Провадження № 1-кс/932/2638/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в приміщенні суду в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого, про відмову у визнанні потерпілим,-

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого, про відмову у визнанні потерпілим.

В обґрунтування скарги скаржник зазначає наступне.

Так, постановою слідчого СВ ВП №7 ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 15 серпня 2024 року ОСОБА_3 відмовлено у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню №0001300 від 20.10.2024 року.

Скаржник з таким рішенням слідчого не погоджується, оскільки в кримінальному провадженні №0001300 від 20.10.2024 року, ОСОБА_3 заподіяно моральної, фізичної та майнової шкоди. Також під час досудового розслідування ОСОБА_3 був залучений та допитаний як потерпілий.

Виходячи з викладеного, ОСОБА_3 просить скасувати постанову слідчого СВ ВП №7 ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 15 серпня 2024 року, про відмову у визнанні потерпілим.

Скаржник у судове засідання не з`явився, про розгляд скарги був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву, в якій просить розглянути скаргу за його відсутності.

Слідчий СВ ВП №7 ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Керуючись положеннями ч. 3 ст. 306 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглядати скаргу за відсутності вказаних осіб.

Дослідивши матеріали скарги, вважаю можливим скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до норми ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 2 ст. 55 КПК України).

Як встановлено нормою ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Як встановлено з матеріалів скарги, у провадженні СД ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження №0001300 від 20.10.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Постановою слідчого СВ ВП №7 ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 15 серпня 2024 року відмовлено скаржнику у визнанні потерпілим по даному кримінальному провадженню.

Відмовляючи у визнанні потерпілим слідчий вказала, що під час досудового розслідування було визнано потерпілим та допитано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак рішення було прийнято передчасно, та не підтверджено наявністю у останнього моральної, фізичної та майнової шкоди.

Однак з таким висновком не можна погодись, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 25 КПК слідчий зобов`язаний у межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування, зокрема в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Статтею 7 КПК передбачені загальні засади кримінального провадження, однією з яких є законність, сутність якої розкрита у ст. 9 КПК.

Так, частиною 1 статті 9 КПК на слідчого під час кримінального провадження покладений обов`язок неухильного дотримання вимог Кримінального процесуального кодексу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Рішення слідчого у відповідності до вимог ч. 3 ст. 110 КПК приймається у формі постанови.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК постанова слідчого (дізнавача) має містити, зокрема, відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви її прийняття, обґрунтування та посилання на положення КПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відтак, в ході судового розгляду встановлено, що гр. ОСОБА_3 є потерпілим по кримінальному провадженню №0001300 від 20.10.2024 року, оскільки йому спричинено, щонайменше, моральної шкоди.

Слідчий суддя вказує, що оскаржувана постанова слідчої не містить посилань на обставини, встановлені в ході досудового розслідування, які б слугували підставою для прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим.

Саме лише формальне посилання на не доведеність ОСОБА_3 заподіяння фізичної, моральної чи майнової шкоди, не може бути підставою для відмови у визнанні потерпілим, оскільки статусу потерпілого особа набуває з моменту подання заяви про скоєння злочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримувати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, відображеною у рішенні ЄСПЛ у справі «Ваньо Тодоров проти Болгарії» (№ 31434/15), Тодоров звернувся до Європейського суду з прав людини, посилаючись на статтю 2 (право на життя) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, він скаржився на те, що розслідування було неповним, а також на те, що національні суди відмовилися надати процесуальний статус у кримінальному провадженні у зв`язку з вбивством брата стверджуючи, що йому таким чином перешкоджали брати участь в провадженні та вимагати відшкодування збитків за його втрату внаслідок смерті. Суд у Страсбурзі констатував порушення ст. 2 Конвенції в частині розслідування та постановив компенсувати моральну шкоду, завдану заявникові, у розмірі 12 тис. євро. ЄСПЛ розглянув справу щодо порушення ст. 2 Конвенції в частині розслідування та відмови надати процесуальний статус у кримінальному провадженні.

У зв`язку з неможливістю отримати процесуальний статус потерпілого, ЄСПЛ констатував порушення ст. 2 Конвенції в частині розслідування та постановив компенсувати моральну шкоду.

Таким чином, доходжу висновку, що відмова у визнанні потерпілим гр. ОСОБА_3 є передчасною, тому таке рішення слідчої не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а відтак підлягає скасуванню.

Водночас слідчий суддя не може втручатись у процесуальну діяльність слідчого, та надавати вказівки, тому вирішення питання про визнання потерпілим віднесено на розгляд слідчого, проте з урахуванням висновків, викладених у даній ухвалі.

Підсумовуючи викладене, вважаю можливим скасувати постанову слідчого ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 15 серпня 2024 року, про відмову у визнанні потерпілим.

З наведених підстав скаргу ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 55, 303-307, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 , на постанову слідчого СВ ВП №7 ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 15 серпня 2024 року., про відмову у визнанні потерпілим, задовольнити.

Постанову слідчого СВ ВП №7 ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 15 серпня 2024 року., про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні 0001300 від 20.10.2024, скасувати.

Зобов`язати слідчого СВ ВП №7 ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_4 повторно провести слідчі дії, відносно ОСОБА_3 як потерпілого у кримінальному провадженні №0001300 від 20.10.2024 року, згідно із КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_5