УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю представника власника майна адвоката - ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання адвоката ОСОБА_3 , діючого в інтересах Селянського (фермерського) господарства «Колос», про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000057 від 01.05.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 197-1, ч. 1 ст. 364 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , діючого в інтересах Селянського (фермерського) господарства «Колос», в якому просить:

- скасувати арешт майна, накладений у межах кримінального провадження № 0000057 від 01.05.2024на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси у справі № 947/21516/24 від 13.08.2024 на сільськогосподарську культуру п`ять зразків насіння ріпаку та насіння ріпаку загальною вагою 1224 120 кг, які вирощувались на земельній ділянці площею 307, 0018 га, розташованій на території нині вивільненого військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , геодезичні координати: НОМЕР_2 , власником якого є Селянське (фермерське) господарство (СФГ) «Колос».

- скасувати заборону на розпорядження та користування насінням ріпаку загальною вагою 1224 120 кг, яке вирощувались на земельній ділянці площею 307, 0018 га, розташованій на території нині вивільненого військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , геодезичні координати: НОМЕР_2 ,власником якого є Селянське (фермерське) господарство (СФГ) «Колос» у межах кримінального провадження № 0000057 від 01.05.2024

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси у справі № 947/21516/24 від 13.08.2024 задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області, погоджене прокурором Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000057 від 01.05.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 197-1, ч. 1 ст. 364 КК України. Накладено арешт на сільськогосподарську культуру п`ять зразків насіння ріпаку та насіння ріпаку загальною вагою 1224 120 кг, які вирощувались на земельній ділянці площею 307, 0018 га, розташованій на території нині вивільненого військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , геодезичні координати: НОМЕР_2 , власником якого є Селянське (фермерське) господарство (СФГ) «Колос» із забороною розпорядження та користування.

Заявник вважає, що постановлення ухвали слідчого судді про накладення арешту від 13.08.2024 відбулось без належного обґрунтування та відсутності правових підстав для накладення арешту, тобто необґрунтовано, що у силу приписів абзацу 2 ч. 1 ст. 174 КПК України є підставою для скасування арешту.

Заявник стверджує, що ухвала слідчого судді Київського районного суду м. Одеси у справі № 947/21516/24 від 13.08.2024, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000057 від 01.05.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 197-1, ч. 1 ст. 364 КК України, не містить посилань на докази, які б були досліджені під час судового розгляду та оцінені слідчим суддею на підтвердження обставин існування земельної ділянки площею 307, 0018 га, розташованою на території нині вивільненого військового містечка НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 статусу землі, розташованої у зоні з особливим режимом використання земель.

У свою чергу стороною захисту встановлено, що стороною обвинувачення не надано будь-яких доказів набуття земельною ділянкою площею 307,0018 га, розташованою на території нині вивільненого військового містечка НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 статусу землі, розташованої у зоні з особливим режимом використання земель.

На думку сторони захисту, зазначені обставини виключають існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 Кримінального Кодексу України, а саме: самовільного зайняття земельної ділянки в зонах особливого режиму використання земель, як кваліфікуючої ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 Кримінального Кодексу України, тобто такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження № 0000057 від 01.05.2024.

Окремо заявник просить звернути увагу та врахувати висновок щодо застосування норм статті 197-1 Кримінального Кодексу України, викладений у постанові Верховного суду у справі № 400/122/18 від 16.06.2022, в якому зазначено, що несвоєчасне повернення або неповернення тимчасово займаних земель, наданих на підставі договору у тимчасове (короткострокове або довгострокове) користування є не злочином (ст. 197-1 КК України), а адміністративним правопорушенням (ст. 54 КУПаП)…».

На думку заявника, у силу висновків, викладених у постанові Верховного суду у справі № 400/122/18 від 16.06.2022 обставини правомірного набуття права на використання земельної ділянки, в тому числі на підставі договору про спільну діяльність, виключають існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 197-1 Кримінального Кодексу України, як самовільного зайняття земельної ділянки.

Також заявник стверджує, що стороною обвинувачення не аргументовано, а слідчим суддею не обґрунтовано можливість використання у якості доказів у кримінальному провадженні № 0000057 від 01.05.2024 зразків насіння ріпаку та насіння ріпаку загальною вагою 1224 120 кг, які вирощувались на земельній ділянці площею 307, 0018 га, розташованій на території нині вивільненого військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник вважає, що зразки насіння ріпаку та насіння ріпаку загальною вагою 1224 120 кг, які вирощувались на земельній ділянці площею 307, 0018 га, не відповідають ознакам речових доказів, оскільки не були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегли на собі його слідів, не містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, отже не можуть бути використані як речові докази у кримінальному провадженні № 0000057 від 01.05.2024.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_3 вимоги клопотання підтримав у повному обсязі, вважає, що оскаржуваний арешт накладений необґрунтовано, пояснив, що викладені в ухвалі слідчого судді встановлені обставини, які не підтверджені належними та обґрунтованими доказами та відсутні посилання слідчого судді на зазначені докази, а саме слідчим суддею не обґрунтовано встановлено що: земельна ділянка є самовільно зайнятою; віднесена до зони особливого режиму використання земель; арештоване майно може бути використано в якості речового доказу в межах даного кримінального провадження. Стверджує, що в матеріалах провадження відсутні належні докази, які підтверджують існування статусу земельної ділянки , як землі з особливим режимом використання що не дозволяє відповідно кваліфікувати дії СФГ «Колос» та будь-яких інших осіб за ч. 2 ст. 197-1 КК України , оскільки зазначена кваліфікаційна обставина є недоведеною. Щодо іншої обставини, а саме самовільного зайняття земельної ділянки , послався на практику Верховного суду у справі № 400/122/18, в якій зазначено, що несвоєчасне повернення або неповернення тимчасово займаних земель, наданих на підставі договору у тимчасове (короткострокове або довгострокове) користування є не злочином (ст.. 197-1 КК України), а адміністративним правопорушенням (ст.. 54 КУпАП). Адвокат посилається на те, що в даному випадку СФГ «Колос» правомірно використовувало земельну ділянку на підставі договору про спільну діяльність №2-2015 від 05.02.2015 укладеного із Білгород-Дністровською КЕЧ , закінчення цього договору та несвоєчасне повернення земельної ділянки воно не утворює той склад злочину, який передбачений ст.. 197-1 КК України. Також звернув увагу на те, що в ухвалі слідчого судді від 13.08.2024 року також вбачається, що стороною обвинувачення не обґрунтовано можливість використання в якості доказу в кримінальному провадженні насіння ріпаку загальною вагою 1224 120 кг., на його думку зразки ріпаку не відповідають ознакам речових доказів, оскільки не були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегли на собі його слідів, не містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, повідомив, що за даним фактом є рішення Одеського апеляційного суду відповідно до якого апеляційну скаргу СФГ «Колос» відмовлено у відкритті, також повідомив про наявність рішення господарського суду , яким констатовано факт того, що вказані зернові культури засіяні поза межами договору , тому заперечує проти задоволення клопотання. Повідомив, що після огляду зернову культуру було переважено та передано на відповідальне зберігання СФГ «Колос», та зберігається в складських приміщеннях.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000057 від 01.05.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 197-1, ч. 1 ст. 364КК України.

Нагляд за додержанням законів під час здійснення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється Білгород-Дністровською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону.

В рамках даного кримінального провадження, 05.07.2024 слідчими СУ ГУНП в Одеській області проведено огляд земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ( за межами населених пунктів), військове містечко НОМЕР_6, геодезичні координати: НОМЕР_3 та зафіксовано вирощування на вказаній земельній ділянці сільськогосподарської продукції - насіння ріпаку, яке за допомогою 45 транспортних засобів переміщено до складського приміщення № 3, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де відбувалось зважування насіння ріпаку.

В подальшому, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.08.2024 року у справі № 947/21516/24 (провадження 1-кс/947/10558/24) накладено арешт на майно, яке було виявлено слідчими під час огляду, а саме сільськогосподарську культуру - п`ять зразків насіння ріпаку та насіння ріпаку загальною вагою 1 224 120 кг, які вирощувались на земельній ділянці площею - 307, 0018 га, розташованій на території нині вивільненого військового містечка НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , геодезичні координати: НОМЕР_3 , власником якого є Селянське (фермерське) господарство (СФГ) «Колос» із забороною розпорядження та користування.

Накладаючи арешт на майно слідчий суддя виходив з того, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Так, статтею 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України. При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на орган досудового розслідування.

Слідчим суддею у судовому засіданні встановлено, що 05.02.2015 між Білгород-Дністровською квартирно-експлуатаційною частиною району (сторона-1) та Селянським (фермерським) господарством «Колос» (сторона-2) було укладено договір № 2-2015, відповідно до п. 1.1. якого з метою залучення додаткових джерел фінансування та відповідно до ст.2 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» від 21.09.1999 № 1076-ХІV, ст.4 Закону України «Про використання земель оборони» від 27.11.2003 № 1345-ІV, сторони за цим договором домовились про вирощування сільськогосподарських культур на земельних ділянках, які надані стороні-1 в безстрокове користування та можливостей сторони-2, а саме: вирощування зернових, технічних та решти культур, не віднесених до інших класів рослинництва.

Згідно умов п. 1.2 договору, сторони домовились, що діяльність по договору буде здійснюватися наступним чином: сторона-1 бере на себе зобов`язання залучити площу земельної ділянки для вирощування сільськогосподарських культур; сторона-2 бере на себе зобов`язання власними силами та власними коштами провести необхідний комплекс заходів по забезпеченню повного сільськогосподарського циклу вирощування сільськогосподарських культур, які обумовлені договором.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що сторона-1 зобов`язалась, серед іншого, залучити для вирощування сільськогосподарської продукції, яке буде проводитися стороною-2 земельні ділянки, що надані стороні-1 в безстрокове користування, згідно індивідуальної картки обліку земельної ділянки колишнього полігону «Олексіївський» ( АДРЕСА_1 ), з якої ІНФОРМАЦІЯ_1 може виділити для вирощування зернових та технічних культур двісті дев`яносто гектарів та сорок соток земель, що не надані у власність або у користування та перебувають у запасі, терміном на один сільськогосподарський рік, тобто до 01.09.2015 року.

Сторони домовились, що сторона-2 перераховує стороні-1 грошові кошти у сумі 191664,00 грн, тобто з розрахунку 660 грн за один гектар за рік. Вартість послуг від вирощування сільськогосподарської продукції сплачується у наступному порядку: щомісяця рівними платежами, в строк до 15 числа наступного за платежем місяця 2015 року, у сумі 27380,57 грн. В такому разі сторона-2 самостійно на свій розсуд розпоряджується зібраним врожаєм (п.п. 5.1., 5.2 договору).

Відповідно до розділу 9 договору, він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його укладення. Договір укладений строком на один сільськогосподарський рік, а саме з 12.02.2015 по 01.01.09.2015. Якщо інше прямо не передбачено цим договором або чинним в Україні законодавством, зміни у цей договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється письмовою додатковою угодою до цього договору.

Сторони домовились, що сторона-2 має безперечне та першочергове право пролонгації цього договору на новий термін, якщо сторони не отримали від одно одного листа про зупинення договору, договір вважається заключним на новий термін, строком на один рік.

12.02.2015 Білгород-Дністровською квартирно-експлуатаційною частиною району та СФГ «Колос» складено акт обміру земельної ділянки, за змістом якого вказано про залучення до обробки земельної ділянки загальною площею 290,4 га, розташованої на полях № 1.

18 червня 2015 року Додатковою угодою № 1 до договору № 2-2015 від 05.02.2015 сторони погодили наступне:

І. Внести до договору № 2-2015 від 05.02.2015 наступні зміни та доповнення, зокрема:

2. Абзац перший пункту 3.1. договору викласти в наступній редакції: Залучити для вирощування сільськогосподарської продукції, яке буде проводитися стороною-2 земельні ділянки, що надані стороні-1 в безстрокове користування, згідно індивідуальної картки обліку земельної ділянки колишнього полігону «Олексіївський» ( АДРЕСА_1 ), з якої ІНФОРМАЦІЯ_1 може залучити для вирощування зернових та технічних культур двісті дев`яносто гектарів та сорок соток земель, що не надані у власність або у користування, терміном на сім сільськогосподарських років, тобто до 30.08.2022 року.

5. Пункт 5.2. договору викласти в наступній редакції: Розрахунки зі стороною-1 від вирощування сільськогосподарських культур проводяться у наступному порядку:

- щомісяця рівними платежами, в строк до 15 числа наступного за платежем місяця протягом календарного року, у сумі 27380,57 грн.

8. Абзац перший розділу 9 договору викласти в наступній редакції: Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін.

9. Абзац другий розділу 9 договору викласти в наступній редакції: Цей договір укладений строком на сім сільськогосподарських років, тобто до 30.08.2022 року.

10. Абзац десятий розділу 9 договору викласти в наступній редакції: Сторони домовились, що сторона-2 має безперечне та першочергове право пролонгації цього договору на новий термін, якщо сторони не отримали від одно одного листа про зупинення договору, договір вважається подовженим на новий термін, строком на сім сільськогосподарських років.

ІІ. Додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання та є обов`язковою для виконання сторонами на протязі дії основного договору.

Додатковою угодою №5 від 25.10.2016 сторони виклали п.п. 5.1. та 5.2. договору в наступній редакції: Сторони домовились, ціна договору складає 647592,00 грн, тобто з розрахунку 2230 грн за один гектар на один календарний рік, а саме: не менш 8 відсотка із нормативної грошової оцінки. Розрахунки зі стороно-1 проводяться у наступному порядку: щомісяця рівними платежами, протягом календарного року, в строк до 15 числа наступного за місяцем платежу у сумі 53966,00 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 02.05.2024 року у справі № 916/5284/23, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.07.2024 року було частково задоволено позов Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району та усунуто перешкоди ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) у користуванні земельною ділянкою площею 290,4 гектарів шляхом заборони Селянському (фермерському) господарству «Колос» (67760, Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, сільрада Маразліївська, комплекс будівель і споруд № 1, ) вчиняти дії щодо вирощування сільськогосподарської продукції на земельній ділянці військового містечка за адресою: АДРЕСА_1 , та звільнення Селянським (фермерським) господарством «Колос» цієї земельної ділянки.

Слідчим суддею встановлено, що в рамках кримінального провадження № 0000057 органом досудового розслідування перевіряється факт самовільного захоплення земельних ділянок в зонах особливого режиму використання земель.

Згідно із приписами ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони» землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини).

Абзацом 3 статті 3 Закону України «Про використання земель оборони» встановлено, що навколо військових частин та оборонних об`єктів можуть створюватися зони з особливим режимом використання земель з метою забезпечення функціонування цих військових частин та об`єктів, збереження озброєння, військової техніки, іншого військового майна, охорони державного кордону України, захисту населення, господарських об`єктів і довкілля від впливу аварійних ситуацій, стихійних лих і пожеж, що можуть виникнути на цих об`єктах.

Відповідно до абзацу 4 статті 3 Закону України «Про використання земель оборони» розмір та правовий режим зон з особливим режимом використання земель встановлюється відповідно до закону.

Слідчий суддя погоджується з доводами сторони захисту про те, що ухвала слідчого судді Київського районного суду м. Одеси у справі № 947/21516/24 від 13.08.2024, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000057 від 01.05.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 197-1, ч. 1 ст. 364 КК України, не містить посилань на докази, які б були досліджені під час судового розгляду та оцінені слідчим суддею на підтвердження обставин існування земельної ділянки площею 307, 0018 га, розташованою на території нині вивільненого військового містечка НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 статусу землі, розташованої у зоні з особливим режимом використання земель.

Слідчий суддя звертає увагу, що на спростування вищевказаних доводів сторони захисту, стороною обвинувачення не надано будь-яких доказів набуття земельною ділянкою площею 307,0018 га, розташованою на території нині вивільненого військового містечка 7 за адресою: АДРЕСА_1 статусу землі, розташованої у зоні з особливим режимом використання земель.

Слідчий суддя також зауважує, що при вирішенні питань про накладення арешту слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, обставина обґрунтованості підозри у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, на яку посилається представник власника майна в обґрунтування доводів клопотання, підлягає оцінці судом при розгляді кримінального провадження по суті, і для вирішення питання про скасування арешту майна значення не має.

Разом з тим, слідчий суддя враховує, що частиною 2 статті 197-1 КК України встановлено відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.

Об`єктивна сторона злочину полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки. Причому земельна ділянка для винної особи є чужою, вона не має необхідних і достатніх прав на володіння, користування чи розпорядження ділянкою як власник чи як особа, якій надано право постійно чи тимчасово володіти і користуватися нею.

Статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено термін «самовільне зайняття земельної ділянки» - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Як було встановлено вище, 05.02.2015 між Білгород-Дністровською квартирно-експлуатаційною частиною району та Селянським (фермерським) господарством «Колос» було укладено договір, відповідно до умов якого СФГ «Колос» було передано у користування, згідно індивідуальної картки обліку земельної ділянки колишнього полігону «Олексіївський» (

АДРЕСА_1). Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду розглянув справу № 400/122/18, в якій досліджував питання самовільного зайняття земельної ділянки, де зазначив, що несвоєчасне повернення або неповернення тимчасово займаних земель, наданих на підставі договору у тимчасове (короткострокове або довгострокове) користування є не злочином (ст. 197-1 КК України), а адміністративним правопорушенням (ст. 54 КУПаП).

Згідно висновку, Верховний Суд зазначив, що відповідно до ст. 197-1 КК України, передбачена кримінальна відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано шкоди саме її законному володільцю або власнику.

Верховний Суд визначив, що вказаний злочин є злочином з матеріальним складом: для встановлення об`єктивної сторони цього злочину слід встановити не тільки самовільне зайняття земельної ділянки, але й настання суспільно небезпечних наслідків - спричинення її власнику чи законному володільцю шкоди.

Натомість стороною обвинувачення не надано доказів які б містили відомості про спричинення шкоди завданої кримінальним правопорушенням, при цьому жодних дій органом досудового розслідування для виконання вимог кримінального закону щодо встановлення розміру шкоди на час розгляду клопотання не здійснюється, як то призначення відповідної експертизи.

При цьому слідчий суддя приймає до уваги відповідний висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 25 листопада 2019 року, «імперативність п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК у редакції Закону № 1261-VII щодо призначення експертизи у кожному кримінальному провадженні для визначення розміру збитків, завданих кримінальним правопорушенням, має обмежений характер, оскільки не стосується тих випадків, коли предметом злочину є гроші або інші цінні папери, що мають грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків, шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням, можливо достовірно встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування, та зазначає, що жодних даних, які дозволяють визначити розмір шкоди за допомогою простих розрахунків стороною обвинувачення надано не було.

До того ж слідчий суддя бере до уваги той факт, що господарським судом при розгляді справи № 916/5284/23, були відхилені вимоги Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району про стягнення з СФГ «Колос» збитків (упущеної вигоди), спричинених самовільним зайняттям земельної ділянки в розмірі 917422,00 грн., у зв`язку з тим, що предметом заявленої вимоги позивача у даній справі є стягнення збитків, внаслідок користування відповідачем земельною ділянкою, разом з тим судом встановлено, що борг відповідача, який позивач вважає збитками у вигляді неодержаних доходів, є повністю сплаченим СФГ «Колос».

Слідчий суддя звертає увагу, що підставою для накладення арешту на насіння ріпаку обґрунтовувалося лише за для його збереження як речового доказу.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, зазначене вище майно не є та не може бути речовим доказом у даному кримінальному провадженні, так як: не використовувалось та не могло використовуватись як знаряддя вчинення кримінального правопорушення під час, нібито, вчинення злочинів передбачених ч. 2 ст. 197-1, ч. 2 ст. 364 КК України, не зберегло та не могло зберегти на собі сліди можливого кримінального правопорушення, не містить інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; не є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Стороною обвинувачення не надано слідчому судді достатніх та належних даних для висновку про наявність підстав, які б виправдали тримання майна, належного СФГ « Колос », під арештом.

Враховуючи ту обставину, що однією із засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як представник сторони обвинувачення в судовому засіданні не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявника СФГ « Колос » належного йому майна, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , діючого в інтересах Селянського (фермерського) господарства «Колос», про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000057 від 01.05.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 197-1, ч. 1 ст. 364 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт у межах кримінального провадженння № 0000057 від 01.05.2024, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.08.2024 року у справі № 947/21516/24 (провадження 1-кс/947/10558/24) на сільськогосподарську культуру - п`ять зразків насіння ріпаку та насіння ріпаку загальною вагою 1224 120 кг., які вирощувалися на земельній ділянці площею - 307,0018 га, розташованої на території нині вивільненого військового містечка НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 ,геодезичні координати: НОМЕР_3 , власником якого є Селянське (фермерське) господарство (СФГ) «Колос».

Скасувати заборону розпорядження та користування насінням ріпаку загальною площею 1224 120 кг., яке вирощувались на земельній ділянці площею -307,0018 га, розташованої на території нині вивільненого військового містечка НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 ,геодезичні координати: НОМЕР_3 , власником якого є Селянське (фермерське) господарство (СФГ) «Колос», у межах кримінального провадження № 0000057 від 01.05.2024.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно, - повернути особі, у якої воно було вилучено.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1