Номер провадження: 11-кп/813/2135/24
Справа № 499/105/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , на вирок Іванівського районного суду Одеської області від 09 липня 2024 року, у кримінальному провадженні №0001399, внесеному до ЄРДР 30.10.2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Шостка, Сумської області, зареєстрованого в будинку АДРЕСА_1 , військовослужбовця, який має вищу освіту, одруженого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України,-

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_6 визнано винним за ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з визначенням іспитового строку тривалістю два роки п`ять місяців.

Вирішено питання щодо долі речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження та процесуальних витрат.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, обвинувачений, який є військовослужбовцем призваним за мобілізацією, проходячи військову службу в складі Збройних Сил України, відповідно до вимог статей 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України (далі також Закону).

30 жовтня 2023 року, біля 06 години 00 хвилин, обвинувачений, керував технічно справним автомобілем марки «Opel Omega», реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі також автомобіль 1), в умовах ранкових навігаційних сутінків, з ввімкнутим ближнім освітленням передніх фар в напрямку міста Одеса, на прямій, сухій, асфальтованій ділянці, та здійснював рух зі швидкістю 90 км на годину, та на 392 кілометрі автомобільної дороги «Київ-Одеса», порушив вимоги пункту 1.5, підпунктів «б», «д» пункту 2.3, пункту 12.1, пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР), відповідно до яких, не повинен був створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків та зобов`язаний бути: уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Натомість обвинувачений був неуважним, обрав швидкість руху автомобіля 1 без врахування дорожньої обстановки, яка не забезпечує безпеку і не дає можливість йому постійно контролювати його рух, відволікся від керування, постійно не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації не вжив, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розраховував на їх відвернення.

В цей час на цій ділянці автодороги на правому узбіччі за ходом руху автомобіля 1 був запаркований автопоїзд у складі сідлового тягача «Daf FT 95 XF 480», реєстраційний номер НОМЕР_2 із напівпричепом «Schmitz SCF 24 G», реєстраційний номер НОМЕР_3 (далі також автомобіль 2), під керуванням водія ОСОБА_12 , який розташовувався лівими колесами на відстані 0.65 - 0.8 м до краю проїзної частини, з увімкненими габаритними вогнями, й з встановленими на бампері-відбійнику напівпричепа розпізнавальними знаками, передбаченими підпунктом «г» пункту 30.3 ПДР, та позаду на певній відстані був встановлений додатково ще знак аварійної зупинки.

Проте, обвинувачений рухався у правій смузі свого напрямку руху, з увімкненим ближнім світлом фар, маючи об`єктивну і реальну можливість не допустити дорожньо-транспортну пригоду, заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, знехтував особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, під час наближення до автомобіля 2, вкрай уважним не був, постійно за дорожньою обстановкою та її зміною не стежив, не переконався, що обрана ним швидкість руху забезпечить постійний контроль за траєкторією руху автомобіля 1 і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, гарантоване не забезпечив рух керованого автомобіля в межах своєї смуги руху, відволікся від керування, за відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, втратив контроль над керуванням автомобіля 1, через що допустив неконтрольований виїзд автомобіля 1 за межі проїзної частини на праве узбіччя за ходом руху, де скоїв наїзд передньою правою частиною автомобіля 1 на задню ліву частину автомобіля 2 (далі ДТП).

Унаслідок ДТП пасажиру автомобіля 1 ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (далі також ОСОБА_13 ) спричинено такі тілесні ушкодження: відкрита черепно-лицьова травма: рани та садна обличчя, синець повік правого ока, перелом лицьових кісток, нижньої щелепи, крововилив м`яких тканин голови з внутрішньої поверхні в правій скронево-тім`яній та тім`яно-потиличній ділянках, крововилив в скроневий м`яз справа, кільцевидний перелом кісток склепіння та основи черепа, повний відрив великих півкуль головного мозку від мозочка, розміжчення нижньої поверхні мозочка; закрита травма шиї: садна передньої поверхні шиї, крововилив в м`язах шиї переломи під`язикової кістки та щитовидного хряща; закрита травма грудної клітини: розрив правого грудинно-ключичного зчленування, поперечні переломи правих ребер: 1-го - по прихребтовій лінії; 2, 3, 4-го - по середній ключичній лінії (на межі з хрящовою тканиною), відшарування грудної частини аорти, розрив з крововиливом прикореневої ділянки правої легені, крововилив у праву плевральну порожнину (300 мл рідкої крові); закрита травма живота: садна живота, крововилив в навколонирковій клітковині правої нирки; садна та синці верхніх і нижніх кінцівок, закритий поперечний перелом тіла лівої стегнової кістки (далі також тілесні ушкодження).

Смерть ОСОБА_13 перебуває в прямому причинному зв`язку з отриманою поєднаною травмою голови, тулуба та кінцівок, яку він отримав під час ДТП у вигляді: переломів лицьових кісток та нижньої щелепи, кісток склепіння та основи черепа, крововиливів під м`які оболонки головного мозку та мозочка, повного відриву великих півкуль головного мозку від мозочка, переломів під`язикової кістки та щитовидного хряща, переломів правих ребер, відшарування грудного відділу аорти та крововиливу в праву плевральну порожнину, перелому правої стегнової кістки, а безпосередньою причиною смерті ОСОБА_13 став шок.

Вимоги апеляційної скарги.

Не оспорюючи вирок районного суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, представник потерпілих подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню у частині призначеного покарання, як занадто м`якого, та приводить відповідні доводи, а саме:

- судом безпідставно визнано обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття, оскільки обвинувачений не висловлював жаль під час судового розгляду справи, позов не визнав. Крім того, обвинувачений за весь час розгляду справи не поцікавився про стан здоров`я та потреби родини. На даний час ОСОБА_8 самостійно виховує та утримає двох дітей, у яких більше не буде рідного батька;

- не відповідають дійсності наміри обвинуваченого про відшкодування шкоди, яку він частково відшкодував до ухвалення вироку, оскільки після ухвалення вироку жодної копійки обвинувачений не сплатив.

Враховуючи наведене, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та призначити обвинуваченому покарання у виді восьми років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні потерпіла та представник потерпілих підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити її у повному обсязі, водночас, прокурор, обвинувачений та його захисник заперечували проти її задоволення, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч. 2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

За результатами апеляційного перегляду вироку районного суду апеляційним судом встановлені істотні порушення вимог КПК України, які у відповідності до положень ст. 412 КПК України тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в районному суді, з огляду на таке.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду і постановленні вироку відносно ОСОБА_6 суд першої інстанції не дотримався, що у відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України тягне за собою скасування вироку.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які полягають у тому, що суд не сформулював обвинувачення стосовно ОСОБА_6 , яке визнане районним судом доведеним та за яким суд визнав обвинуваченого винним.

Положеннями ч. 1 ст. 91 КК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Як свідчить зміст оскаржуваного вироку, за результатами судового розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0001399, внесеному до ЄРДР 30.10.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність кваліфікувати дії обвинуваченого за ч. 2 статті 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, які спричинили смерть потерпілого.

Разом з цим, всупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку суд не сформулював обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, а зазначив виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, визначену органом досудового слідства, а не встановлену судом за результатами судового розгляду, що фактично унеможливлює розуміння того, які обставини були встановлені саме судом за результатами розгляду кримінального провадження.

Апеляційний суд звертає увагу, що правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, неодноразово висловлювалась в рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема: в постанові Верховного Суду від 01.03.2018 року по справі №466/9158/14-к (провадження №51-645 км18); в постанові Верховного Суду від 22.03.2018 року по справі №521/11693/16-к (провадження №51-380 км17).

Апеляційний суд вважає, що відсутність формулювання обвинувачення, яке визнано районним судом доведеним за результатами судового розгляду в оскаржуваному вироку, є порушенням прав обвинуваченого, які регламентовані ст. 42 КПК України, що в силу положень ст. 412 КПК України також визнається апеляційним судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому апеляційний суд враховує положення ч. 1 ст. 412 КПК України, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційною інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

В той же час, у відповідності до положень ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, скасовуючи вирок та призначаючи новий судовий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Водночас, апеляційний суд приймає до уваги правову позицію, викладену в постановах Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.12.2020 у справі №444/2200/15-к (провадження №51-2322кмо18), від 14.09.2020 у справі №740/3597/17 (провадження №51-6070кмо19) та від 23.09.2019 у справі №728/2724/16-к (№51-7543кмо18), відповідно до якої, у разі встановлення апеляційним судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставами для скасування вироку чи ухвали суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 370, 419, ч. 2 ст. 416 КПК України, він не може залишити поза увагою доводи апеляційної скарги прокурора чи потерпілого щодо необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, оскільки в протилежному випадку це призведене до неможливості застосування такого закону при новому розгляді в суді першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, суду першої інстанції під час нового судового розгляду, при наявності обґрунтованих підстав та з урахуванням доведеності вини за пред`явленим обвинуваченням, необхідно ретельно перевірити апеляційні доводи представника потерпілих щодо м`якості призначеного покарання відповідно, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, відомостей про особу обвинуваченого, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наявності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407,615 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , - задовольнити частково.

Вирок Іванівського районного суду Одеської області від 09 липня 2024 року, у кримінальному провадженні №0001399, внесеному до ЄРДР 30.10.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, - скасувати.

Призначити новий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні у кримінальному провадженні №0001399, внесеному до ЄРДР 30.10.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, в суді першої інстанції в іншому складі суду зі стадії підготовчого провадження.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4