ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2910/24 Справа № 216/4473/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження № 0000253 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 липня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянку України, раніше не судиму, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 361, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_9 , маючи на те законне право, звернулась до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, що розташовано за адресою: вул. Свято-Миколаївська, 27 в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, з заявою про надання їй соціальної допомоги внутрішньо переміщеним особам. Вказана соціальна допомога надходила ОСОБА_9 на банківський рахунок АТ «А-БАНК» НОМЕР_1 . Про факт отримання соціальної допомоги внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_9 було достеменно відомо її онучці ОСОБА_8 .

Так, ОСОБА_8 умисно, маючи протиправний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме грошовими коштами з державного бюджету України у вигляді допомоги внутрішньо переміщеним особам, не повідомила Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, що 24.06.2022 її бабуся ОСОБА_9 померла та у період часу з 01.07.2022 року до 31.07.2023 року отримувала замість неї вказану соціальну допомогу, в результаті чого, незаконно заволоділа незаконно отриманою матеріальною допомогою в сумі 17440,06 гривень.

Таким чином, в період часу з 01.07.2022 по 31.07.2023

ОСОБА_8 шляхом обману заволоділа грошовими коштами Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради у розмірі 17440,06 гривень, чим завдала матеріальної шкоди Державному бюджету України на вказану суму.

Окрім цього, ОСОБА_8 у 20-х числах червня 2022 року, точну дату досудовим розслідуванням не встановлено, але не раніше 24.06.2022 року, перебуваючи у домоволодінні АДРЕСА_2 , під час проведення похорон її бабусі ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , достовірно знаючи, що остання отримувала від Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради соціальну допомогу внутрішньо переміщеним особам, яка надходила на банківський рахунок АТ «А-БАНК» НОМЕР_1 , в коридорі побачила вказану банківську куртку, в цей час та місці у ОСОБА_8 виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на заволодіння вищевказаною банківською карткою, яка згідно примітки до ст.358 Кримінального кодексу України, ст.1 Закону України «Про інформацію», п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст.15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч.4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБ України від 05.11.2014 №705, є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, як засобом доступу до банківського рахунку, не вживаючи будь-яких заходів для повернення знайденого ним майна, усвідомлюючи те, що знайдена нею банківська картка належить іншій особі, взяла вищезазначену банківську картку, що належить померлій ОСОБА_9 та поклала собі в кишеню, тим самим незаконно заволоділа та в подальшому почала зберігати з метою подальшого викрадення грошових коштів, які перебували на банківському рахунку померлої ОСОБА_9 .

Окрім цього, ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи, що пластикова банківська картка видається банківською установою та є офіційним документом, вчинивши крадіжку банківської картки АТ «А-БАНК», яка належала померлій ОСОБА_9 продовжила реалізовувати свій протиправний умисел.

Так, ОСОБА_8 перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3 , маючи єдиний умисел на заволодіння чужим майном, за допомогою банкомату АТ КБ «Приватбанк», що розташований за вищевказаною адресою, використовуючи банківську картку АТ «А-БАНК» з банківським рахунком НОМЕР_1 , видаючи себе його власником померлою ОСОБА_9 та володіючи інформацією про пароль до картки, несанкціоновано втрутилась в роботу платіжної системи електронного програмного-технічного комплексу з вмонтованою спеціалізованою ЕОМ, призначеною для здійснення автоматизованих операцій видачі наявних грошових коштів, тобто вищезазначеного банкомату, що призвело до витоку інформації володільцем якої є АТ «А-БАНК». Дані дії надали можливість обійти систему захисту автоматизованої системи та розпорядитись грошовими коштами, наявними на рахунку НОМЕР_1 .

В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що досліджуючи дані про особу обвинуваченої, суд встановив наявність на її утриманні трьох малолітніх дітей, проте в порушення вимог ч. 3 ст. 61 КК України призначив їй покарання у виді обмеження волі. Просить суд ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік, за ч. 1 ст. 357 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік 3 місяці, за ч. 1 ст. 361 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 до відбування остаточне покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки. На підставі пунктів 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, думку учасників судового процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням в цій частині нового вироку з наступних підстав.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Частиною 3 ст. 61 КК України встановлено, що обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 має на утриманні трьох малолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Встановивши наявність на утриманні у ОСОБА_8 трьох малолітніх дітей суд в порушення ч. 3 ст. 61 КК України призначив останній покарання у виді обмеження волі.

При вирішенні питання про призначення покарання і його розміру обвинуваченій ОСОБА_8 колегія суддів бере до уваги конкретні обставини вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченої, яка не заміжня, має на утриманні трьох малолітніх доньок, офіційно не працевлаштована, раніше не судима, за місцем проживання характеризується добре, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування або зміни судового рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції на підставі ч.1 ст. 420 КК України підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням в цій частині нового вироку судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 липня 2024 року відносно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 покарання:

-за ч. 1 ст. 190 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік;

-за ч. 1 ст. 357 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік 3 місяці;

-за ч. 1 ст. 361 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 до відбування остаточне покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки.

На підставі пунктів 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційних скарг до Верховного суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді