ЄУН справи: 336/5299/24>
Номер провадження: 1-кп/336/998/2024
ВИРОК

Іменем України

12 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за звинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у . с. Вільноандріївка Вільнянського району Запорізької області, громадянина України, проживає у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 408 ч. 4 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_4 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 325 від 10.11.2023 року був зарахований у розпорядження командувача десантно-штурмових військ Збройних Сил України.

19.01.2024 року солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , діючи в умовах воєнного стану, з метою ухилення від проходження військової служби, умисно самовільно залишив місце несення служби, а саме місце тимчасової дислокації підрозділу поблизу АДРЕСА_2 , після чого свої службові обов?язки не виконував, заходів до повернення до військової частини не приймав, про своє місцезнаходження командуванню і в органи військового управління не повідомляв.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні злочину визнав повністю, пояснивши, що був мобілізований до ВЧ НОМЕР_1 , де проходив службу. У січні 2024 року його підрозділ перебував поблизу с. Широке Запорізької області. 19.01.2024 року він звернувся до лікаря підрозділу зі скаргами на зубний біль та отримав направлення до лікарні. Пройшовши огляд лікаря-стоматолога та отримавши призначення щодо медикаментозного лікування, він до підрозділу не повернувся, а поїхав додому, де і перебував до 29.04.2024 року, коли був затриманий за місцем проживання. Вказував, що спочатку мав намір продовжити лікування, оскільки не був згоден з висновком ВЛК щодо придатності до військової служби, однак, командування про причини ухилення від військової служби не повідомляв, висновок ВЛК щодо придатності до проходження військової служби не оскаржував, заходів щодо повернення до військової служби не вживав, повертатись до військової служби наміру не має.

Правильність кваліфікації своїх дій не оспорював, вказав, що у скоєному розкаюється.

Інших доказів учасниками провадження не надавалось, прокурор вважав, що досліджених судом доказів достатньо для встановлення обставин скоєння злочину та доведеності вини обвинуваченого, стороною захисту не заявлялось клопотань про дослідження інших доказів, заяв про неналежність чи недопустимість доказів сторони обвинувачення не заявлялось.

Також судом досліджені документи щодо особистості обвинуваченого.

З довідки ВЛК від 03.01.2024 року обвинуваченого вбачається, що останній за станом здоров?я придатний до проходження військової служби.

Інших доказів учасниками провадження не надавалось, сторони обвинувачення та захисту вказали, що судом були досліджені усі докази, які вони вважали необхідним надати.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що показаннями обвинуваченого підтверджений факт того, що ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією, 19.01.2024 року самовільно залишив місце служби та не повертався до служби до того моменту, коли був фактично затриманий.

Після залишення місця служби ОСОБА_4 поїхав додому, де і перебував протягом трьох місяців, доки його не було затримано. При цьому, безумовно маючи таку можливість, обвинувачений протягом цього часу не намагався зв?язатись із командуванням військової частини, повідомити про своє місце перебування, а рівно і не вживав заходів для повернення до військової служби. Самовільне ухилення обвинуваченого від військової служби було перервано саме у зв`язку із його затриманням, а сам він під час допиту повідомив про те, що наміру повертатись до військової служби не мав.

Указом Президента України № 64 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та тривав станом на січень 2024 року, тож самовільне залишення місця служби обвинуваченим сталось у період воєнного стану.

Оцінивши у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у скоєнні злочину знайшла своє підтвердження та доведена належними та допустимими доказами та кваліфікує його дії за ст. 408 ч. 4 КК України як дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

При дослідженні документів, які характеризують особистість ОСОБА_4 , судом встановлено, що обвинувачений раніше не судимий, на обліку в наркологічному або психіатричному закладі не перебуває.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставиною, що пом?якшує покарання, є визнання вини у скоєнні злочину.

При обранні виду та розміру покарання, яке слід призначити обвинуваченому та яке має досягти мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, а саме кари та виправлення, а рівно і запобігання скоєнню інших злочинів, суд виходить з того, що обвинувачений вчинив злочин, який чинним законодавством віднесений до категорії особливо тяжких, не має стійких соціальних зв?язків, раніше не судимий, тож вважає можливим призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією статті.

Враховуючи висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого, обставини скоєння злочину, продовження воєнних дій на території України, суд вважає необхідним також і залишити до набрання законної сили вироком обраний обвинуваченому запобіжний захід.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, ст. 408 ч. 4 КК України,-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 408 ч. 4 КК України, та призначити покарання у виді п?яти років позбавлення волі.

До строку покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення та рахувати строк відбування покарання з 29 квітня 2024 року.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_4 залишити у виді тримання під вартою.

Копію вироку учасники провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1