Справа № 355/371/24
Провадження № 1-кп/355/104/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року Баришівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Баришівка кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005467 від 23.12.2023 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України у відношенні обвинувачених

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Баришівка, Баришівського району, Київської області, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Пісківка, Бородянського району, Київської області, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Баришівського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005467 від 23.12.2023 року за фактом вчинення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

В судовому засіданні прокурор звернувся з клопотаннями про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 строком до 60 днів, обґрунтовуючи його тим, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ст. 177 КПК України, на даний час є реальними, дійсними та продовжують існувати, виправдали їх застосування.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник проти клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою заперечують, адвокат ОСОБА_6 вважає, що ризики відсутні, прямих свідків кримінального правопорушення немає, обвинувачений має міцні соціальні зв`язки за місцем проживання, переховуватись від суду не має наміру, тому просить відмовити прокурору у задоволенні клопотання та змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник проти клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою заперечують, адвокат ОСОБА_7 вказала, що прокурором не надано доказів існування ризиків на теперішній час, просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, обгрунтовуючи це тим, що обвинувачений ОСОБА_5 має сталі сімейні зв`язки у місці проживання, на його утриманні перебуває двоє дітей, і він є єдиним годувальником.

Вислухавши думку учасників процесу, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого чи свідка, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.

Згідно ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Частина 1 ст. 331 ЦПК України передбачає, що під час судового розгляду суд заклопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає доведеним прокурором наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час є реальними та дійсними, та неможливість обрання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу у зв`язку з наступним.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_5 обвинувачуються у скоєнні злочину, строк покарання за який передбачено від 7 до 10 років позбавлення волі, а відтак розуміючи що у разі визнання їх винними, їм загрожує покарання виключно у вигляді позбавлення волі, через що можуть переховуватись від суду.

ОСОБА_4 не має постійного місця роботи та осіб, які потребують його піклування, це свідчить про відсутність перешкод для залишення меж Броварського району Київської області та здійснення спроб ухилення від суду.

ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки у місці проживання, проте постійної роботи не має.

Суд враховує репутації обвинувачених, які хоча раніше і не були судимі, але згідно характеристик з місця проживання ніде не працюють, схильні до вживання спиртних напоїв та порушення громадського порядку.

Згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яжинський проти Польщі» ризик незаконного впливу обвинувачених особисто на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу.

На даний час свідки ще не були опитані судом, отже існує ризик того, що обвинувачені можуть вчинити на них вплив з метою зміни показів в суді або переконання чи змушення їх надати покази у вигідному для себе аспекті, що є ризиком, передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, ризики, на підставі яких було обрано запобіжний захід у вигляді тримання обвинувачених під вартою, не змінилися, продовжують існувати, є реальними та дійсними.

Застосування до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки обвинувачених, зважаючи на їх особу та спосіб їх життя, не зменшить наявність вищевказаних ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації, оскільки після вчинення злочину вони зникли з місця злочину з метою уникнути покарання.

З таких же міркувань суд виходив вирішуючи питання про неможливість застосування до обвинувачених домашнього арешту.

Суд також враховує спосіб вчинення злочину з застосуванням насильства, отже запобіжний захід у вигляді застави до обвинувачених застосований бути не може.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» тримання під вартою є виправданим у певному випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що, попри презумпцію невинуватості, переважає над повагою до особистої свободи; національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, який превалює над загальною нормою про повагу до свободи людини.

В даному випадку, обставинами, які дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, що виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини, є непоправні наслідки вчиненого, оскільки, відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя та здоров`я є найвищою соціальною цінністю.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 закінчується 26.10.2024 року.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є підстави для задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Враховуючи положення частини 4 статті 183 КПК України, а саме те, що злочин у даному кримінальному провадженні було вчинено із застосуванням насильства, що призвело до загибелі людини, суд не визначає розмір застави відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Керуючись ст. ст. 177,180, 183,194,199, 372,532 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Баришівського відділу Броварської окружної прокуратури ОСОБА_8 про продовження строку запобіжного заходу тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на термін 60 днів до 19 грудня 2024 року, утримуючи його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

Продовжити ОСОБА_5 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на термін 60 днів до 19 грудня 2024 року, утримуючи його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 7 днів до Київського апеляційного суду.

Суддя Баришівського районного суду ОСОБА_1