ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/706/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.4 ст.185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора (зі змінами) на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 22 лютого 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, який проживає та зареєстрований у АДРЕСА_1 ),

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 07.11.2023 року, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану, знаходячись у приміщенні орендованої квартири АДРЕСА_2 , в якій він відповідно до договору оренди винаймав кімнату у ОСОБА_8 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_8 , а саме електричний холодильник вартістю 2 291,67 грн. Після цього, ОСОБА_7 , забравши викрадене майно, зник з місця вчинення кримінального правопорушення, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 2 291,67 грн.

Крім того, 14.11.2023 року, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану, знаходячись у приміщенні орендованої квартири АДРЕСА_2 , в якій він відповідно до договору оренди винаймав кімнату у ОСОБА_8 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, викрав майно, що належить його сусідці по кімнаті потерпілій ОСОБА_9 , а саме електричну піч вартістю 2 375,00 грн. Після цього ОСОБА_7 , забравши викрадене майно, зник з місця вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2 375,00 грн.

Під час досудового розслідування дії ОСОБА_7 були кваліфіковані прокурором за епізодом від 07.11.2023 року за ч.4 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, а за епізодом від 14.11.2023 року за ч.4 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Суд першої інстанції виключив з обсягу обвинувачення за епізодом від 14.11.2023 року посилання на вчинення крадіжки повторно та кваліфікував дії ОСОБА_7 за обома епізодами злочину за ч.4 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану. Йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просила вирок скасувати, ухвалити новий вирок, в якому в мотивувальній частині у формулюванні обвинувачення встановленого судом, додати таку кваліфікуючу ознаку вчинення крадіжки, як повторність. Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначила, що судом в мотивувальній частині вироку виключено з обсягу обвинувачення, що визнано судом доведеним, посилання на вчинення крадіжки від 14.11.2023 року повторно, як це вказано в обвинувальному акті та дії обвинуваченого кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану. Під час судового розгляду обвинувачений повністю визнав свою провину у крадіжці, вчиненій повторно, а тому суд розглянув справу в порядку ст.349 КПК. Відповідно до мотивувальної частини вироку суд визнав доведеним вчинення обвинуваченим 14.11.2023 року крадіжки повторно. Однак після цього суд у вироку зазначив про необхідність виключення з обсягу обвинувачення, що визнається судом доведеним, посилання на вчинення крадіжки повторно. Проте такими діями суд вийшов за межі ч.3 ст.349 КПК і вдався в оцінку доказів, які ніким не оспорювалися. Крім того, виключення судом такої кваліфікуючої ознаки як повторність, призвело до призначення обвинуваченому занадто м`якого покарання. Обвинувачений хоч і щиро розкаявся, проте заподіяну шкоду добровільно не відшкодував, а тому застосування до нього положень ст.75 КК є занадто м`яким.

До вказаної апеляційної скарги прокурором було внесено зміни, відповідно до яких прокурор просила вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначила, що 09.08.2024 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 №3886-IX, яким встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати в розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (тобто до 3028 грн) є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 КУпАп. На час вчинення ОСОБА_7 (07.11.2023 року та 14.11.2023 року) інкримінованих йому діянь загальна сума матеріальної шкоди, завданої його діями, становила менше ніж 3028 грн. Відтак, на теперішній час вчинене обвинуваченим діяння не є кримінально караним, а тому кримінальне провадження щодо нього підлягає закриттю у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судове засідання апеляційного суду не з`явився. Разом з тим, з огляду на те, що в апеляційній скарзі прокурора з урахуванням внесених до неї змін не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, а навпаки ставиться питання про закриття кримінального провадження щодо нього, а сам обвинувачений вирок суду не оскаржив, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги зі змінами та наполягала на її задоволенні; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги зі змінами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга зі змінами підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, 09.08.2024 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 №3886-IX, яким ст.51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого чужого майна, в тому числі шляхом крадіжки, на момент вчинення правопорушення для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч.2 ст.51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зазначене свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст.51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Відповідно п.5 підрозділу 1 розділу XX ПК України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року (розмір якої дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Водночас, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч.1 ст.5 КК).

Зі змісту вироку вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 07.11.2023 року вчинив крадіжку майна потерпілої ОСОБА_8 на суму 2 291,67 грн., а 14.11.2023 року вчинив крадіжку майна потерпілої ОСОБА_9 на суму 2 375,00 грн.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 1342 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК, становив 2684 грн (1342?2=2684).

Отже враховуючи, що вартість викраденого обвинуваченим майна у потерплої ОСОБА_8 становила 2 291,67 грн., а вартість викраденого майна у потерпілої ОСОБА_9 становила 2 375,00 грн, тобто в обох випадках ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2684 грн., то вчинене обвинуваченим 07.11.2023 року та 14.11.2023 року таємне викрадення майна, належне потерпілим, не підпадає під кримінально каране діяння.

Положення п.4-1 ч.1 ст.284 КПК регламентують, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до ст.417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора (зі змінами) задовольнити.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 22 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 в цій справі скасувати.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4