Номер справи 289/1630/24
Номер провадження 1-кп/289/155/24
УХВАЛА

20.11.2024 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. ч. 1, 2 ст. 361 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави, оскільки наявні ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме він знаходячись на волі може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству, а також може вплинути на потерпілих та свідків. Також прокурор звернув увагу, що обвинувачений може переховуватись від суду, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому ОСОБА_4 обвинувачується.

Обвинувачений в судовому засіданні не заперечував проти вказаного клопотання.

Інші учасники судового процесу поклалися на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового процесу, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. В ч. 2 цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

За приписами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, або іншим чином впливати на дієвість кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисних тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Також судом враховується відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, а саме відсутність власного житла та постійного місця проживання, постійного джерела доходів. До того ж, він має не зняті і не погашені в установленому порядку судимості, не одружений, немає на утриманні неповнолітніх дітей, тому може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. ОСОБА_4 може і незаконно впливати на потерпілих та свідків з метою зміни ними показів на його користь, задля уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів за перелічених вище обставин не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас, суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_4 про можливість внесення застави, у визначеному ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 25 червня 2024 року, після сплати якої він буде звільнений з-під варти та вважатиметься таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Отже, керуючись ст. ст. 177, 178, 331, 371, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№8)» на строк 60 днів, тобто до 18 січня 2025 року включно.

Копію даної ухвали направити до Державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№8)» для виконання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_7