УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з секретарем ОСОБА_4

за участю: прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 про повернення обвинувального акта прокурору, заявлене у кримінальному провадженні № 201/9377/24 (пр. № 1-кп/201/933/2024), відомості про яке 04 червня 2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000871, стосовно:

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Київ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України;

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурором до суду надісланий обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України. В день його надходження до суду було ухвалено рішення про призначення підготовчого судового засідання.

У підготовчому судовому засіданні захисником ОСОБА_8 було заявлено письмове клопотання про повернення прокурору обвинувального акта, у зв`язку із його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України, в обґрунтування якого захисник зазначив, що в розділі обвинувального акта під назвою «Правова кваліфікація кримінального правопорушення» зазначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення щодо однієї особи, а саме щодо дій ОСОБА_6 , в той час як у розділі обвинувального акта під назвою «Формулювання обвинувачення» викладені відомості про формулювання обвинувачення двом особам, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що свідчить про неузгодженість між викладом фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванням обвинувачення. Окрім цього, в обвинувальному акті неправильно зазначені анкетні відомості обвинуваченого ОСОБА_6 в частині місця реєстрації останнього. У зв`язку з викладеним, захисник у своєму клопотанні просив обвинувальний акт повернути прокурору для усунення виявлених недоліків.

Захисник адвокат ОСОБА_9 підтримав зазначене клопотання та просив повернути обвинувальний акт прокурору для його належного оформлення.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підтримали клопотання захисника про повернення обвинувального прокурору.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заперечував проти клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акта, подавши письмові заперечення, в яких зазначив про те, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, останній містить виклад фактичних обставин, правову кваліфікацію та формулювання обвинувачення. Твердження сторони захисту про те, що в обвинувальному акті неправильно зазначено анкетні відомості обвинуваченого ОСОБА_6 в частині місця реєстрації обвинуваченого є безпідставними, оскільки п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України визначає вичерпний перелік анкетних даних, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, а місце реєстрації обвинуваченого не є обов`язковим елементом анкетних відомостей.

Вирішуючи по суті подане клопотання захисника про повернення обвинувального акта прокурору, дослідивши зміст останнього на відповідність вимогам ст. 291 КПК України, суд доходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст. 8 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, за результатами підготовчого провадження суд має право прийняти рішення щодо повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); 3) формулювання обвинувачення.

Законодавець свідомо розділяє обвинувальний акт на ту частину, де зазначаються фактичні обставини, і на ту, де має бути чітко викладене формулювання кримінально карного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого одною із диспозицій статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Суд звертає увагу, що дотримання зазначеної вимоги до змісту обвинувального акта є однією із гарантій права особи, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, на захист, оскільки пред`явлення конкретного обвинувачення і чітке викладення фактичних обставин кримінального правопорушення надає обвинуваченій особі можливість ефективно захищатися від такого обвинувачення та використовувати всі передбачені кримінально-процесуальним законом права на свій захист.

У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту "а" частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції, Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи (справа «Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000 року зазначається що, «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак, у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії), п. 79). Крім того, положення зазначеного вище підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 20.04.2006 року у справі ОСОБА_10 та інші проти Австрії, п. 34).

У постанові Верховного Суду України у справі № 5-328кс16 від 24.11.2016 року, прийнятої за результатами розгляду справи щодо неоднакового застосування судами нижчої інстанції норм процесуального права, зазначено про те, що в обвинувальному акті, крім викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які мають суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист, повинно бути обов`язково зазначено фабулу обвинувачення, яка є фактичною моделлю вчиненого злочину та юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення), що є правовою моделлю злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Так, при викладі фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_7 та ОСОБА_6 злочину, стороною обвинувачення було зазначено, що за викладених обставин, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, при цьому, посилання на правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 відсутнє. Разом з цим, формулювання обвинувачення містить посилання на правову кваліфікацію дій двох осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , що свідчить про наявність суттєвих відмінностей між викладом фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванням обвинувачення.

Наявність вказаного недоліку може порушувати право на захист обвинуваченого, оскільки, як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини, особа, якій висунуте обвинувачення, повинна бути детально поінформована про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів.

Крім того, судом встановлено, що в обвинувальному акті відсутнє посилання на дату, час, місце та обставини саме настання смерті ОСОБА_11 , а натомість, в обвинувальному акті викладені обставини лише щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, що свідчить про неконкретизованість пред`явленого обвинувачення.

Правильне викладення фактичних обставин в обвинувальному акті має вирішальне значення для справи, оскільки дозволяє встановити доведений перебіг протиправних подій та причинно-наслідковий зв`язок як обов`язковий елемент об`єктивної сторони діяння, тобто висунути конкретне і законне обвинувачення, від якого обвинувачений матиме змогу ефективно захищатися; також це дасть можливість суду ухвалити справедливий, законний, обґрунтований і вмотивований вирок.

Відсутність даних обставин в обвинувальному акті є істотною перешкодою обвинуваченому в ефективному здійсненні права на захист, а суду в ухваленні справедливого, законного, обґрунтованого, вмотивованого рішення, і безумовною підставою для його скасування відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК України.

З огляду на вищенаведене та враховуючи специфіку судового розгляду, який відповідно ч. 1 ст. 337 КПК України проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, на основі засади змагальності сторін, у підготовчому судовому засіданні суд наділений повноваженнями перевірити повноту і правильність викладених в обвинувальному акті відомостей, які вимагаються ст. 291 КПК України, з правової точки зору, але не вдаючись до їх оцінки, а звідси дійти висновку про можливість чи неможливість здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акта.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, прокурору Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, для його належного оформлення у розумний строк, відповідно до вимог КПК України.

Водночас, аналізуючи доводи сторони захисту стосовно наявності інших наведених в клопотанні підстав для повернення обвинувального акта прокурору та вирішуючи питання щодо їх обґрунтованості, суд виходить з наступного.

Так, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Тому суд не бере до уваги як підставу повернення обвинувального акта твердження сторони захисту про неправильність зазначення анкетних відомостей обвинуваченого ОСОБА_6 в частині місця реєстрації останнього, оскільки в клопотанні захисником не обґрунтовано, яким чином ця обставина порушила права чи законні інтереси обвинуваченого або звузила обсяг його прав чи перешкоджає реалізувати їх. Такий недолік обвинувального акту не є істотним, не спотворює його змісту, не позбавляє обвинуваченого права на справедливий судовий розгляд та не обмежує в реалізації процесуальних прав, визначених ч. 3 ст. 42 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 8, 9, 17, 55, 291, 314, 372, 376 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 про повернення обвинувального акта прокурору, заявлене у кримінальному провадженні № 201/9377/24 (пр. № 1-кп/201/933/2024), відомості про яке 04 червня 2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000871, стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачених обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України задовольнити.

Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, повернути прокурору Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону для його належного оформлення у розумний строк, відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали суду буде складений і оголошений о 17.45 годині 29 жовтня 2024 року.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня оголошення ухвали через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська, а сторонами кримінального провадження, які не були присутні у судовому засіданні у той же строк з дня отримання копії ухвали суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3