Справа № 487/602/21
Провадження № 1-кп/487/167/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0002829 від 08.09.20 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, громадянина України, українця, із неповною-середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 24.10.2022 року Заводським районним судом міста Миколаєва за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки;

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

08.09.2020 біля 02-00 год., більш точного часу під час судового слідства встановити не надалось можливим, ОСОБА_3 перебував поблизу будинку АДРЕСА_2 , де в нього виник раптовий, злочинний, корисливий умисел направлений на вчинення крадіжки.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_3 з метою заволодіння чужим майном та оберненням його на свою користь, діючи умисно, протиправно, підійшов до офісного приміщення «Я-реклама», яке розташоване по АДРЕСА_2 та демонтувавши фрагмент металевої решітки і розбивши скло, проник через вікно до периміщення зазначеного офісу. В подальшому, ОСОБА_3 перебуваючи в приміщенні офісу повторно, таємно викрав наступні речі:

- грошові кошти у сумі 3000,00 грн.;

- ноутбук марки «Aser Aspire» вартістю 4162,50 грн.;

- ноутбук марки «Aser Aspire» вартістю 3668,33 грн.;

- мобільний телефон «ZTE BLADE L5» вартістю 873,75 грн.

Після чого, утримуючи вищевказане майно при собі, ОСОБА_3 покинув місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 11704,58 грн.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

За встановлених обставин суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення та його дії кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185КК України визнав повністю, та повідомив, що дійсно за викладених в обвинувальному акті обставин, скоїв вказаний злочин. Злочин вчинив так як він є сиротою і не було грошей для існування. Викрадені речі здав в ломбард. У вчиненому щиро кається, просив суворо не карати.

Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні та логічні, не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності позиції.

Враховуючи, що обвинувачений визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті у повному обсязі, приймаючи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Потерпілий в судове засідання не з`явився. Суд враховує судову практику, щодо випадків змушеного судового розгляду кримінального провадження за відсутності потерпілого і виходить з наступного. Сторона обвинувачення, на яку відповідно до положень ч.1 ст.92 КПК України покладено обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, повинна забезпечити явку потерпілих, показання яких могло мати ключове значення при доказуванні винуватості обвинуваченого. Верховний Суд у своїх постановах від 2 квітня 2019 року (провадження № 51-5008км18), від 15 травня 2019 року (провадження № 51-8984км18) дійшов до висновків про те, що якщо суд першої інстанції вжив усіх можливих і необхідних заходів для повідомлення потерпілих та забезпечення їх явки та явки свідка до суду, однак через їх неодноразову неявку до суду був позбавлений можливості провести їх допит для встановлення обставин події та причетності обвинуваченого, то у суду першої інстанції були підстави для ухвалення рішення з урахуванням наданих сторонами доказів, які він мав можливість безпосередньо дослідити в судовому засіданні. Так, хоча суд дійсно повинен створити необхідні умови для реалізації сторонами їх прав і обов`язків, але це не означає, що саме на суд покладено безумовний обов`язок забезпечити участь потерпілих, показання яких є ключовим доказом обвинувачення, оскільки доказування вини особи, а отже надання відповідних доказів суду, за законом є обов`язком сторони обвинувачення. Суд належним чином повідомляв потерпілого про дату, час і місце проведення судових засідань. Отже, потерпілий знав, що у місцевому суді здійснюється судовий розгляд вказаного кримінального провадження. Європейський суд у справах людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці доходив висновку, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справах «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року п. 27, «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року п.41). Вказане свідчить про відсутність зацікавленості у розгляді кримінального провадження потерпілого, який, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, жодного разу не з`являвся в судові засідання.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання судом не встановлено. Суд не визнає вказане в якості пом`якшуючої обставини щире каяття обвинуваченого, оскільки розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому діянні.

Також вказана обставина може бути визнана такою, що пом`якшує покарання лише в тому разі, коли щире каяття було дієвим і включає в себе активні дії. Натомість суд враховує, що обвинувачений жодного жалю з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася, не висловив, належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та її осуду не зробив, а також повністю не відшкодував потерпілим заподіяну шкоду.

Обставин, що відповідно до статті 67 КК України обтяжують покарання не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

У відповідності до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Згідно вимог ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин, раніше неодноразово судимий, офіційно не працює, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2018 року з діагнозом РПП внаслідок вживання канабіноїдів зі шкідливими наслідками, характеризується посередньо. Крім того, суд враховує, що обвинувачений неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, за які він відбував покарання у місцях позбавлення волі. Крім того, звільнившись з місць позбавлення волі, обвинувачений протягом нетривалого періоду часу вчинив нові умисні корисливі злочини, тобто належних висновків для себе не зробив.

Вищевказане, на переконання суду, свідчить, що попри суттєві заходи впливу, які раніше вже застосовувалися до обвинуваченого з боку держави з метою не лише його покарання, а й виправлення і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, ОСОБА_3 , маючи не зняті і не погашені в установленому законом порядку судимості за вчинення умисних злочинів, знову вчинив умисний злочин.

Крім того, обвинувачений ніде не працює, суспільно-корисною діяльністю не займається, натомість шляхом вчинення корисливих кримінальних правопорушень задовольняє свої матеріальні потреби. Це доводить, що вчинення кримінальних правопорушень є наслідком свідомо обраного ним способу життя, який він змінювати не бажає, реального негативного ставлення до вчиненого не виявляє та в дійсності свою злочинну поведінку не засуджує.

Враховуючи особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, розмір матеріальної шкоди, спричиненої злочином, суд приходить до висновку про те, що мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути кримінальне покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи особу обвинуваченого (не має стійких соціальних зв`язків, які би послугували стримуючим фактором від вчинення кримінальних правопорушень у подальшому, не має постійного місця роботи), характер та обставини вчиненого злочину, суд вважає неможливим застосування положень ст.75 КК України. Підстави для застосування положень ст.69 КК України відсутні.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що саме таке покарання з урахування конкретних обставин вчинення злочинів відповідатиме принципу індивідуалізації призначеного покарання, буде достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються при ухваленні вироку.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерту, в сумі 3260,00 (три тисячі двісті шістдесят дев`ять) 00 грн., відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118, ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути на користь держави з ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що ОСОБА_3 вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 24.10.2022 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.185 КК України, та призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Вирішено початок строку відбування покарання ОСОБА_3 , а саме - з моменту приведення вироку до виконання.

Відповідно до ч. 4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст.72 КК України.

Згідно з ч. 1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Враховуючи зазначене, на підставі ч. 4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 24.10.2022 більш суворим, призначеним за цим вироком.

При цьому в строк відбування покарання за цим вироком слід зарахувати відбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 24.10.2022, а саме з 25.11.2022 року по час постановлення цього вироку, тобто до 04.11.2024 - включно.

Доля речових доказів підлягає вирішенню на підставі статті 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100,349, 373- 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (трьох) років.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 24.10.2022 більш суворим, призначеним за цим вироком остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з дня ухвалення вироку суду, тобто з 04.11.2024 року.

Зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання, призначеного за цим вироком, покарання відбуте в період з 25.11.2022 по 04.11.2024 (включно) за вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 24.10.2022 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта за проведення судово-товарознавчої експертизи на суму 3260,00 (три тисячі двісті шістдесят дев`ять) 00 грн.,

Речові докази: 3 сліди слідоутворюючих об`єктів запаковані в сейф-пакет №3965044 який зберігається у камері зберігання речових доказів МРУП ГУНП в Миколаївській області - знищити.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору, а учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, - не пізніше наступного дня після ухвалення судового рішення.

Суддя ОСОБА_1