Справа № 513/1022/24
Провадження № 1-кп/513/153/24
Саратський районний суд Одеської області

У Х В А Л А

17 вересня 2024 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000100, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 грудня 2022 року, щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Чернігів, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який на час вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді заступника командира десантно-штурмової роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , у військовому звані «старший лейтенант»,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, суд, -

В С Т А Н О В И В :

26 серпня 2024 року до Саратського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000100, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 грудня 2022 року щодо ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 27 серпня 2024 року кримінальне провадження призначено до підготовчого судового розгляду на 17 вересня 2024 року.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив призначити судовий розгляд кримінального провадження на підставі обвинувального акту у відкритому судовому засіданні суддею одноособово, вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття кримінального провадження або повернення обвинувального акту прокурору, внесення подання про визначення підсудності немає, угоди між сторонами кримінального провадження не укладались. Також прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті , строком на 60 (шістдесят) днів.

Клопотання обґрунтовує тим, що не зменшились і не відпали ризики, передбачені п.п. 1, 4,5 ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватися від суду, вчиняти інші злочини, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбачає покарання у виді позбавлення волі від п`яти до десяти років. Перебуваючи на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності останній матиме можливість перетнути кордон території України, оскільки наразі триває воєнний стан. Враховуючи характер та обставини, суспільну небезпеку злочину, під загрозою можливого покарання, наявні підстави вважати, що на волі ОСОБА_4 може вжити заходів щодо незаконного впливу на свідків. Крім того, обвинувачений може перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, шляхом штучного затягування проведення судового розгляду у зв`язку з неявкою за викликом, тощо. Також ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, в умовах воєнного стану, допустив грубе порушення військової дисципліни, може спробувати ухилитись від кримінальної відповідальності. При цьому, усвідомлюючи закріплення за військовослужбовцями зброї та боєприпасів може використати їх з метою залякування свідків та/або в інших злочинних цілях. З врахуванням сукупності викладених обставин, в силу характеру інкримінованого ОСОБА_4 діяння та необхідності проведення безперервного судового розгляду, для забезпечення належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, єдиним запобіжним заходом, який наддасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Водночас, застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам зазначеним у клопотанні. Враховуючи вище зазначені ризики, прокурор зазначає, що наявні достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити вищевказані дії, а тому з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, зокрема для забезпечення виконання покладений на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч.7 ст.42 КПК України, обвинуваченому необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Обвинувачений та захисник не заперечували проти призначення обвинувального акту до розгляду в судовому засіданні, заперечували щодо задоволеного клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті, вважаючи, що прокурором не доведено наявність ризиків, які б були підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та достатнім буде застосування відносно нього запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, оскільки до слідчого з`являвся самостійно, коли дізнався, що його оголошено у розшук, виявив бажання проходити військову службу, про що надав письмову заяву від 10.07.2024 року. На службу у 2022 році прийшов добровільно. Приймав участь у боійових діях добровільно з 10.03.2022 року по 09.08.2022 року та отримав бойові поранення, а саме кантузію та переломи ребер з розривом христоподобної зв`язки. Залишив самовільно військову частину з підстав тяжкої хвороби матері (онкозахворювання) та особистого лікування, про що до військової частини направив медичні документи та неодноразово телефонував до військової частини. Перед тим, як покинути військову частину приймав участь у штурмових діях, був морально виснажений, погано себе почував. Щиро кається у вчиненому, просять змінити запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, оскільки також має на утриманні неповнолітню дитину.

Прокурор заперечував проти зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Інших клопотань сторони не заявляли.

Заслухавши думку учасників досудового розгляду кримінальної справи, суд приходить до переконання про можливість призначення справи до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень КПК України. Кримінальне провадження підсудне Саратському районному суду Одеської області.

Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону.

Порушень вимог кримінально-процесуального законодавства під час порушення справи, провадження досудового слідства, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду, не встановлено.

Підстави для повернення обвинувального акту відсутні.

Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою ст. 284 КПК України, немає.

В ході проведення підготовчого судового засідання підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України судом не встановлено.

Підстав для здійснення судового розгляду в закритому судовому засіданні немає.

Підстав для призначення запасного судді в порядку передбаченому ст.320 КПК України судом не вбачається.

Визначено склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді.

Всі питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду, передбачені ст. 315 КПК України, вирішені.

Таким чином, у наявності достатні підстави для завершення підготовки до судового розгляду та для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.

Що стосується клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання суд наголошує наступне:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2024 року щодо ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті, строк дії до 01 жовтня 2024 року включно. Визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 обов`язків передбачених КПК України в розмірі 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 121 120-00 грн.

Положеннями ч.2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ст.176 та ст. 177 КПК України, законодавець дав вичерпний перелік загальних положень про запобіжні заходи та визначив мету і підстави їх застосування за наявності ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

На підставі ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно з ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження, міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 177 Кримінального процесуального кодексу України).

Щодо наявності обґрунтованої підозри.

Положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри». Тому в оцінці цього питання суду належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права.

Так у своїх рішеннях, зокрема «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

У пункті 184 рішенні у справі «Мерабішвілі проти Грузії» Європейський суд з прав людини вказав, що обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку.

Як вбачається з доданих до цього клопотання матеріалів, підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами в ході досудового розслідування, які були предметом дослідження 21.08.2024 року при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати такі заявлені органом досудового розслідування та підтверджені судом ризики, що визначені у ст. 177 КПК України:

- ризик переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду;

- ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом;

- ризик вчинення іншого кримінального правопорушення;

Суд, перевіривши наявність ризиків, що передбачені ст. 177 КПК України, які вказані у клопотанні прокурора, встановив наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, в тому числі його продовження, ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Під час встановлення ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

Оцінюючи таку поведінку обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Суд при оцінці ризиків, на які посилається прокурор у своєму клопотанні на предмет їх зменшення, або з`явлення нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою зазначає, що судовий розгляд не розпочато, свідки не допитувались, письмові докази не досліджувались.

Щодо ризику переховування обвинуваченого від суду, суд зазначає наступне.

Обґрунтування, які можуть вважатися «відповідними» та «достатніми», включають небезпеку переховування, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризики змови, повторного вчинення злочину або спричинення порушення громадського порядку, а також необхідність захисту затриманого (див. рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» [ВП] (Buzadji v. the Republic of Moldova) [GC], заява № 23755/07, пункти 87, 88 та 102, ЄСПЛ 2016 (витяги).

Ці ризики повинні бути належним чином обґрунтовані, і міркування органів державної влади з цих питань не можуть бути абстрактними, загальними або стереотипними (див. згадане рішення у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia), пункт 222).

Таким чином, ризик переховування не може оцінюватися виключно на підставі тяжкості можливого покарання; його слід оцінювати з урахуванням інших факторів, таких як характер обвинуваченого, моральні якості, майновий стан, зв`язки з країною та міжнародні контакти (там само, пункт 223).

Суд вважає даний ризик доведений прокурором, оскільки ризик переховування обумовлюється можливістю притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для нього наслідками і суворістю передбаченого покарання.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, усвідомлення ймовірності визнання вини особи з висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином суд наголошує.

Посилання на існування цього ризику носить не конкретний характер та жодних доказів на підтвердження факту його існування на теперішній час суду не надано. З цих підстав, цей ризик не враховуються судом при вирішенні питання про наявність підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо ризику вчинити інші кримінальні правопорушення обвинуваченим, суд зазначає наступне.

Цей ризик, зазначений у пункті 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, є реальним, оскільки у разі незастосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, останній зобов`язаний з`явитися до військової частини та продовжити військову службу та може продовжити займатися незаконною діяльністю.

За таких обставин суд вважає, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені частиною першою статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , у відповідності до ст. 12 Кримінального кодексу України, відноситься до категорії тяжких злочинів, максимальне покарання, згідно санкції ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, десять років позбавлення волі.

Отже, враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розгляду кримінального провадження, прокурором доведено наявність ризиків, які існують та дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені пунктами 1, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, також, виходячи з положень частини восьмої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, тому суд доходить висновку, що більш м`який запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не виправдовує себе та не зможе забезпечити цілей кримінального провадження і не зможе запобігти встановленим судом ризикам.

При цьому застосування інших запобіжних заходів також є неможливим в силу наступних обставин.

Застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, на думку суду, в даному випадку є неможливим, оскільки до органу досудового розслідування та до суду не надходило письмових зобов`язань про взяття підозрюваного на поруки, а також буде неефективним з огляду на те, що істотною відмінністю цього запобіжного заходу від особистого зобов`язання є те, що реалізація особистої поруки передбачає менше обмеження прав і свобод підозрюваного, ніж інші запобіжні заходи, зокрема, особисте зобов`язання.

Застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, на думку суду, в даному випадку є неможливим, оскільки особисте зобов`язання, у даному конкретному випадку не спроможне забезпечити досягнення цілей у кримінальному провадженні та нівелювати наявні ризики, оскільки враховуючи особливості події кримінального правопорушення (місце, мету, спосіб, засоби вчинення, участь у його вчиненні, тощо), особисте зобов`язання не забезпечить достатніх гарантій належної процесуальної поведінки обвинуваченим, оскільки його поведінка свідчить про нездатність самостійно додержуватись встановлених норм правопорядку та свідоме їх ігнорування.

Застосування запобіжного заходу суто у вигляді застави, а не як альтернативного запобіжного заходу, є неможливим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Згідно вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішенні "Мангурас проти Іспанії" від 20.11.2010 ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Водночас, ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів, щодо обрання обвинуваченому розміру застави, який перевищував його наявні активи та поточні доходи, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника, шкоду, завдану кримінальним правопорушенням та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

З огляду на досліджені документи, відсутність документів щодо його майнового стану та враховуючи обставини кримінального правопорушення суд вважає неможливим застосування такого запобіжного заходу, як застава.

Застосування ж запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту також не гарантуватиме виконання покладених на обвинуваченого обов`язків, оскільки обвинувачений має декілька місць проживання, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінального правопорушення у виді позбавлення волі, незважаючи на покладені на нього обов`язки, може покинути місце свого фактичного проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, у суду відсутні докази про можливість запобігання тим ризикам на які посилається прокурор шляхом зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на будь-який інший більш м`який запобіжний захід.

Судом не встановлено обставин, які б дали підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Обставини, що зазначені стороною захисту, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, оскільки дані обставини є такими, які характеризують обвинуваченого, а також пом`якшують покарання, проте не виключають наявність ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, і самі по собі є недостатніми для гарантування належної поведінки обвинуваченого, виходячи з конкретних обставин справи.

Отож доводи захисту в сукупності з іншими вищевказаними обставинами не дають достатніх підстав суду для застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою і є недостатніми для гарантування належної поведінки обвинуваченого та не свідчать про відсутність вказаних ризиків з огляду на конкретні обставини справи.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд, відповідно до положень ст. 178 КПК України, враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, відсутність даних про його офіційне працевлаштування, тобто відсутність законних джерел до існування, сімейний стан (одружений) , має на утриманні неповнолітню дитину, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винним, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених у п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор у клопотанні про продовження запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли б виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний їм запобігти.

Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, судом було також враховано прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції (пункт 66 рішення від 9 січня 2003 року у справі «Шишков проти Болгарії», пункт 40 рішення від 10 червня 2008 року у справі «Тасе проти Румунії»).

Крім того, беручи до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини, ризики не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), та мають підтверджуватися фактичними даними. При цьому такі дані, на думку суду, повинні свідчити про можливості існування певних підозр, щодо таких ризиків тобто вірогідності настання наслідків, запобіжниками яких вони є. А отже, розглядаючи клопотання, судом було враховано ті фактичні дані, які, на його думку, є доказами в розумінні положень ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку суду, саме обраний запобіжний захід - тримання під вартою, відповідає завданням кримінального провадження, визначеного ст. 2 КПК України, меті застосування запобіжного заходу даним щодо обвинуваченого, встановленим обставинам - усунути ризики, які є запобіжником саме належної процесуальної поведінки.

Враховуючи наведене, оскільки вказані у клопотанні прокурора ризики (п.1 ,5 ч. 1 ст. 177 КПК України) продовжують існувати, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого.

Щодо стану здоров`я ОСОБА_4 суд зазначає: відсутні відомості про наявність захворювань у обвинуваченого, які унеможливлюють застосування до нього попереднього ув`язнення, відсутні скарги про неналежні умови його перебування або лікування, у разі виникнення в цьому потреби, в умовах утримання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також з урахуванням обставин, менш суворі запобіжні заходи будуть не достатні для запобігання вищезазначеним ризикам, суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_4 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті в межах строку, передбаченого ст.197 КПК України.

Беручи до уваги те, що обвинувачений є військовослужбовцем, місцем його утримання під час арешту необхідно визначити гауптвахту.

Підстави для задоволення клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 щодо зміни запобіжного заходу відсутні.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст.182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд вважає, що разом із продовженням строку тримання під вартою, визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, застава в такому розмірі буде достатнім стримуючим засобом, щоб уникнути бажання ухилитися чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, тобто зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосовуючи щодо обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у виді застави, суд також вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені у частині 5 статті 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 177, 314-316 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою з утриманням на гауптвахті обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті на 60 днів, а саме до 15.11. 2024 року включно.

Обвинуваченого ОСОБА_4 утримувати під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , куди невідкладно надіслати копію цієї ухвали для виконання.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обов`язків, передбачених КПК України в розмірі 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 121 120-00 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень.

Роз`яснити обвинуваченому, що він або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 , код отримувача (ЄДРПОУ) - 26302945, банк отримувача - ДКСУ м.Київ, отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

Уразі внесення застави, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти та повідомити про це суд. Після внесення застави обвинувачений ОСОБА_4 буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У разі внесення застави, на підставі ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому розташована військова частина, де проходить військову службу обвинувачений, без дозволу командира військової частини або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну дислокації військової частини;

- утримуватись від спілкування зі свідками по даному кримінальному провадженні;

- повернутись до виконання покладених військових обов`язків до постійного або тимчасового розташування військової частини, де наразі перебуває його частина.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на вказаний депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі установи, в якій обвинувачений тримається під вартою.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Роз`яснити заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки обвинуваченого.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч.8, ч.10, ч.11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Призначити судовий розгляд кримінального провадження №0000100 від 07.12.2022 року, в якому обвинувачується ОСОБА_4 за ч.5 ст.407 КК України у відкритому судовому засіданні в залі суду 07.10.2024 року о 14-20 годині.

Кримінальне провадження розглядати суддею одноособово.

Викликати в судове засідання прокурора, обвинуваченого, його захисника.

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 відмовити за його необґрунтованості.

Обвинуваченого ОСОБА_4 під розпис ознайомити (вручити) з ухвалою суду.

Вручити копію ухали прокурору, захиснику.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 17.09.2024 року.

Суддя ОСОБА_1