У Х В А Л А

31 липня 2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

В С Т А Н О В И В:

1. Cкарга та позиція заявника.

ОСОБА_3 звернулося до слідчого судді Київського районного суду міста Одеси зі скаргою на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. В обґрунтування скарги зокрема зазначив, що 26.04.2022 року СД Подільського РУП ГУНП в Одеської області, на підставі рапорту ст.інспектора СЮП Подільського РУП ОСОБА_4 , внесло відомості про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР за №0000124, щодо можливого вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.358 КК України (в подальшому змінено кваліфікацію на ч.2 ст.15 ч.1 ст.190 КК України) позивачем ОСОБА_3 під час подання до Управління державної казначейської служби Подільського району документів від імені ОСОБА_5 для перерахунку грошових коштів за надання професійної правничої допомоги у розмірі 2000 грн.

25.04.2024 року кримінальне провадження №0000124, за ч.2 ст.15 ч.1 ст.190 КК України відносно ОСОБА_3 за фактом заволодіння коштів шахрайським шляхом при поданні до Управління державної казначейської служби Подільського району документів для перерахунку грошових коштів за надання професійної правничої допомоги у розмірі 2000 грн. закрито на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення).

Вказував, що в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000124 старшим дізнавачем СД Подільського РУП ГУНП в Одеської області ОСОБА_6 , та прокурором Подільської окружної прокуратури ОСОБА_7 , та суддею Котовського міськрайсуду Одеської області ОСОБА_8 вчинялися протиправні (злочинні) дії, злочинна бездіяльність, та приймалися протиправні (злочинні) рішення, якими йому нанесена моральна, та матеріальна шкода у розмірі 960000 грн.

Стверджував, що із матеріалів вказаного кримінального провадження вбачається, що в його діях відсутній склад злочину, який передбачений ч.4 ст.358 КК України або ч.2 ст.15 ч.1ст. 190 КК України і про це було відомо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на початку досудового розслідування. Не дивлячись на це, переслідуючи ціль будь-яким чином продовжити строк досудового розслідування, вони навмисно, зловживали своїм службовим становищем, та перевищували його, призначили по справі ряд експертиз, які були проведені за рахунок асигнувань загального фонду Державного бюджету України. Листом від 03.07.24 №341-0-11.34-24 вих в.о.директора Одеського НДІСЄ повідомив, що судовими експертами ОНДІСЕ у вищевказаному кримінальному провадженні проводились такі експертизи: судова почеркознавча експертиза, судова технічні експертизи, а всього на суму 42858,14 грн.

05.07.24 він подав до Одеської обласної прокуратури заяву про вчинення кримінального правопорушення та просив: 1. внести відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР відносно старшого дізнавача СД Подільського РУП ГУНП в Одеської області ОСОБА_6 , прокурора Подільської окружної прокуратури ОСОБА_7 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України. 2. Надати йому документ, що підтверджує прийняття і реєстрацію його заяви.

Також ним було зазначено, що він попереджений про кримінальну відповідальність, яка передбачена ст.383 КК України, за завідомо неправдиве повідомлення про злочин.

09.07.24 Одеська обласна прокуратура передала вказану заяву до ТУ ДБР у м.Миколаєві з дислокацією у м.Одесі. Про це він дізнався із листа №31-2610ВИХ-24, який отримав 18.07.24.

Підкреслював, що на цей час він не отримав відповіді та інформації про внесення відомостей в ЄРДР за його заявою уповноваженою особою Одеської обласної прокуратури.

Вважав, що така бездіяльність не відповідають вимогам кримінального процесуального законодавства ст.214 КПК України.

Посилаючись на викладене, керуючись, зокрема ст.ст.214, 303, 307 КПК України, просив слідчого суддю: 1) визнати бездіяльність уповноваженої особи слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР розташованого у м.Миколаєві щодо невнесенні до ЄРДР відомості які викладені в листі ОСОБА_3 від 05.07.24 відносно старшого дізнавача СД Подільського РУП ГУНП в Одеської області ОСОБА_6 , прокурора Подільської окружної прокуратури ОСОБА_7 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України такими, що не відповідають вимогам кримінального процесуального законодавства п.1, 4 та 7 ст.214 КПК України; 2) зобов`язати уповноважену особу слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР розташованого у м.Миколаєві розглянути та внести до ЄРДР відомості, які викладені в листі ОСОБА_3 від 05.07.24 відносно старшого дізнавача СД Подільського РУП ГУНП в Одеської області ОСОБА_6 , прокурора Подільської окружної прокуратури ОСОБА_7 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

В судове засідання заявника не з`явився, у скарзі просив провести розгляд скарги за його відсутності.

2. Заперечення на скаргу та позиція слідчого.

Слідчий в судове засідання не з`явися, подав до суду листа, у якому зазначив, що відомості до ЄРДР не вносилися, оскільки вивченням змісту звернення встановлено, що на теперішній час воно не містить об`єктивних обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, досудове розслідування яких здійснюється слідчим органів ДБР.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

3. Висновки слідчого судді.

Ознайомившись зі скаргою та запереченнями на неї, дослідивши додані до скарги та заперечень документи, слідчий суддя виходить з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Крім того, такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності.

Належна правова процедура має застосування як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування.

Згідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Зі ст.26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Положення п.1 ч.1 ст.303 КПК України передбачають можливість оскарження на досудовому провадженні бездіяльності слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Згідно ч.5 п.4 ст.214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела. До ЄРДР також вносяться відомості про попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 1.2 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п.4 ч.5 ст.214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. До Реєстру підлягають внесенню відомості, які характеризують кримінальне правопорушення (п. 2.2 розділу ІІ положення).

Системний аналіз положень кримінального процесуального закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. До того ж законодавцем розмежовано поняття внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у відповідності до положень ч.1 ст.214 КПК України та прийняття і реєстрації відповідних заяв, про що йдеться у ч.4 ст.214 КПК України.

Отже, предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто така заява, як передумова для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні має містити достатні дані про наявність в описаній заявником події ознак кримінально-караного діяння.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі №818/1526/18, у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Слідчим суддею встановлено, що 15.07.2024 року ТУ ДБР у м.Миколаєві отримало заяву ОСОБА_3 щодо можливих неправомірних дій працівників прокуратури та поліції в Одеській області (вх. №5243зкп/мк).

Листом від 30.07.2024 року Другий слідчий відділ (з дислокацією у місті Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві повідомив заявнику, що вивченням змісту його звернення встановлено, що на теперішній час воно не містить об`єктивних обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, досудове розслідування яких здійснюється слідчим органів ДБР.

Слідчий суддя наголошує, що до ЄРДР вносяться не будь-які заяви, які надходять до органів досудового розслідування, а лише відомості про кримінальне правопорушення, коли такі відомості викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення.

Відмінністю заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення від будь-якого іншого звернення є викладення в такій заяві об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного кримінального правопорушення. Якщо таких даних немає, то такі відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Так, відповідно до ч.2 ст.365 КК України, кримінальна відповідальність настає за перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони супроводжувалися насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

В той же час, у заяві ОСОБА_3 , яка була переслана до ТУ ДБР у м.Миколаєві відсутні відомості про застосування до нього при нібито перевищенні влади або службових повноважень, насильства або погрози застосування насильства, застосування зброї чи спеціальних засобів або болісних і таких, що ображають особисту гідність потерпілого, дій, за відсутності ознак катування.

Крім того, у заяві ОСОБА_3 , яка була переслана до ТУ ДБР у м.Миколаєві відсутні відомості про завдання йому шкоди у розмірі 960000,00 грн., мова йшла лише про шкоду Державному бюджету України на суму 42858,14 грн.

Проте, відповідно до п.3 примітки ст.364 КК України передбачено, що істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, а згідно з п.4 цієї примітки, тяжкими наслідками у статтях 364-367 вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Але, у заяві ОСОБА_3 , яка була зареєстрована 15.07.2024 року у ТУ ДБР у м.Миколаєві (вх. №5243зкп/мк) про вчинення кримінального правопорушення, факти за своїм змістом та суттю не є повідомленням про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.365 КК України, оскільки зазначений у заяві розмір завданої шкоди Державному бюджету України не відповідає обов`язковій ознаці - суспільної небезпеки, при наявності якої саме й настає кримінальна відповідальність за вищевказаною статтею КК України, тобто заява ОСОБА_3 не містить об`єктивних відомостей, які підтверджували би реальність конкретної події кримінального правопорушення, зокрема, що шкода була істотною або настали тяжкі наслідки, або до заявника, при нібито перевищенні влади або службових повноважень, було застосовано насильство або погроза застосування насильства, застосування зброї чи спеціальних засобів або болісних і таких, що ображають особисту гідність потерпілого, дій, за відсутності ознак катування.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 13.12.2018 року по справі №569/6812/15-к (матеріальний вимір істотної шкоди), виходячи з буквального розуміння змісту пункту 3 примітки до ст.364 КК України (в редакції, що діяла на час розгляду кримінального провадження), істотна шкода може мати виключно матеріальний вимір і перераховуватися в матеріальний еквівалент. Суди зробили помилковий висновок про те, що істотна шкода, у розумінні п.3 примітки до ст.364 КК України, може мати і нематеріальний вимір і є оціночною категорією.

При цьому, слідчий суддя не вважає, що для перевірки відомостей, зазначених у заяві необхідно провести слідчі дії для здобуття та дослідження вже наданих доказів, які можуть свідчити про наявність чи відсутність в діях осіб ознак кримінального правопорушення, оскільки такий занадто формальний підхід свідчить про неадекватне застосування належної правої процедури коли для розсудливої людини вже на стадії прийняття заяви очевидно відомо, що діяння не містить обов`язкових ознак кримінального правопорушення, а саме: суспільної небезпеки та передбачення, нормами КК України.

В противному випадку, кримінальна відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (ст.383 КК України), втратила би сенс.

Вказані висновки слідчого судді абсолютно точно узгоджуються з позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеній у постанові від 30.09.2021 у справі №556/450/18, відповідно до якої підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Вирішальним чинником для внесення відомостей до ЄРДР за повідомленням є саме наявність у цьому повідомленні обставин, які свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документа. Ініціювати процедуру кримінального переслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, а також є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга заявника є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відмовити.

2. Роз`яснити, що відповідно до п.4 ч.5 ст.214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань зокрема вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

3. Ця ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ця ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1