ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2024 Справа №607/20372/24 Провадження №1-кп/607/1964/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Тернополі кримінальне провадження №0000666, дані про яке 05 липня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вибудів Козівського району Тернопільської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, розлученого, непрацюючого, який має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше судимого, а саме:

- вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.03.2023 за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 3 роки,

- вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.06.2024 за ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 190 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурорів Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ:

11.07.2024 у невстановленому досудовим розслідуванням місці і час у ОСОБА_3 , раніше судимого за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, судимість за які не знято та не погашено у встановленому законом порядку, виник злочинний умисел, спрямований на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману. Реалізуючи свій злочинний умисел, з метою незаконного збагачення та з корисливих мотивів, 11.07.2024 близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи у м. Тернопіль по вул. 15 Квітня, 1Е, під приводом придбання мобільного телефону торговельної марки «Apple» iPhone 13, червоного кольору, об`ємом пам`яті 128 Gb у ОСОБА_6 , не маючи наміру реально придбати вказаний мобільний телефон, показав останньому на власному мобільному пристрої невірні відомості про переказ коштів ОСОБА_6 для оплати вартості згаданого мобільного пристрою, чим ввів в оману останнього. Не підозрюючи про злочинний намір ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , будучи переконаним ОСОБА_3 про проведення останнім оплати вартості вказаного мобільного телефону, передав ОСОБА_3 свій мобільний телефон торговельної марки «Apple» iPhone 13, червоного кольору, об`ємом пам`яті 128 Gb, вартістю 17975,67 гривень, після чого ОСОБА_3 розпорядився згаданим телефоном на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 17975,67 гривень.

Також, 16.07.2024 у невстановленому досудовим розслідуванням місці і час у ОСОБА_3 , раніше судимого за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, судимість за які не знято та не погашено у встановленому законом порядку, виник злочинний умисел, спрямований на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману. Реалізуючи свій злочинний умисел, з метою незаконного збагачення та з корисливих мотивів, 16.07.2024 близько 09 год. 30 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту, що на просп. Злуки, 45 у м. Тернопіль, під приводом придбання мобільного телефону торговельної марки «Apple» iPhone 13 Pro Max, чорного кольору, об`ємом пам`яті 128 Gb у ОСОБА_8 , не маючи наміру реально придбати вказаний мобільний телефон, показав останньому на власному мобільному пристрої невірні відомості про переказ коштів ОСОБА_8 для оплати вартості згаданого мобільного пристрою, чим ввів в оману останнього. Не підозрюючи про злочинний намір ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , будучи переконаним ОСОБА_3 про неминуче надходження оплати вартості вказаного мобільного телефону, передав ОСОБА_3 свій мобільний телефон торговельної марки «Apple» iPhone 13 Pro Мах, чорного кольору, об`ємом пам`яті 128 Gb, вартістю 22350 гривень, після чого ОСОБА_3 розпорядився згаданим телефоном на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 22350 гривень.

Крім того, 24.07.2024 у невстановленому досудовим розслідуванням місці і час у ОСОБА_3 , раніше судимого за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, судимість за які не знято та не погашено у встановленому законом порядку, виник злочинний умисел, спрямований на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою. Реалізуючи свій злочинний умисел, з метою незаконного збагачення та з корисливих мотивів, 24.07.2024 близько 15 год. 20 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , куди, нібито до себе додому, представившись військовослужбовцем ЗСУ, запросив ФОП ОСОБА_9 під приводом придбання в останнього мобільного телефону торговельної марки «Apple» iPhone 13 Pro, об`ємом пам`яті 128 GB, кольору «Graphite», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEІ2: НОМЕР_2 , попросив ОСОБА_9 зачекати доки ОСОБА_3 піде до сусіда, у якого позичить готівкові кошти, якими і розрахується з ОСОБА_9 за вказаний телефон. Не підозрюючи про злочинний намір ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , будучи переконаним у чесності ОСОБА_3 , який представився військовослужбовцем ЗСУ, про його неминуче повернення у нібито його квартиру та здійснення оплати вартості вказаного мобільного телефону, передав ОСОБА_3 мобільний телефон торговельної марки «Apple» iPhone 13 Pro, об`ємом пам`яті 128 GB, кольору «Graphite», IМЕI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_3 , вартістю 20924 гривень, після чого ОСОБА_3 із наявним у нього мобільним телефоном ФОП ОСОБА_9 , не маючи наміру реально його придбати, покинув приміщення будинку АДРЕСА_4 та розпорядився згаданим телефоном на власний розсуд, чим заподіяв ФОП ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 20924 гривні.

Окрім цього, 26.07.2024 у невстановленому досудовим розслідуванням місці і час, у ОСОБА_3 , раніше судимого за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, судимість за які не знято та не погашено у встановленому законом порядку, виник злочинний умисел, спрямований на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману зловживання довірою. Реалізуючи свій злочинний умисел, з метою незаконного збагачення та з корисливих мотивів, 26.07.2024 близько 17 год. 18 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_5 , куди, нібито до себе додому, запросив ОСОБА_10 під приводом придбання в останнього ноутбуку торговельної марки «ASUS» ROG Strix G17 (R7 4800H, 16GB, 512 GB, RTX 3060, Windows11) в корпусі з металу сірого кольору, серійний номер - N7NRKD003326299, попросив ОСОБА_10 зачекати доки ОСОБА_3 піде на вулицю і покаже вказаний ноутбук дружині, після чого і розрахується за нього зі ОСОБА_11 . He підозрюючи про злочинний намір ОСОБА_3 , ОСОБА_12 , будучи переконаним про неминуче повернення ОСОБА_3 у нібито його квартиру та здійснення оплати вартості вказаного ноутбуку, передав ОСОБА_3 ноутбук торговельної марки «ASUS» ROG Strix G17 (R7 4800H, 16GB, 512 GB, RTX 3060, Windows11) в корпусі з металу сірого кольору, серійний номер - N7NRKD003326299, вартістю 35494,57 гривень, після чого ОСОБА_3 із наявним у нього ноутбуком ОСОБА_10 , не маючи наміру реально його придбати, 26.07.2024 близько 17 год. 19 хв. покинув приміщення будинку АДРЕСА_6 та розпорядився згаданим ноутбуком на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 35494,57 гривень.

За таких обставин, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому повторно.

Також, Верховною радою України 24.02.2022 прийнято Закон України «Про затвердження указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX, яким затверджено указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. Надалі, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, в тому числі 08.05.2024 прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 3684-IX, яким затверджено Указ Президента України № 271/2024 від 06.05.2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні продовжено строк дії воєнного стану з 05 год. 30 хв. 14.05.2024 строком на 90 діб.

Так, 15.07.2024 близько 19 год. 40 хв. у ОСОБА_3 , раніше судимого за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, судимість за які не знято та не погашено у встановленому законом порядку, під час перебування в автомобілі «Hyundai» Accent, реєстраційний номер НОМЕР_4 , компанії таксі «Пілот», яким керував водій ОСОБА_7 , та який був припаркований поблизу буд. 14 по вул. Князя Острозького в м. Тернополі, виник умисел, спрямований повторне таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, 15.07.2024 близько 19 год. 40 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи в автомобілі «Hyundai» Accent, реєстраційний номер НОМЕР_4 , компанії таксі «Пілот», яким керував водій ОСОБА_7 , та який був припаркований поблизу буд. 14 по вул. Князя Острозького в м. Тернополі, переконавшись, що ОСОБА_7 за ним не спостерігає та його дії не будуть ним помічені, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, таємно, шляхом вільного доступу, викрав з салону вказаного автомобіля належний ОСОБА_7 мобільний телефон торговельної марки «Appel» iPhone 11 Рго, об`ємом пам`яті 256 GB, світло - сірого кольору, вартістю 10000 гривень та з ним покинув місце вчинення злочину, чим спричинив ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 10000 гривень.

Крім того, 26.07.2024 у післяобідню пору доби, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_3 , раніше судимого за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, судимість за які не знято та не погашено у встановленому законом порядку, під час перебування у приміщенні квартири АДРЕСА_5 , де останній ночував напередодні з дозволу власниці ОСОБА_13 , виник протиправний злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, 26.07.2024 близько 16 год. 49 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_5 , переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, таємно, шляхом вільного доступу, викрав з приміщення однієї з кімнат згаданої квартири належний ОСОБА_13 телевізор торговельної марки «Samsung» 7 Series TU7090 Class з діагоналлю екрана 43 дюйми, вартістю 9499,67 гривень. Надалі, 26.07.2024 близько 16 год. 49 хв. ОСОБА_3 із викраденим телевізором ОСОБА_13 покинув місце вчинення злочину, чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 9499,67 гривень.

За таких обставин, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 184 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України, за викладених в обвинувальному акті обставин, визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, попросив вибачення у потерпілих, від дачі показів відмовився на підставі ст. 63 Конституції України. Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 пред`явлені потерпілими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 цивільні позови про відшкодування завданої кримінальними правопорушеннями матеріальної шкоди, визнав повністю.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судовому засіданні, кожен окремо, зазначивши про невідшкодування їм завданої кримінальними правопорушеннями шкоди, пред`явлені до обвинуваченого ОСОБА_3 в межах даного кримінального провадження цивільні позови про відшкодування матеріальної шкоди підтримали повністю та просили задовольнити із наведених у них підстав. Щодо міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 поклалися на розсуд суду.

Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду даного кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_13 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 без її участі, у якій зазначила про те, що завдана їй кримінальним правопорушенням шкода не відшкодована, пред`явлений цивільний позов підтримала повністю та просила задовольнити. З приводу міри покарання обвинуваченому поклалася на розсуд суду.

Враховуючи думку учасників кримінального провадження та положення ст. 325 КПК України, судом визнано за можливе провести розгляд даного кримінального провадження у відсутності потерпілої ОСОБА_13 , що не перешкоджає з`ясуванню всіх обставин під час судового розгляду за її відсутності.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінальних правопорушень, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись заслуховуванням пояснень потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо завданої кримінальними правопорушеннями шкоди, цивільних позовів та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , а також дослідженням даних, які характеризують особу обвинуваченого та стосуються процесуальних витрат. При цьому суд з`ясував правильність розуміння учасниками судового процесу змісту обставин, які ніким не оспорюються, з`ясував чи немає сумнівів в добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, заслухавши пояснення потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про шкоду, завдану кримінальними правопорушеннями, пред`явлені ними цивільні позови та думку щодо міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , а також дослідивши документи, що характеризують особу обвинуваченого та стосуються процесуальних витрат, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України, при викладених в обвинувальному акті обставинах, доведена повністю та кваліфікує його дії за: ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно; за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєних обвинуваченим кримінальних правопорушень, які згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 12 КК України класифікуються як нетяжкі злочини (ч. 2 ст. 190 КК України) та тяжкі злочини (ч. 4 ст. 185 КК України).

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує особу винного, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

З огляду на викладене, та виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та приймаючи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд у даному конкретному випадку вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк, передбачений санкцією ч. 2 ст. 190 КК України, та у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, а остаточне покарання ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України слід визначити із врахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При цьому суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_3 за вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, інших, передбачених санкцією вказаної частини статті покарань, а саме у виді штрафу, виправних робіт або обмеження волі, оскільки вважає їх такими, що не призведуть до виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень та не відповідатимуть меті покарання.

Також, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд не знаходить підстав для застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України, у зв`язку з відсутністю передумов за яких, норми, передбачені даною частиною статті можуть бути застосовані.

На думку суду, покарання у виді позбавлення волі на певний строк буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень у тому числі проти власності та відповідатиме принципам гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Окрім того, судом встановлено, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.06.2024 ОСОБА_3 був засуджений за ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 190 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі.

Згідно з відомостями листа в. о. начальника ДУ «Чортківська УВП (№26)» ОСОБА_14 від 09.09.2024 № 9/3345, ОСОБА_3 відбуває покарання у виді позбавлення волі, призначене вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.06.2024, з 02.08.2024. Таким чином, на момент ухвалення даного вироку, тобто станом на 10.12.2024, ОСОБА_3 відбув частину покарання, призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.06.2024, а саме 4 місяці 8 днів. Відтак, невідбута частина покарання, згідно із вказаним вироком, становить 6 років 8 місяців 22 дні.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Отже, із урахуванням того, що кримінальні правопорушення, за якими обвинувачений ОСОБА_3 притягається до кримінальної відповідальності (за вказаним вироком) були вчинені ним 11.07.2024, 15.07.2024, 16.07.2024, 24.07.2024 та 26.07.2024, тобто після постановлення вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.06.2024, але до повного відбуття покарання за вказаним вироком, в даному випадку остаточне покарання ОСОБА_3 слід призначити за правилами ч. 1 ст. 71 КК України, частково приєднавши до призначеного покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.06.2024 у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

При призначенні обвинуваченому покарання суд також враховує положення ч. 4 ст. 71 КК України, згідно з якими остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Отже, з урахуванням викладеного, обвинуваченому ОСОБА_3 остаточно до відбування слід призначити покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Крім того, суд не знаходить правових підстав для застосування щодо ОСОБА_3 положень ч. 1 ст. 75 КК України.

Стосовно пред`явлених цивільних позовів у даному кримінальному провадженні суд доходить таких висновків.

Потерпілими ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 кожним окремо у межах вказаного кримінального провадження, у порядку ч. 1 ст. 128 КПК України, до обвинуваченого ОСОБА_3 пред`явлено цивільний позов про відшкодування завданої кримінальними правопорушеннями матеріальної шкоди у розмірі: 20000 гривень ОСОБА_13 , 17975,67 гривень ОСОБА_6 , 38000 гривень ОСОБА_10 , 25000 гривень ОСОБА_9 , 24300 гривень ОСОБА_8 , та 25000 гривень ОСОБА_7 .

Вказані цивільні позови обґрунтовані тим, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 потерпілим ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 завдано матеріальної шкоди на зазначені вище суми. За наведеного, та посилаючись на положення ч. 1 ст. 128 КПК України, ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 1166 ЦК України, потерпілі просять стягнути з обвинуваченого на їх користь грошові кошти у вказаному розмірі в рахунок відшкодування завданої кримінальними правопорушеннями матеріальної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

У п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У відповідності до приписів ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За змістом положень ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

За таких обставин та враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав цивільні позови в даному кримінальному провадженні в повному обсязі, а також беручи до уваги, що визнання обвинуваченим таких позовів не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що вимоги пред`явлених потерпілими ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у межах вказаного кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_3 цивільних позовів про стягнення завданої кримінальними правопорушеннями матеріальної шкоди підлягають задоволенню, а тому слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь: потерпілої ОСОБА_13 грошові кошти у сумі 20000 гривень, потерпілого ОСОБА_6 у сумі 17975,67 гривень, потерпілого ОСОБА_10 у сумі 38000 гривень, потерпілого ОСОБА_9 у сумі 25000 гривень, потерпілого ОСОБА_8 у сумі 24300 гривень та потерпілого ОСОБА_7 у сумі 25000 гривень на відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями.

Таким чином, цивільні позови потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, підлягають задоволенню повністю.

За змістом статей 369, 374 КПК України у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення, в тому числі запобіжних заходів до набрання вироком законної сили, та мотиви його ухвалення.

При цьому враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 на даний час відбуває призначене йому вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.06.2024 покарання у виді позбавлення волі, у зв`язку із чим перебуває у ДУ «Чортківська УВП (№26)», суд не знаходить підстав для застосування щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.

Керуючись ст. ст. 124, 129, 336, 349, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання: за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.06.2024 у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі та призначити ОСОБА_3 , за сукупністю вироків, остаточне покарання у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту ухвалення даного вироку, тобто з 10.12.2024.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_13 20000 (двадцять тисяч) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_6 17975 (сімнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять) гривень 67 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_10 38000 (тридцять вісім тисяч) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_9 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_8 24300 (двадцять чотири тисячі триста) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_7 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_3 в користь держави процесуальні витрати за проведення судових товарознавчих експертиз: від 05.08.2024 №СЕ-19/120-24/8496-ТВ в розмірі 1893 (одна тисяча вісімсот дев`яносто три) гривні 20 копійок; від 06.08.2024 №СЕ-19/120-24/8872-ТВ в розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 56 копійок; від 20.08.2024 №СЕ-19/120-24/8871-ТВ в розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 56 копійок; від 20.08.2024 №СЕ-19/120-24/8914-ТВ в розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 56 копійок; від 21.08.2024 №СЕ-19/120-24/9483-ТВ в розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 56 копійок; від 22.08.2024 №СЕ-19/120-24/8915-ТВ в розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 56 копійок.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддяОСОБА_1