Справа № 462/6949/24
провадження 1-кс/462/1593/24
У Х В А Л А

про накладення арешту на майно

05 вересня 2024 року слідчий суддя Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділення Відділу поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000864 від 03.09.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

Суть клопотання, що вирішується.

Слідчий СВ ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області лейтенант поліції ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_4 , 03.09.2024 року (вх. № 20169) звернулась до слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова із клопотанням в порядку ст. 171 КПК України про накладення арешту на майно, а саме: на електросамокат із він-кодом № 01994 з QR-кодом 332-647, опечатано биркою з характеризуючими написами та відповідними підписами, електросамокат із він-кодом № 24902 з QR-кодом 011-605, опечатано биркою з характеризуючими написами та відповідними підписами, які були вилучені в ході огляду місця події, що за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що 02.09.2024 року зі служби «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 представника ТзОВ «Болт оперейншз України», який просить вжити заходів до невідомої особи, яка 21.08.2024 року приблизно о 03 год. 00 хв. за адресою: м. Львів, вул. Роксоляни, таємно викрала із двох електросамокатів «Bolt» два акумулятори на загальну суму 9 200 грн 00 коп.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на те, що вказані речі є предметом вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину а також те, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову чи можуть настати інші наслідки, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, просить клопотання задовольнити.

Позиція учасників судового розгляду, які беруть участь у справі.

Слідчий суддя з огляду на вимоги ч. 1 ст. 172 КПК України та приймаючи до уваги прохання слідчого з цього приводу, викладене у клопотанні вважає за можливе розглядати клопотання за відсутності слідчого та прокурора, а також власника майна, оскільки існує реальна загроза приховування, пошкодження та знищення речей зазначених в клопотанні.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи на яких ґрунтується клопотання, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов наступного висновку.

Встановлені судом обставини.

Відповідно до витягу з кримінального провадження № 0000864 від 03.09.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення, кваліфіковане за ч. 4 ст. 185 КК України.

03.09.2024 року на підставі постанови слідчого про визнання речових доказів, електросамокат із він-кодом № 01994 з QR-кодом 332-647, опечатано биркою з характеризуючими написами та відповідними підписами, електросамокат із він-кодом № 24902 з QR-кодом 011-605, опечатано биркою з характеризуючими написами та відповідними підписами, які були вилучені в ході огляду місця події, що за адресою: АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000864 від 03.09.2024 року.

Застосоване судом законодавство при розгляді клопотання.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 1 протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Обмеження права користування, володіння чи розпорядження власністю може бути лише обмежене Законом і має бути виправданим для кожного випадку окремо.

Будь-яке втручання у те чи інше право особи право повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу, бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52), тобто іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98), оскільки у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, а у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Таким чином, гарантія від втручання з боку держави та інших (третіх) осіб у здійснення власником своїх повноважень, перешкоджання перспективі протиправного позбавлення власника його майна, недопустимість дій, які суперечать інтересам власника, можливість захисту зазначеного права становить зміст принципу недоторканності (непорушності) права власності.

За змістом положень ст. 2 КПК України при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Окрім того, ст. 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Висновки суду.

Оскільки досудовим слідством встановлено, що вилучені транспортні засоби можуть бути використані як доказ факту і обставин вчинення кримінального правопорушення, їх визнано речовими доказами, а тому з огляду на матеріали клопотання, суд дійшов висновку, що зазначені транспортні засоби відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а відтак для уникнення можливості їх приховування, пошкодження, псування, втрати, знищення, відчуження, необхідно накласти на них арешт.

З огляду на викладене, керуючись ст. 170 -173 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання слідчого слідчого відділення Відділу поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000864 від 03.09.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України задовольнити.

Накласти арешт, а саме: на електросамокат із він-кодом № 01994 з QR-кодом 332-647, опечатано биркою з характеризуючими написами та відповідними підписами, електросамокат із він-кодом № 24902 з QR-кодом 011-605, опечатано биркою з характеризуючими написами та відповідними підписами, які були вилучені в ході огляду місця події, що за адресою: АДРЕСА_1 з метою збереження речових доказів.

Заборонити на термін накладення арешту відчуження, розпоряджання (реалізацію) та використання фізичним та юридичним особам вказаних вище об`єктів до прийняття законного рішення у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосереднього до Львівського апеляційного суду.

Слідчий суддя

З оригіналом згідно.

Слідчий суддя: