Справа № 734/1900/23
1-кп/729/32/24 р.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2024 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі колегії

суддів: головуючої судді: ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР № 0000473 від 13.12.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Остер, Козелецького району, Чернігівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, військовозобов`язаного, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

У провадженні Бобровицького районного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР № 0000473 від 13.12.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 , передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України.

Прокурором подано письмове клопотання про продовження строку застосування ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, який згідно ухвали Бобровицького районного суду Чернігівської області від 01 липня 2024 року закінчується 30 серпня 2024 року.

У своєму клопотанні прокурор посилається на обґрунтованість підозри обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині ОСОБА_10 , з хуліганських мотивів, що мало місце 12.12.2022 року близько 21 год. 30 хв. неподалік приміщення кафе більярдної "Піраміда" по АДРЕСА_1 .

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_5 , застосовувався та продовжувався з метою запобігання ризикам, визначених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України: переховуватись від суду, ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, який посягає на найвищі соціальні цінності як то життя і здоров`я потерпілого, та за який передбачено покарання від десяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі, або довічне позбавлення волі, що може стати підставою для переховування, розшуку, затягування судового розгляду. Тому існують реальні ризики, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи невідворотність покарання в разі подальшого засудження його за вчинення вище вказаного кримінального правопорушення може переховуватись від суду, чому також сприяє дестабілізація в країні через запровадження воєнного стану на всій її території. Застосований до нього раніше запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не порушував, у зв`язку з відсутністю об`єктивної можливості такого порушення, шо не залежало від його волі.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України: незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Перебуваючи на волі з метою відстоювання власної правової позиції, матиме реальну можливість незаконно впливати на свідків у цьому ж судовому провадженні, які проживають з ним в одному населеному пункті. На даний час у даному провадженні триває судовий розгляд, не допитані всі свідки у кримінальному провадженні. Слід врахувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК 'України). За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України: перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, ОСОБА_5 може створити штучні докази та підбурити осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій.

Ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: вчинити інше кримінальне правопорушення, адже ОСОБА_5 , беручи до уваги характер антисоціальності кримінального правопорушення вчиненого останнім (у період воєнного стану, в громадському місці, в присутності багатьох людей, будучи в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок явної неповаги до суспільства, нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі, без будь-якої причини, на ґрунті хуліганських спонукань, щодо військовослужбовця ЗСУ, одягненого у відповідний камуфляжний одяг), поведінку обвинуваченого після вчинення ним кримінального правопорушення, що у своїй сукупності створює обґрунтований ризик, який встановлений та продовжує існувати у даному кримінальному провадженні.

Наведені обставини свідчать, що заявлені ризики та суспільна небезпека особи обвинуваченого не зменшилась та виправдовує продовження тримання його під вартою.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України не може запобігти відповідним ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні представник ГО «Остерський рух «Довіра» подала заяву про бажання взяти обвинуваченого ОСОБА_5 на поруки, посилаючись на те, що обвинувачений ОСОБА_5 характеризується з позитивної сторони, що підтверджується характеристиками з місця проживання, навчання, займає активну громадянську позицію, раніше ніколи до кримінальної віповідальності не притягувався. Підстав вважати, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду не має. Зазначила, що їй відомо у вчиненні якого кримінального правопорушення обвинувачується ОСОБА_5 та зобов`язується взяти останнього на особисту поруку, ручається за його належну процесуальну поведінку та безумовне виконання ним процесуальних обов`язків. Також зобов`язується забезпечувати його явку і при необхідності доставити його до суду на першу вимогу.

У судовому засіданні прокурори ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , просили задовольнити клопотання про продовження строку тримання під вартою з підстав в ньому зазначених та заперечили щодо клопотання про взяття на поруки обвинуваченого та застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт посилаючись на те, що в бійці, що мала місце 12.12.2022 року участі не брав, злочину в якому його обвинувачують він не вчиняв. Його обвинувачують в тому, що він не робив, свідки в судовому засіданні дають неправдиві показання з метою уникнути від відповідальності. Звертає увагу колегії суддів, що особи, які винні у вчиненні даного кримінального правопорушення, підбурюють інших свідків та погрожують їм, щоб ті давали не правдиві показання проти нього. Впливати на свідків наміру не має, а навпаки він заінтересований в тому, щоб розгляд справи відбувся якнайшвидше, просить врахувати його позитивні характеристики, соціальні зв`язки, має хвору матір, яка потребує допомоги, та малолітню сестру. Він має намір продовжити навчання, перебуваючи в неволі тривалий час, майже два роки, йому морально та психологічно важко, оскільки вважає, що ніяких протиправних дій не робив. Просить суд, врахувати той факт, що ніяких намірів переховуватися від суду він не мав і немає, про що свідчить факт прибуття ним до суду на розгляд клопотання про обрання йому запобіжного заходу. Вважає, що ризики, зазначені у клопотання прокурора не доведені. Не заперечує, щодо задоволення клопотання про взяття його на поруки ГО «Остерський рух «Довіра».

Захисники обвинуваченого адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заперечили щодо клопотання прокурора та заявили клопотання про зміну обраного запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на те, що сторона обвинувачення не надала жодного речового доказу та письмового доказу вчинення ОСОБА_5 злочину, у якому його обвинувачують, досліджені в суді докази, є суперечливими та жодним чином не доказують вчинення злочину саме ОСОБА_5 . Вже допитані у суді свідки у даному кримінальному провадженні дають повністю різні та суперечливі показання щодо подій, які відбулися 12.12.2022 року, а деякі вказують на вчинення даного злочину зовсім іншими особами, зокрема ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Сторона обвинувачення протягом всього судового розгляду посилається у своєму клопотанні на одні і ті ж самі так звані докази, які нібито підтверджують обвинувачення ОСОБА_5 , більшість з яких вже досліджена у суді. Тобто, всі так звані докази обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_5 , вказані у клопотанні прокурора, як того вимагає п. 3 ч. 1 ст. 184 КПК України, на які вказує сторона обвинувачення, не підтверджують обвинувачення ОСОБА_5 .

Зазначають, що відповідно до КПК України саме прокурор повинен довести в суді заявлені ним обставини. Однак у клопотанні сторона обвинувачення вказує одним реченням, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України не може запобігти відповідним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Тобто, у клопотанні прокурори жодним чином не обґрунтували недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, що суперечить вимогам ст. 184 КПК України.

Відтак, існування ризиків негативної процесуальної поведінки ОСОБА_5 є формальними, декларативними та не підтверджуються жодними доказами та наявними матеріалами кримінального провадження та лише спростовуються доказами вчинення даного злочину іншими особами, що повністю незаконно проігноровано прокурором.

Отже, вказані вище обставини дають підстави вважати, що застосування щодо ОСОБА_5 виняткового за своєю суворістю запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не є необхідним, а тому, враховуючи повну відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, виконання покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а також те, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, згоду власника житла, хвору матір, позитивні характеристики, заінтересованість обвинуваченого у скорішому розгляді справи, вважають, що буде достатнім застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою і саме такий запобіжний захід забезпечить досягнення мети застосування запобіжних заходів та прав обвинуваченого.

Суд, розглянувши клопотання прокурора, сторони захисту, заяву ГО «Остерський рух «Довіра», заслухавши думку учасників судового розгляду щодо поданих клопотань, враховуючи конкретні обставини справи та особу обвинуваченого, приходить до висновку, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню, а клопотання захисників про зміну обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Продовження строку тримання під вартою допускається, якщо існуюють обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також коли наявні обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; майновий стан обвинуваченого; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Так, прокурор, у своєму клопотанні посилається, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також посилається на тяжкість покарання. Прокурор вважає, що заявлені ризики та суспільна небезпека особи обвинуваченого не зменшилась та виправдовує продовження тримання його під вартою, а більш м`який запобіжний захід не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Однак, колегія суддів ставить під сумнів твердження прокурорів, що інший, більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого в зв`язку з вказаними прокуром ризиками, з огляду на таке.

Дане клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 за змістом, у частині обґрунтування підстав для його задоволення, є ідентичним та однаковим по тексту клопотанням, з якими він неодноразово звертався до суду про продовження строку тримання під вартою протягом 1 року і 8 місяців.

Прокурором в клопотанні та у висловлених доводах у судовому засіданні, будь-яких доведених аргументів та обставин, які б переконливо свідчили, що застосування більш м`якої міри запобіжного заходу неможливе для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, всупереч вимогам ст. 183 ч.1 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Окрім того, колегія суддів зважає на положення п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 по справі «Харченко проти України» (Заява N40107/02) питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (див., серед інших джерел, рішення у справі "Лабіта проти Італії" (980_009 ) (Labita v. Italy), [GC], N 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Разом з тим, на думку колегії суддів ОСОБА_5 надмірно довго та не виправдано утримується під вартою, що суперечить принципам судочинства, установленим практикою ЄСПЛ.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 затриманий 21.12.2022 року і до теперішнього часу утримується під вартою. Таким чином ОСОБА_5 утримується під вартою більше 1 року.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Белеветський проти росії» (п.11-12), «Вітрук проти України» (п.88) зазначено про обов`язковість доказування стороною обвинувачення наявності ризиків, а не лише зазначення їх стандартного переліку. При цьому, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином можливість застосування альтернативних запобіжних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії», п.76).

Так, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких. Разом з цим, відповідно до статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, а тому, виключно тяжкість інкримінованого правопорушення не може братися судом до уваги при визначенні доцільності тримання підсудного під вартою.

ЄСПЛ у справі «Єлоєв проти України» вказав, що згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції, зі спливом певного часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

У зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку, що факт обвинувачення у вчиненні злочину та його тяжкості, а також наявність ризиків, які зменшилися із сплином часу, не є достатньою підставою для продовження запобіжного заходу без можливості врахування обставин для його зміни.

Колегія суддів ураховує, особу обвинуваченого ОСОБА_5 , його молодий вік, пред`явлене йому обвинувачення у вчиненні злочину, яке є особливо тяжким, доведеність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, оскільки триває судовий розгляд на стадії допиту свідків.

Водночас, колегія суддів ураховує, що обвинувачений утримується під вартою тривалий час більше року, є не судимий раніше, позитивно характеризується, відомостей про перешкоджання ним кримінальному провадженню суду не надано, самостійно з`явився до суду для розгляду клопотання про обрання йому запобіжного заходу тримання під вартою на стадії досудового розслідування, що не заперечується стороною обвинувачення, має міцні соціальні зв`язки, наявність письмової згоди власника житла за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_13 з метою того, щоб власник житла не зазнає обмежень своїх прав у разі обрання домашнього арешту щодо осіб, які мешкають в його житлі, та складений 04.07.2023 депутатом Остерської міської ради в присутності сусідів - свідків, акт обстеження про встановлення факту проживання без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 родини Бобкових з 2013 року, в тому числі і ОСОБА_5 , приходить до обґрунтованого висновку про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 більш мякої міри запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України, яка зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду.

З метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження уявляється доцільним покладення на обвинуваченого, передбачених у ч. 5 ст. 194 КПК України, обов`язків.

Вказані обов`язки можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців, як це передбачено ч. 7 ст. 194 КПК України.

Колегія суддів також не може залишити поза увагою посилання прокурора в клопотанні на дестабілізацію в країні через запровадження воєнного стану на всій її території, як одна з обставин, яка сприятиме обвинуваченому переховуватися від суду, оскільки даний факт, а саме дестабілізація в країні, є надуманим фактом і ніяким чином не аргументованим, а навпаки, як вказав у своєму рішенні Конституційний Суд України Другий Сенат від 19 червня 2024 року у справі № 3-111/2023(207/23,315/23), що засадничий судовий захист особи від свавілля під час позбавлення її свободи не може бути обмежений за жодних обставин, навіть в умовах воєнного стану. Навпаки, влада в країні під час дії воєнного стану контролює ситуацію, яка сталася після запровадження дії воєнного стану та прикладає всі зусилля з метою недопущення в країні дестабілізації.

Конституційний Суд України звертає увагу, що відповідно до приписів частини другої статті 64 Конституції України в умовах воєнного стану можуть бути встановлені тимчасові обмеження прав і свобод. Проте відповідно до цієї норми Конституції України не можуть бути обмежені конституційні права на свободу та особисту недоторканність (стаття 29), на судовий захист (стаття 55), а також презумпція невинуватості (стаття 62).

Ураховуючи свої юридичні позиції, висловлені в рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, від 13 червня 2019 року № 4-р/2019, Конституційний Суд України наголошує, що принцип правовладдя, що є засадничим принципом демократичного суспільства, зумовлює обов`язковість судового контролю над утручанням у право кожної людини на свободу; конституційне право людини на судовий захист є надважливою гарантією серед усіх прав і свобод людини і громадянина, судовий захист вважають найбільш дієвою гарантією відновлення цих прав і свобод у разі їх порушення.

Тримання під вартою до суду не має бути обов`язковим для всіх обвинувачених у конкретному злочині без урахування індивідуальних обставин. До того ж тримання під вартою мають застосовувати не на підставі можливого вироку за злочин, а на підставі визначення потреби в цьому запобіжному заході. Суди повинні розглядати питання про те, чи дозволять альтернативні триманню під вартою такі запобіжні заходи, як застава, електронні браслети або інші, усунути потребу у триманні під вартою в конкретному випадку» (пункт 38).

Таким чином, підсумовуючи наведене, а саме те, що прокурором не доведено виняткових обставин, які б виправдовували продовження обмеження права обвинуваченого на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення клопотання прокурора.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що продовження дії запобіжного заходу, обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, є недоцільним з тих підстав, що на теперішній час заявлені ризики, що враховані при застосуванні запобіжного заходу - тримання під вартою, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зменшилися та не виправдовують тримання обвинуваченого під вартою. Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.

Щодо клопотання про передачу обвинуваченого на поруку громадській організації «Остерський рух «Довіра», колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Згідно ч. 2 ст. 180 КПК України кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.

Особиста порука, як і особисте зобов`язання, належить до тієї категорії запобіжних заходів, у ході яких використовується моральний (психічний) метод впливу на поведінку обвинуваченого.

Довіра до поручителя перш за все полягає в усвідомленні суду того факту, що поручитель зможе сприяти досягненню мети запобіжних заходів та виконанню обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Таким чином, особиста порука належить до запобіжних заходів, які поєднані із психологічним впливом на поведінку обвинуваченого, що ґрунтується на моральній відповідальності цієї особи перед тими особами, які за нього поручилися.

Колегія суддів звертає увагу, що заявником не було надано суду жодних доказів, з яких би суд міг встановити чи заслуговує поручитель на довіру, чи здатний поручитель достатньо впливати на обвинуваченого ОСОБА_5 , щоб забезпечити його належну процесуальну поведінку та реально забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, з врахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин інкримінованого злочину, тяжкості злочину та суворості покарання за його скоєння.

Представником ГО «Остерський рух «Довіра» не доведено наявності достатніх підстав для зміни запобіжного заходу, не зазначено обставин, які були невідомі суду та які не були враховані під час розгляду клопотань про продовження запобіжного заходу.

Відтак, зважаючи на суспільний інтерес щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, з урахуванням усіх обставин, встановлених на цьому етапі розгляду даного кримінального провадження, передача ОСОБА_5 на поруки зазначеній громадській організації, на думку колегії суддів, не зможе гарантовано забезпечити належну процесуальну поведінки обвинуваченого.

Таким чином, у задоволенні клопотання ГО «Остерський рух «Довіра» про передачу на поруки слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 180-181, 194, 331, 369, 371-372, 376 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

В задоволенні клопотання прокурора Козелецької окружної прокуратури ОСОБА_7 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР №0000473 від 13.12.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України відмовити.

В задовленні клопотання керівника ГО "Довіра" ОСОБА_14 про передачу на поруки обвинуваченого ОСОБА_5 відмовити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт задовольнити.

Змінити обраний обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з утримання під вартою в ДУ «Чернігівськй слідчий ізолятор» на цілодобовий домашній арешт, заборонивши ОСОБА_5 цілодобово залишати своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , дозволивши залишати житло під час оголошення повітряної тривоги для прослідування в укриття та відвідування медичних закладів за місцем проживання обвинуваченого, строком на два місяці з 22 серпня 2024 року по 22 жовтня 2024 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду у визначений час;

- не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування із свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні, окрім спілкування із свідками ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт(паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 негайно доставити до місця проживання за адресою АДРЕСА_2 і звільнити з під варти.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід. Працівники поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Копію ухвали вручити обвинуваченому негайно після її оголошення та довести до відома виконавців, надіслати для виконання ВП №1 Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області та зобов`язати негайно поставити ОСОБА_5 на облік і повідомити про це суд.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Строк дії ухвали, запобіжного заходу і обов`язків установити до 22 жовтня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає .

Кримінальне провадження відкласти для виклику свідків на 10 жовтня 2024 року на 11 год. хв.

Головуюча суддя : ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_17 Кузюра

ОСОБА_3