ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського міського суду Рівненської області кримінальне провадження №0001387 від 24.09.2023 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Рівне, Рівненської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, не працюючого, з інвалідністю ІІІ групи, на утримання якого перебуває 2 неповнолітніх дітей, не судимого відповідно до ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, -

розгляд кримінального провадження відбувся з участю:

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

23.09.2023, близько 21 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_3 знаходячись у громадському місці, що по вул. Павлюченка, буд. 18 в м. Рівне Рівненської області поблизу бесідки даного будинку, маючи умисел на грубе порушення громадського порядку, прагнучи показати свою неповагу до існуючих загальновизнаних правил та норм поведінки в суспільстві і зневагу до оточуючих, використовуючи малозначимий привід, діючи з особливою зухвалістю, маючи при собі заздалегідь заготовлений предмет для завдання тілесних ушкоджень, а саме засіб споряджений речовиною сльозогінної та дратівної дії, який зберігав при собі, та застосував відносно потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , чим завдав останнім фізичної шкоди та грубо порушив громадський порядок, а саме спокій, звичайний уклад життя.

Своїми діями, які виразились у вчиненні хуліганства, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням заздалегідь заготовленого предмета для нанесення тілесних ушкоджень, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 296 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 296 КК України не визнав, зазначив, що його дії невірно кваліфіковані органом досудового розслідування, вважає вірною кваліфікацію за ч.2 ст.125 КК України, а саме заподіяння легкого тілесного ушкодження.

Вказав, що 23.09.2023, близько 21 год.00 хв, перебуваючи в під`їзді будинку, АДРЕСА_3 , почув лайку. Підійшовши до бесідки, звідки лунала лайка, побачив двоє чоловіків та двоє жінок, які розпивали алкогольні напої. Зробив їм зауваження, щоб припинили лаятись та розпивати алкогольні напої. Між ними розпочався словесний конфлікт. Після цього, він пішов, але згодом повернувся, конфлікт між ним та потерпілими продовжився, після чого він дістав газовий балончик сльозогінної дії, який розпилив в сторону чоловіків, однак газ потрапив в обличчя потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Застосовував газовий балончик, оскільки потерпілі на його зауваження, щодо припинення розпивати алкогольні напої та лаятись, не реагували. Також пояснив, що раніше з потерпілими не був знайомий, конфліктів між ними відповідно не було, неприязних відносин не було. Газовий балончик постійно носив з собою з метою самозахисту.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 , у вчиненні хуліганства, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням заздалегідь заготовленого предмета для нанесення тілесних ушкоджень, підтверджується належними та допустимими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до показань потерпілої ОСОБА_6 убачається, що 23.09.2023, у вечірній час, разом із ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , перебували в бесідці біля будинку по вул. Павлюченка, буд. 18 в м. Рівне Рівненської області. Близько 21 год.00 хв. до них підійшов обвинувачений ОСОБА_3 , який почав безпричинно виражатися нецензурною лайкою. Поведінка обвинуваченого була неадекватна. Вони не реагували на слова обвинуваченого, внаслідок чого обвинувачений розізлився та пішов у невідомому напрямку. Приблизно через 2-3 хв. ОСОБА_3 повернувся та почав розпиляти в їхню сторону газ із газового балону, внаслідок чого газ потрапив на всіх присутніх у бесідці. В подальшому вони викликали працівників поліції, які завезли їх в міську лікарню.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що вона 23.09.2023 року у вечірній час разом із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , перебували в бесідці біля будинку по вул. Павлюченка, буд. 18 в м. Рівне. До них підійшов ОСОБА_14 , який у ході розмови почав висловлювати до присутніх безпідставні вимоги, ображати непристойними та образливими та нецензурними словами. Вона просила останнього, щоб він залишив їх та не заважав відпочивати. Обвинувачений пішов та через деякий час повернувся, та почав розпиляти в їхню сторону газ із газового балону. Газ потрапив в обличчя, внаслідок чого вони отримали опіки. В подальшому приїхали працівники поліції, які відвезли в медичний заклад.

Згідно висновку експерта №837 від 05.10.2023, згідно з наданими медичними документами при звернення ОСОБА_6 23.09.2023 до КП «ЦМЛ» РМР, лікарями був встановлений діагноз «реакція на застосування перцевого балончика». Станом на момент судово медичного огляду ОСОБА_6 від 05.10.2023 будь яких об`єктивних ознак наявності тілесних ушкоджень не виявлено. Відмічений лікарями діагноз, у даному випадку, має ознаки легких тілесних ушкоджень, згідно п.2.3.5 «Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених заказом МОЗ України від 17.01.1995, №6;

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту шляхом відтворення дій, обстановки та обставин події від 25.10.2023, та фототаблиці до протоколу, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_6 , в присутності понятих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , в м. Рівне, вул. Героїв поліції, 4, Рівненського РУП ГУНП в Рівненської області, в ході якого потерпіла вказала, що на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 , вона знаходилась у бесідці за адресою АДРЕСА_3 , після чого потерпіла підійшла до статиста, який сидів в імітованій бесідці та спрямувала імітований перцевий балончик в сторону обличчя статиста, пояснивши що саме таким чином ОСОБА_3 наніс їй тілесні ушкодження, після чого потерпіла притулила руку до очей та показала, що в даному місці вона відчула сильне печіння;

Згідно висновку експерта №810 від 28.09.2023, на підставі даних судово медичної експертизи ОСОБА_7 , при огляді ОСОБА_7 в обласному бюро 28.09.2023 об`єктивних ознак наявності тілесних ушкоджень (припухлість, кровили, садно, рана, тощо) на її тілі немає;

Відповідно до Протоколу проведення слідчого експерименту шляхом відтворення дій, обстав ноки та обставин події від 25.10.2023, та фото таблиці до протоколу, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_7 в присутності понятих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , в м. Рівне, вул. Героїв поліції, 4, Рівненського РУП ГУНП в Рівненської області, в ході якого потерпіла вказала, що на момент вчинення кримінального проступку ОСОБА_3 , вона знаходилась у бесідці за адресою м. Рівне, вул. Павлюченка, 18, після чого потерпіла підійшла до статиста, який сидів в імітованій бесідці та спрямувала імітований перцевий балончик в сторону обличчя статиста, пояснивши що саме таким чином ОСОБА_14 наніс їй тілесні ушкодження, після чого потерпіла притулила руку до очей та показала, що в даному місці вона відчула сильне печіння.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_3 , щодо невірності кваліфікації його дій за ч.2 ст.296 КК України, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 04.10.2012р. по справі № 5-17кс12, норми, передбачені частиною першою статті 296 КК України - хуліганство визначають обсяг (стан, зміст, певну сукупність) суспільних відносин, які охороняються їх дією, й водночас визначають умови, характер, підстави застосування заходів примусу до суб`єктів, які порушили встановлений ними обов`язок утримуватися від учинення дій певного змісту.

Об`єктом захисту цих норм є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших поза юридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, зокрема із використанням травмуючих властивостей таких предметів, як вогнепальна зброя, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.

Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.

Пунктами 3, 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22.12.2006 року "Про судову практику у справах про хуліганство" роз`яснено, що при вирішенні питання про відмежування кримінально караного хуліганства від дрібного слід виходити з того, що відповідно до ч. 1 ст. 296 КК хуліганство - це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Якщо таке порушення не супроводжувалось особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, його необхідно кваліфікувати як дрібне хуліганство за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Хуліганство відрізняється від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії слід кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

За ознакою особливої зухвалості хуліганством визнається таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Виходячи із обставин, встановлених під час розгляду даного кримінального провадження, суд оцінює дії обвинуваченого як такі, що грубо порушують громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувались особливою зухвалістю.

Обвинувачений ОСОБА_3 усвідомлюючи, що знаходиться в нічний час доби, в громадському місці, де потерпілі відпочивали біля будинку в бесідці, не реагуючи на зауваження відпочиваючих, які припиняли його хуліганські дії, маючи при собі заздалегідь заготовлений предмет для завдання тілесних ушкоджень, а саме засіб споряджений речовиною сльозогінної та дратівної дії, який зберігав при собі, безпідставно застосував відносно потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , внаслідок чого заподіяв фізичної шкоди.

В результаті зазначених дій обвинуваченого порушено відпочинок людей. Обвинувачений діяв з хуліганських спонукань, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, ігноруючи загальноприйняті норми суспільної поведінки, тобто діяв з мотивів явної неповаги до суспільства.

Оцінюючи в сукупності досліджені в судовому засіданні вищевказані докази, по справі, а саме показання обвинуваченого, потерпілих та висновки експертів, інших письмових доказів, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 296 КК України, а саме вчинення хуліганства, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням заздалегідь заготовленого предмета для нанесення тілесних ушкоджень, та беззаперечно доводять його винуватість у вчиненому інкримінованому кримінальному правопорушенні.

Відповідно до положень ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України, с уд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, які б пом`якшували покарання ОСОБА_3 , у відповідності до ст.66 КК України не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання, у відповідності до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно досудової доповіді складеної провідним інспектором Рівненського районного відділу №1 філії Державна установа «Центр пробації» у Рівненській області, за дослідженою інформацією, що характеризують особу за місцем його роботи, умов його життєдіяльності, відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його імовірної небезпеки для суспільства свідчать про можливі сит виправлення особи без ізоляції від суспільства.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , за ч.4 ст. 296 КК України, суд враховує вимоги пунктів 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», та практику ЄСПЛ, зокрема рішення «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року про те, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає співмірним, положення ст.65 КК України, конкретні обставини кримінального правопорушення, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином; обставини його вчинення, ступінь тяжкості наслідків; позицію потерпілих щодо вчиненого та покарання обвинуваченому; дані про особу обвинуваченого, який відповідно до ст. 89 КК України, не судимий; на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; що на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей; з інвалідністю ІІІ групи; відсутність обставин, які пом`якшують покарання та вважає призначити останньому покарання в межах санкції ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк наближений до мінімального, передбаченого санкцією цієї статті, та вважає можливим звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, яке буде необхідним й достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і надасть йому можливість в повній мірі відчути та зрозуміти наслідки кримінально-караного діяння та невідворотність покарання за вчинене, що відповідатиме меті покарання.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжні заходи відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не застосовувались.

Процесуальні витрати, витрати, відповідно до ст. 124 КПК України, відсутні.

Речові докази відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, та призначити покарання - позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1