печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

представника власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління протидії кримінальним правопорушенням у сфері кібербезпеки, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0002263 від 07.12.2023,

В С Т А Н О В И В:

09.08.2024 в провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління протидії кримінальним правопорушенням у сфері кібербезпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0002263 від 07.12.2023.

У судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання, посилаючись на те, що транспортний засіб Mitsubishi моделі Lancer із державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , не належить на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_5 , а належить на праві власності ОСОБА_6 , транспортний засіб не відповідає критеріям, що висуваються до речових доказів, у зв?язку із чим клопотання прокурора вважає необґрунтованим.

Вивчивши клопотання та долучені до нього матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення учасників процесу, слідчий суддя приходить наступного висновку.

З наданих в обґрунтування матеріалів вбачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0002263 від 07.12.2023 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 190 КК України; ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 190, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 190 КК України; ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 190 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 190 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 190 КК України.

07.08.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 190, ч. З ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 190 КК України.

Відповідно до інформації із реєстраційної картки транспортних засобів, автомобіль марки Mitsubishi моделі Lancer із державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 зареєстрований за ОСОБА_6

01.03.2023 в автомобілі Mitsubishi моделі Lancer із державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва №757/33694/24-к проведено обшук.

За результатами проведення вказаного обшуку окрім речей і документів, які не входять до переліку, щодо якого надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку виявлено та вилучено наступне майно:

- автомобіль Mitsubishi моделі Lancer із державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який на праві приватної власності зареєстрований за ОСОБА_6 ;

- ключі запалювання від автомобіля Mitsubishi моделі Lancer із державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .

08.08.2024 постановою слідчого, вищевказані вилучені речі визнано речовими доказами в кримінальному провадженні оскільки містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення та являються майном яке здобуте в результаті його вчинення.

Водночас, всупереч вимогам ч. 1 ст. 171 КПК України прокурор не обґрунтував у чому полягає необхідність арешту та використання цього майна як доказу у кримінальному провадженні, які наявні ризики, передбачені абз. 2 ч.1 ст. 170 КПК України, а також не вказано конкретні факти і докази, що свідчать про користування чи розпорядження підозрюваним ОСОБА_12 таким майном, як і не наведено обґрунтування протиправності набуття права власності на таке майно ОСОБА_6 .

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Згідно ч. 3 ст. 173 КПК України в ідмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Як вбачається з прохальної частини клопотання, прокурор просить накласти арешт на рухоме майно особи, яка є не підозрюваною у кримінальному провадженні, а є третьою особою, при цьому клопотання не містить обґрунтування якому саме критерію, що притаманний речовим доказам, вказаний транспортний засіб відповідає, як відсутнє і обґрунтування підстав вважати що вказане майно набуто протиправним шляхом.

Проте, як вбачається з наданих стороною захисту документів, автомобіль Mitsubishi моделі Lancer із державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , з 09.07.2024 належить на праві власності ОСОБА_6 .

При цьому, слідчий суддя враховує, що рухоме майно було зареєстровано за ОСОБА_6 09.07.2024, тобто до повідомлення 07.08.2024 ОСОБА_12 , про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 190, ч. З ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 190 КК України, що свідчить про відсутність намірів приховування рухомого майна.

Вивчивши клопотання, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, приходить висновку, що прокурор не довели необхідність такого арешту та цілі такого заходу забезпечення кримінального провадження, у зв`язку з чим вважає за доцільне відмовити у задоволенні клопотання.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 2, 107, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання - залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1