Ухвала

іменем України

16 вересня 2024 року

м. Київ

справа №461/5685/24

провадження № 51-4211 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 23 серпня 2024 року,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 09 липня 2024 року задоволено клопотання прокурора та накладено арешт із тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування майном, яке було вилучене в ході обшуку 05.07.2024.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 23 серпня 2024 року повернуто апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 09 липня 2024 року на підставі ч. 3 ст. 399 КПК України.

Представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 , звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

- ухвала слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 09 липня 2024 року була отримана поштою лише 15 серпня 2024 року та апеляційну скаргу, на думку представника, подано у 5-денний строк із дня отримання копії;

- розгляд клопотання про арешт майна відбувався за участі власника майна та його представника, водночас, проголошення ухвали відбулося без участі зазначених осіб, про дату, час та місце такого проголошення останні не повідомлялись.

З урахуванням викладеного, на думку представника, суд апеляційної інстанції фактично обмежив власника майна у доступі до правосуддя.

Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї документи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 113 КПК будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КПК процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки.

Положеннями ч.1 ст.117 КПК визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді- протягом п`яти днів з дня її оголошення .

У силу п.4 ч.3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Як вбачається з ухвали Галицького районного суду м. Львова від 09 липня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора та накладено арешт із тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування майном, яке було вилучене в ході обшуку 05.07.2024, власник майна та його представник були присутні в судовому засіданні під час розгляду відповідного клопотання прокурора. У даній ухвалі також зазначено, що вона може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

З ухвали судді Львівськогоапеляційного суду від 23 серпня 2024 року вбачається, що представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу на ухвалу місцевого суду від 09 липня 2024 року тільки 20 серпня 2024 року, тобто з порушенням п`ятиденного строку на оскарження. При цьому у скарзі її автор не заявляв клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції, керуючись п.4 ч. 3 ст. 399 КПК, повернув апеляційну скаргу особі, яка її подала.

Колегія суддів Верховного Суду вважає, що колегією суддів суду апеляційної інстанції рішення про повернення апеляційної скарги прийняте вірно та з приводу доводів касаційної скарги вважає за необхідне зазначити про наступне.

Відповідно до практики ЄСПЛ здійснення поза межами встановленого законом процесуального строку провадження у справі чи поза межами встановленого строку застосування певних процесуальних актів дії, у тому числі суду, визнаються незаконними, а отримані при цьому результати таких дій юридично нікчемними.

Згідно з ч. 1 ст. 1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Частиною 1 ст. 28 КПК під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Для вирішення питання про те, чи дотрималася особа, яка подала апеляційну скаргу, передбаченого ст. 395 КПК строку на апеляційне оскарження, необхідно чітко встановити початок перебігу вказаного строку та його закінчення.

Процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності. Суворе дотримання строків у кримінальному процесі неможливе без чіткого знання правил їх обчислення. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи правових норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, і встановлення моменту його закінчення.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга на ухвали слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Абзацом 2 ч. 3 цієї ж статті встановлено, що у разі якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Статею 395 КПК розмежовує строки апеляційного оскарження ухвали суду або слідчого судді для осіб, які викликалися судом, та ухвали, постановленої судом без виклику особи, яка її оскаржувала. Таким чином, оскарження рішення з моменту його отримання передбачено для особи, яка не викликалась в судове засідання, в якому було постановлено оскаржуване рішення.

Разом із тим, як встановлено суддею апеляційної інстанції, власник майна ОСОБА_4 , як і його представник - адвокат ОСОБА_5 , були присутні в судовому засіданні з розгляду клопотання прокурора, однак відповідне право сторона захисту вважала за необхідне реалізувати лише після отримання копії ухвали поштою, при цьому не заявляючи клопотання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження.

З урахуванням зазначеного, відсутні підстави для висновку про те, що власника майна було обмежено у доступі до правосуддя, а тому суд апеляційної інстанції обґрунтовано керувався приписами п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК, дійшовши висновку, що строк апеляційного оскарження цієї ухвали почався з моменту її оголошення.

Підсумовуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційний суд, повертаючи апеляційну скаргу, зазначивши в своїй ухвалі підстави прийняття такого рішення, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга заявникане містить доводів щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на ухвалу Львівського апеляційного суду від 23 серпня 2024 року слід відмовити.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись частинами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на ухвалу Львівського апеляційного суду від 23 серпня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3