Справа № 1-527/09
Провадження № 1-в/761/279/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2024 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому засіданні в приміщені суду клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного постановою слідчого СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_4 від 09 січня 2009 року в рамках кримінальної справи № 10-17375

У С Т А Н О В И В:

Постановою слідчого СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_4 від 09 січня 2009 року, в рамках кримінальної справи №10-17375 від 24 грудня 2008 року було накладено арешт на все майно ОСОБА_3 де б воно не знаходилось та в чому б не виражалось.

У подальшому, вказана кримінальна справа була передана до Шевченківського районного суду м. Києва (судова справа №1-527/09 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК України). В рамках вищевказаної судової справи 26 березня 2009 року Шевченківським районним судом м. Києва було винесено постанову, якою провадження по справі закрито. Разом з тим, питання щодо скасування арешту майна не вирішено.

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного постановою слідчого СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_4 від 09 січня 2009 року в рамках кримінальної справи № 10-17375.

Обґрунтовуючи доводи клопотання заявник вказує, що з моменту накладення арешту пройшов значний проміжок часу, а тому подальше застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження порушує права ОСОБА_3 відносно його власності.

Враховуючи, що нормами КПК України в редакції 1960 року не було визначено порядку скасування арешту майна за ініціативою осіб які не були учасниками кримінального провадження, але є власниками або володільцями арештованого майна, з метою забезпечення прав володільця (користувача) майна, у відповідності до принципу правової визначеності, вважає за необхідне розглянути подане клопотання за правилами, передбаченими КПК України 2012 року.

Заявник підтримав вимоги клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку. Відповідно до вимог КПК арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як зазначено у ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А N 98).

Відповідно до статті 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.

Враховуючи, що такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, застосовується до всього майна ОСОБА_3 тривалий час (більше 15 років), при цьому органом досудового розслідування не надано доказів, які б свідчили про наявність підстав для подальшого арешту, слідчий суддя доходить висновку, що подальше застосування накладеного арешту знаходяться поза розумною межею, яка повинна виправдовувати саме такий спосіб втручання у права власника майна, що свідчить про обґрунтованість клопотання та наявність правових підстав для скасування арешту

Керуючись ст. 2, 28, 169, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений постановою слідчого СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_4 від 09 січня 2009 року у кримінальній справі № 10-17375, на все майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де б воно не знаходилось та в чому б не виражалось.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1