ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/8517/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1336/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м.Харків апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Харківського районного суду Харківської області від 26 березня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному 04 липня2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001205, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Веселе Харківського району Харківської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 ККУкраїни,

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Харківського районного суду Харківської області від 26 березня 2024 року засуджено ОСОБА_8 за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Ухвалено рішення щодо долі речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він в середині червня 2022 року, в ранковий час, точної дати та часу під час досудового розслідування не встановлено, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, проник на огороджену території вказаного домоволодіння та через незачинені вхідні двері проник до житлового будинку за вищевказаною адресою, звідки здійснив крадіжку системного блоку з блоком живлення марки Switching Power Supply моделі АТХ-S460 вартістю 196 грн., клавіатури чорного кольору марки Genius M/N GK-100016 вартістю 58 грн., монітору марки BenQ моделі Е24-5500 чорного кольору вартістю 3401 грн. 25 коп. та комп`ютерної мишки марки Genius ZM чорного кольору, яка матеріальної цінності для потерпілого не становить.

Після чого, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 3655 грн. 25 коп.

Крім того, в липні 2022 року, в обідній час, точної дати та часу під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, через відчинені ворота огородженої території вказаного домоволодіння проник на територію двору, де через незачинені вхідні двері проник до житлового будинку за вищевказаною адресою, звідки здійснив крадіжку монітору марки LG моделі М227WDL вартістю 1278 грн. та чемодану марки Helfer чорного кольору, який матеріальної цінності для потерпілої не становить.

Після чого, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинив потерпілій ОСОБА_10 , матеріальну шкоду на загальну суму 1278 грн.

Крім того, у серпні 2022 року, в обідній час, точної дати та часу під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , знаходячись поблизу буд. АДРЕСА_4 , діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, через відчинені ворота огородженої території вказаного домоволодіння проник на територію двору, де через незачинені вхідні двері проник до житлового будинку за вищевказаною адресою, звідки здійснив крадіжку телевізору марки Samsung моделі UE43T5300AU чорного кольору вартістю 9240 грн. 40 коп.

Після чого, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 9240 грн. 40 коп.

Крім того, у кінці серпня 2022 року, в обідній час, точної дати та часу під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_5 , діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, через не зачинені на запірний пристрій двері воріт огородженої території вказаного домоволодіння проник на територію двору, звідки здійснив крадіжку велосипеду марки AZIMUT POWER вартістю 1549 грн. 80 коп.

Після чого, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 1549 грн. 80 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, не оскаржуючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, винуватості та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , просить вирок щодо нього змінити в частині призначеного покарання та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням (іспитовим строком).

В обґрунтування посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання не в повній мірі врахував пом`якшуючі покарання обставини, а саме те, що обвинувачений не судимий, має постійне місце проживання, відсутність негативних характеристик, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Також просить врахувати, що потерпілі не мають до обвинуваченого будь-яких претензій, про що в матеріалах кримінального провадження маються розписки.

Наведене, на думку захисника, свідчить про можливість застосування до обвинуваченого вимог ст.75 КК України.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні вважала необґрунтованою апеляційну скаргу захисника та просила залишити її без задоволення.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, зваживши на доводи прокурора, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з вироку суду, судовий розгляд було проведено за процедурою, передбаченою ч.3 ст.349 КПК України, з врахуванням цього суд встановив фактичні обставини кримінального провадження та на момент ухвалення вироку відповідно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.4 ст.185 КК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, доведення винуватості, які в апеляційних скаргах не оскаржуються, у відповідності з нормами ч.2 ст.394, ст.404 КПК України в апеляційному порядку не перевіряються.

Разом з тим, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч.1 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене за ч.4 ст.185 КК України ОСОБА_8 вчинив в липні 2022 року (за епізодом щодо потерпілої ОСОБА_10 ) та у серпні 2022 року (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_12 ).

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 1240 грн. 50 коп.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України (за епізодом щодо потерпілої ОСОБА_10 , а також за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_12 ), розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, становив 2481 грн. (1240,50?2=2481).

Як убачається з досліджених судом першої інстанцій матеріалів кримінального провадження, діями ОСОБА_8 було заподіяно матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_10 на загальну суму в розмірі - 1278 грн. (за епізодом в липні 2022 року), а потерпілому ОСОБА_12 на загальну суму в розмірі - 1549 грн. 80 коп. (за епізодом у серпні 2022 року).

Положеннями ч.1 ст.3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч.1 ст.5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Ураховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_8 майна (за епізодом в липні 2022 року) становила 1278 грн., та (за епізодом у серпні 2022 року) становила 1549 грн. 80 коп., тобто ці суми були меншими за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2481 грн., то колегія суддів вважає, що, з огляду на передбачений ст.58 Конституції України і ст.5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та відповідно до приписів ч.2 ст.433 КПК України, посилання в судовому рішенні першої інстанції на скоєння обвинуваченим таємного викрадення майна: в липні 2022 року, належного потерпілій ОСОБА_10 та у серпні 2022 року, належного потерпілому ОСОБА_12 , підлягає виключенню як таке, що з урахуванням вищенаведеного, не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Між тим, зважаючи на спосіб вчинення крадіжки майна потерпілої ОСОБА_10 , а саме скоєння її з проникненням у житло та потерпілого ОСОБА_12 з проникненням на територію двору, колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_8 за епізодами крадіжки: в липні 2022 року щодо потерпілої ОСОБА_10 та у серпні 2022 року щодо потерпілого ОСОБА_12 підлягають кваліфікації за ч.1 ст.162 КК України у зв`язку з таким.

Частиною 3 ст.337 КПК встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч.1 ст.12 КК).

З огляду на зміст ч.1 ст.162 КК України, дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч.4 ст.185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище обвинуваченого.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_8 за епізодами щодо потерпілої ОСОБА_10 в липні 2022 року та щодо потерпілого ОСОБА_12 у серпні 2022 року за ч.1 ст.162 КК України, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених судом першої інстанції, не вдаючись до оцінки/переоцінки доказів.

Об`єктивна сторона ст.162 КК України полягає, зокрема, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи, потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням встановленого законом порядку.

Суд першої інстанції установив, що ОСОБА_8 визнав фактичні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення і не заперечував факту незаконного проникнення з метою заволодіння майном, інакше кажучи, усвідомлював, що житло та територія двору, до яких він проник, перебуває у користуванні чужих осіб.

Згідно приписів п.2 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення.

На підставі наведеного, враховуючи положення ч.3 ст.337 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирок змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_8 за епізодами крадіжок: - в липні 2022 року щодо потерпілої ОСОБА_10 , та у серпні 2022 року щодо потерпілого ОСОБА_12 з ч.4 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України і призначити покарання в межах санкції цієї частини статті, та відповідно до п.2 ч.1 ст.408 КПК України вирок суду змінити.

Така позиція узгоджується з правовим висновком, який міститься у постановах Верховного Суду від 21 серпня 2024 року (справа № 127/26638/23, провадження № 51-1491 км 24) та від 07 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо 24).

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції з урахуванням вимог та обставин, передбачених статтями 50, 65-67 КК України, правових позицій, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вірно врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини та наслідки їх вчинення, а також данні про особу винного.

При цьому, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 :

- за ч.4 ст.185 КК України за епізодом крадіжки вчиненої в середині червня 2022 року у потерпілого ОСОБА_9 , а саме, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена в умовах воєнного стану.

- за ч.4 ст.185 КК України за епізодом крадіжки вчиненої у серпні 2022 року у потерпілої ОСОБА_11 , а саме, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло, в умовах воєнного стану.

Посилання захисника щодо відсутності такої кваліфікуючої ознаки, як вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану не є слушними, з огляду на наступне.

Так, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Відносно часу вчинення злочину востаннє Указом Президента України від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України № 2738-IX від 16.11.2022), вирішено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

При цьому, слід зауважити, що вчинення майнового злочину в умовах воєнного чи надзвичайного стану може мати місце не лише у районах вогневого ураження, тимчасової окупації або проходу військ, а також і поза межами згаданих районів.

Відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15.01.2024 у справі № 722/594/22, пр. № 51-3186 кмо 22, здійсненого на виконання положень ч.4 ст.442 КПК України, за ч.4 ст.185 КК України кримінальна відповідальність передбачена за вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного або надзвичайного стану на території, на якій він введений.

Призначаючи покарання за ч.4 ст.185 КК України, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 не судимий, не працює, розлучений, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання негативної характеристики не має, вчинив крадіжки майна у період дії воєнного стану та призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.

Враховуючи, що наявні підстави для перекваліфікації дій ОСОБА_8 за епізодами крадіжок: - в липні 2022 року щодо потерпілої ОСОБА_10 , та у серпні 2022 року щодо потерпілого ОСОБА_12 з ч.4 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.162 КК України в межах санкції статті у виді обмеження волі.

Таким чином, остаточне покарання ОСОБА_8 слід визначити на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення.

Щодо доводу захисника про необхідність застосування вимог ст.75 КК України, то вони не є слушними з огляду на наступне.

Так, положеннями ст.75 КК України передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи, що обвинуваченим ОСОБА_8 були вчинені кримінальні правопорушення у період дії воєнного стану, топокарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, він має відбувати реально, а звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України - не стане ефективним та дієвим для досягнення мети щодо його виправлення.

Аналогічні доводи містяться у постанові Верховного Суду від 06 червня 2023 року (справа № 161/8834/22, провадження № 51-179 км 23).

З врахуванням зазначеного, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції змінити на підставі ст.408 КПК України та призначити ОСОБА_8 покарання в межах ч.1 ст.162, ч.4 ст.185 КК Українидо остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, з урахуванням положень ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим,призначивши його мінімальних межах, яке буде відповідати загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, з огляду на зміст ч.1 ст.162 КК України, дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч.4 ст.185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище обвинуваченого. Застосування при призначенні покарання положень ч.1 ст.70 КК України в даному випадку не є тим «іншим випадком», передбаченим ч.1 ст.421 КПК України, що погіршує становище обвинуваченого. Отже з урахуванням системного аналізу статей 408, 420 та 421 КПК України, рішення апеляційного суду ухвалюється у формі ухвали.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Харківського районного суду Харківської області від 26 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 за епізодами крадіжок: - в липні 2022 року щодо потерпілої ОСОБА_10 , та у серпні 2022 року щодо потерпілого ОСОБА_12 з ч.4 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим вважати ОСОБА_8 засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4