшов до вхідних дверей, присів і почав взуватися. У цей час почув звук перезарядки зброї, обернувся і побачив ОСОБА_10 , який перебуваючи на відстані 4 метрів цілився в нього. Усвідомлюючи наміри ОСОБА_10 попросив не робити цього, але той не відреагував і здійснив постріл. Відчувши сильний біль і побачивши кров він вийшов з квартири ОСОБА_18 і тримаючись за стіни, спустився у власну квартиру, де втратив свідомість (т.2 а.к.п.188-190).

Таким чином, потерпілий також підтвердив, що саме ОСОБА_10 здійснив у нього постріл із табельної зброї.

Є необґрунтованими доводи сторони захисту про те, що стадія алкогольного сп`яніння ОСОБА_10 викликала патологічне сп`яніння, яке позбавило його здатності розуміти значення свої дій.

Так, згідно висновку судової амбулаторної судово-психіатричної первинної експертизи від 07.04.2023 №163, ОСОБА_10 на будь-який психічний розлад не страждає, в період вчинення інкримінованих йому протиправних дій не виявляв ознак хронічного психічного захворювання, недоумства чи тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, перебував у стані простого алкогольного сп`яніння, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними (Т.2 а.к.п.140-142).

Також під час розгляду справи місцевим судом був допитаний судовий експерт ОСОБА_21 , який в судовому засіданні 12.03.2024 дав вичерпні відповіді на поставлені стороною захисту питання та обґрунтував висновки про відсутність у ОСОБА_10 тимчасового розладу психічної діяльності чи іншого хворобливого стану.

На переконання апеляційного суд, з врахуванням досліджених доказів, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_10 , як на час вчинення кримінальних правопорушень, так і на даний час є осудним і підлягає кримінальній відповідальності за вчинене.

Надаючи оцінку наведеним доказам у своїй сукупності, у апеляційного суду відсутні сумніви у їх належності та допустимості. Ці докази суд вважає достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого ОСОБА_10 обвинувачення із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів та про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України апеляційний суд вважає обґрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.

Наведені місцевим судом у вироку докази зібрані у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, обґрунтовано визнані належними, достатніми та допустимими. Правильність висновків суду щодо наведених доказів у суду апеляційної інстанції сумнівів не викликає та не спростовується доводами апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Судом першої інстанції перевірялись доводи обвинуваченого та його захисника про наявність у ОСОБА_10 ознак патологічного сп`яніння, яке є проявом неосудності обвинуваченого у момент пострілу, однак такі обставини не знайшли свого належного підтвердження в суді і спростовується дослідженими доказами у кримінальному проваджені та не узгоджуються із іншими доказами по справі.

Незгода обвинуваченого та його захисника з оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення.

Вимоги до мотивування судових рішень засновані на положеннях ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Питання про те, чи виконав суд свій обов`язок, може бути визначено тільки з урахуванням конкретних обставин справи. Зважаючи на позиції ЄСПЛ про неможливість тлумачення п.1 ст.6 цієї Конвенції як такого, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень (справа «Салов проти України»), в цьому кримінальному провадженні такі стандарти дотримано.

Суд першої інстанції надав обґрунтовані відповіді на основні сторони захисту доводи, навів переконливі аргументи на їх спростування, вказав підстави, з яких визнав їх необґрунтованими, та належним чином мотивував свою позицію.

Також апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у вищезгаданій Конвенції, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би безумовними підставами для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, про що йдеться в апеляційній скарзі сторони захисту, апеляційним судом не встановлено.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_9 про можливість призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, то вони є необґрунтованими, оскільки захисником не наведено підстав, визначених ч.1 ст.415 КПК України, які б слугували безумовними підставами для скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Так, положеннями ч.1 ст.415 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо: 1) встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; 3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Ні в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник не навели жодної із підстав, визначених ч.1 ст.415 КПК України, які б слугували підставами для скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Також не заслуговують на увагу доводи представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 про те, що призначене ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст.115 КК України, не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, місцевий суд у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінальних правопорушень, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.

Так, місцевим судом взято до уваги ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, які згідно ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких та тяжких злочинів відповідно.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.1 ст.115 КК України, судом не встановлено.

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_10 за ч.1 ст.263 КК України, місцевий суд відніс визнання вини.

При цьому місцевий суд обґрунтовано визнав обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Також місцевим судом враховано особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, має трьох неповнолітніх дітей, на обліку у нарколога та психіатра не перебував, лікування у психіатричній лікарні та центрі залежності не проходив, під час досудового розслідування добровільно надавав біологічні зразки, не чинив перешкод для розслідування, попросив вибачення у рідних та дружини вбитого, запропонував відшкодування витрат на лікування вбитого, однак така пропозиція була відхилена потерпілими, на підставі чого судом призначено ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років, а за ч.1 ст.263 КК України - 3 роки позбавлення волі.

Остаточне покарання обвинуваченому призначено на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень із застосуванням принципу часткового складання покарань і визначено до відбування ОСОБА_10 11 років позбавлення волі.

Призначене ОСОБА_10 покарання апеляційний суд вважає таким, що повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також ступеню тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень і на думку суду апеляційної інстанції повністю відповідає меті й принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, яке в даному випадку є адекватним характеру вчинених обвинуваченим дій, їх небезпечності та даним про особу винного, і не є надто м`яким, як про це зазначено в апеляційній скарзі представника потерпілої.

Апеляційний суд вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Також апеляційний суд звертає увагу, що представник потерпілої - адвокат ОСОБА_7 , який є професійним учасником судового розгляду, в поданій апеляційній скарзі просить призначити обвинуваченому більш тяжке покарання, при цьому просить змінити вирок місцевого суду, однак такі вимоги суперечать положенням ч.2 ст.409 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для зміни, скасування вироку суду чи призначення нового розгляду в суді першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 квітня 2024 року щодо ОСОБА_10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_10 , який тримається під вартою - у той самий строк з моменту вручення копії даної ухвали.

Головуючий

Судді: