Справа № 496/5384/24
Провадження № 1-кс/496/1974/24
У Х В А Л А

20 серпня 2024 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання дізнавача СД Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , в рамках досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000450 від 15.08.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Дізнавач звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, яке мотивовано тим, що 14.08.2024 року до ЧЧ Одеського РУП №2 надійшло повідомлення зі спец-лінії 102 про те, що 14.08.2024 року о 17:53 год. за адресою: АДРЕСА_1 , було зупинено автомобіль МАЗ, д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який незаконно перевозив металобрухт (ЄО-10630). Даний факт був зареєстрований в ЖЄО Одеського РУП №2 Одеської області №10630 від 14.08.2024 року та відомості внесені до ЄРДР за №0000450 від 15.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України.

14.08.2024 слідчим слідчого відділу Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції ОСОБА_5 був проведений огляд місця події в період часу з 18 години ЗО хвилин до 18 годину 33 хвилини на асфальтному покритті по вул. Київська на відстані 20 метрів від перехрестя вул. Горького, виявлено один вантажний автомобіль марки МАЗ д/н НОМЕР_1 з кабіною білого кольору, позаду якої розташований кузов з установкою маніпулятор, що призначений для розвантаження та завантаження вантажу. На момент огляду в кузові візуально спостерігається наявність металевих виробів різної форми.

Даний транспортний засіб був вилучений на парковку ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області за адресою АДРЕСА_2 .

Крім того, було оглянуто товарно-транспортну накладну № 003323 від 14.08.2024 на автомобіль МАЗ НОМЕР_1 , перевізник ФОП Назарук, пункт навантаження АДРЕСА_3 , на накладній мається печатка «ФОП ОСОБА_6 НОМЕР_2 », дану накладну поміщено до сейф-пакету WAR 1937275.

Враховуючи, що на теперішній час у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вилучені документи є предметом кримінального правопорушення, тобто, відповідають критеріям ст. 98 КПК України, з метою збереження речових доказів виникла необхідність застосування заходу забезпечення кримінального провадження - арешту майна.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, надавши до суду заперечення, відповідно до якого просив відмовити в задоволенні клопотання дізнавача ОСОБА_3 , з підстав того, що неправомірні дії правоохоронних органів, які не одноразово та безпідставно, зловживаючи наданими їм правами фактично тероризують ФОП ОСОБА_8 , в частині втручання у господарську діяльність суб`єкта господарювання без законних на то підстав, а саме ставиться в провину перевезення металобрухту, як порушення у вигляді здійснення операцій з металобрухтом без додержання державної реєстрації, що не відповідає дійсності. Крім того, адвокат посилається на те, що згідно наявної в матеріалах справи копії постанови про долучення до кримінального провадження речових доказів та передачі їх на зберігання від 15.08.2024 року, згідно якої належний фізичний особі ОСОБА_6 вантажний автомобіль марки «МАЗ» - д/н НОМЕР_1 , навіть не визнано речовим доказом, що у відповідності до вимог КПК України, тягне за собою негайне його повернення законному володільцю. У зв`язку з чим, представник просив відмовити в задоволенні клопотання.

Від дізнавача та прокурора наявна заява про слухання справи за їх відсутності, клопотання підтримують в повному обсязі.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заперечення представника, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, в тому числі, враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) (збереження речових доказів); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Як підставу та мету арешту, дізнавачем зазначено, що у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вилучені документи є предметом кримінального правопорушення, тому вказані речі відповідають критеріям ст. 98 КПК України.

З доданих до клопотання документів, суд вважає, що вилучене майно не відповідає вимогам ст. 98 КПК України, а тому є підстави для відмови в задоволенні клопотання.

Відповідно до п. 2,3 Розділу IV Положенням - Витяг з Реєстру - згенерований програмними засобами ведення Реєстру документ, який засвідчує факт реєстрації в Реєстрі відомостей про кримінальне правопорушення, отриманих за визначеними у пункті 3 цієї глави параметрами, які є актуальними на момент його формування. До витягу з Реєстру включається інформація, в тому числі про: короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Так, відповідно витягу, визначено, що 14.08.2024 року о 17:53 год. за адресою: АДРЕСА_1 , було зупинено автомобіль МАЗ, д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який незаконно перевозив металобрухт (ЄО-10630). Даний факт був зареєстрований в ЖЄО Одеського РУП №2 Одеської області №10630 від 14.08.2024 року та відомості внесені до ЄРДР за №0000450 від 15.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України.

14.08.2024 слідчим слідчого відділу Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції ОСОБА_5 був проведений огляд місця події в період часу з 18 години ЗО хвилин до 18 годину 33 хвилини на асфальтному покритті по вул. Київська на відстані 20 метрів від перехрестя вул. Горького, виявлено один вантажний автомобіль марки МАЗ д/н НОМЕР_1 з кабіною білого кольору, позаду якої розташований кузов з установкою маніпулятор, що призначений для розвантаження та завантаження вантажу. На момент огляду в кузові візуально спостерігається наявність металевих виробів різної форми. Крім того, було оглянуто товарно-транспортну накладну № 003323 від 14.08.2024 на автомобіль МАЗ НОМЕР_1 , перевізник ФОП НОМЕР_3 , пункт навантаження АДРЕСА_3 , на накладній мається печатка «ФОП ОСОБА_6 НОМЕР_2 », дану накладну поміщено до сейф-пакету WAR 1937275.

Відповідно витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, вказано, що ФОП ОСОБА_8 здійснює економічну діяльність - вантажний автомобільний транспорт, тобто здійснює перевезення вантажу, а отже факт зупинення транспортного засобу та виявлення в ньому металобрухту згідно товарно-транспортної накладної, який перевозив спеціалізований транспорт, не підтверджує вчинення правопорушення, що визначено у витягу з ЄРДР, оскільки, санкція ч. 1 ст. 213 КК України, передбачає відповідальність за здійснення заготівлі металобрухту, переробки брухту кольорових і чорних металів фізичними особами без дотримання вимог законодавства щодо державної реєстрації як суб`єкта господарювання, організація незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту, а не перевезення вантажу.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, в тому числі, враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) (збереження речових доказів); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

З огляду на вищевказане, слідчий суддя вважає, що тимчасово вилучене 14.08.2024 року, в ході проведення огляду місця події майно не відповідає вимогам ст. 98 КПК України, оскільки дізнавачем та прокурором не доведено правову підставу для їх арешту та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, а отже і не доведено необхідність такого арешту, виходячи з чого клопотання не відповідає вимогам ч. 2 ст. 173 КПК України та не підлягає задоволенню.

Відповідно ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання дізнавача СД Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , в рамках досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000450 від 15.08.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 26.08.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1