Справа № 296/6630/24
Вирок

Іменем України

29 листопада 2024 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000529 від 16.04.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хмелівка, Олевського району Житомирської області громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,-

встановив:

14.04.2024 близько 23 год 30 хв, ОСОБА_4 та особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження (далі Особа 1), перебували на пішохідній частині АДРЕСА_2 , де у них виник спільний умисел на вчинення хуліганства відносно раніше не відомого ОСОБА_5 , який перебував на ці й же вулиці.

Реалізуючи свій злочинний умисел, Особа 1 діючи спільно з ОСОБА_4 , в цей же день, час, місці та за вказаних обставин, діючи з прямим умислом, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яка виразилась у вчиненні насильницьких дій, почали наздоганяти раніше незнайомого їм ОСОБА_5 , рухаючись по вулиці Михайлівська в напрямку вулиці Велика Бердичівська, в м. Житомир.

Наздогнавши потерпілого ОСОБА_5 , неподалік нічного клубу «MAXIMUM», що за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 став утримувати ОСОБА_5 руками за тулуб, заважаючи останньому чинити супротив, а Особа 1 став наносити удари кулаками обох рук (близько 10- и ударів) по голові та тулубу ОСОБА_5 , після яких останній впав на асфальтове покриття.

Після цього, Особа 1 діючи спільно з ОСОБА_4 , скориставшись тим, що потерпілий лежить на асфальтовому покритті, стали наносити удари ногами та кулаками рук по голові та тулубі ОСОБА_5 (близько 25-и ударів). Після даних дій Особа 1 та ОСОБА_4 , зняли з потерпілого ОСОБА_5 весь одяг, який в подальшому кинули на асфальтне покриття на ті й же вулиці.

В подальшому, в цей же день та час, Особа 1, та ОСОБА_4 , вивели потерпілого ОСОБА_5 , на проїжджу частину АДРЕСА_4 , заподіяв потерпілому ще близько 5 ударів по голові, а ОСОБА_4 , продовжував утримувати потерпілого, який перебував в положенні лежачи на асфальтовому покритті, та заподіяв останньому близько 2-3 ударів ногою по тулубу в ділянці грудної клітки.

В результаті вказаних дій, Особа 1 діючи спільно з ОСОБА_4 спричинили ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, лівобічного перфоративного середнього отиту, що в подальшому ускладнилось лівобічним невритом, множинних підшкірних гематом, волосистої частини голови, поверхневої рани, множинних саден, синців та крововиливів на обличчі, шиї, тулубі обох верхніх та нижніх кінцівках, які утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, та відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб (хуліганство), тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, надав показання, які відповідають фактичним обставинам справи.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву щодо проведення судового розгляду без його участі.

Беручи до уваги, що фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, обмежившись допитом обвинувачених.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає, а також роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України є доведеною та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 296 КК України, як умисні дії, які виразились у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб (хуліганство).

Призначаючи покарання, суд виходить з наступного.

Згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особі, яка скоїла злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання серед передбачених за скоєний злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження скоєння нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, судом враховано обставини вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжкого злочину.

Обвинувачений ОСОБА_4 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , не встановлено.

Суд, беручи до уваги вище перелічені обставини вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують покарання, дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі, зі звільненням від відбування цього покарання з випробуванням у відповідності до ст. 75 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, буде сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нового злочину.

Цивільний позов у провадженні потерпілим не заявлений. Речові докази відсутні. Процесуальні витрати відсутні. Арешт на майно не накладався.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні не обирався, підстави для його застосування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-376, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк терміном 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.

Вирок набирає законної сили після закінчення вказаного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію повного тексту вироку в день його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Головуючий суддя ОСОБА_1