ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3057/24 Справа № 205/1714/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження № 0000564 від 03.12.2020 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2024 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня, одруженого, раніше не засудженого, працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , -

визнано винним та засуджено за ч.1 ст.309 Кримінального кодексу України (далі- КК) до покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів громадян в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 - не обирався.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до ст.100 та ст.124 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у скоєні кримінального правопорушення за наступних обставин.

02 грудня 2020 року, близько 21 години 30 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в районі пр.І.Мазепи, в м. Дніпро, знайшов на землі паперовий згорток із подрібненою речовиною рослинного походження, після чого, будучи обізнаною особою, що у згортку знаходиться наркотичний засіб «канабіс», поклав його у праву кишеню куртки, тим самим незаконно придбав та став зберігати при собі наркотичний засіб «канабіс» для особистого вживання, без мети збуту. 03 грудня 2020 року, близько 00 години 07 хвилин, біля буд. АДРЕСА_2 , обвинувачений ОСОБА_7 був зупинений працівниками поліції, які в період часу з 00 годин 40 хвилин до 01 години, в присутності двох понятих, вилучили з правої кишені куртки паперовий згорток, в якому знаходилась подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору, масою 6,967 г., яка є канабісом, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 6,233 г.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорює висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правову кваліфікації його дій за ч.1 ст.309 КК, але порушує питання про скасування вироку в частині засудження ОСОБА_7 з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства.

В обстругування своїх вимог, посилаючись на положення ст.44 та п.2 ч.1 ст.49 КК, вказує, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, і до дня набрання вироком законної сиди минуло три роки.

Як убачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК, 03 грудня 2020 року, яке відповідно до ст.12 КК є кримінальним проступком та за яке санкцією статті закону передбачено максимальне покарання у виді обмеження волі на строк 5 років.

Таким чином прокурор зазначає, що з урахуванням положень п.2 ч.1 ст.49 КК, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК закінчилися - 02 грудня 2023 року.

При цьому апелянт вказує, що відповідно до роз`яснень, що містяться у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення від кримінальної відповідальності", особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину, таке звільнення є обов`язковим.

Отже, як вважає прокурор, що суд першої інстанції приймаючи рішення повинен був переконатись, що строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальність спливли та на підставі положень ст.49 КК, п.1 ч.2 ст.284 КПК звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрити. Натомість суд цього не зробив, що, на переконання апелянта, призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальності.

Водночас прокурор зазначає, що, як убачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.03.2024 обвинуваченого ОСОБА_7 було оголошено в розшук, проте визначений п.2 ч.1 ст.49 КК строк давності притягнення останнього до кримінальної відповідальності закінчився - 02 грудня 2023, тобто перебіг давності в ході його тривання не зупинявся, що, на думку апелянта, узгоджується з правовою позицією ККС ВС, викладеною у постанові від 06.03.2023 ( справа № 161/18237/18 ).

З огляду на вищенаведене прокурор просить апеляційний суд вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2024 року відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст.309 КК скасувати та на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК.

Процесуальні витрати покласти на рахунок держави.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, вислухавши думку обвинуваченого та захисника, які погодилися з апеляційною скаргою прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПКсуд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, встановлених вироком суду, а також правова кваліфікація його дій за ч.1 ст.309 КК, ґрунтуються на зібраних по справі, перевіреними та оцінених судом в порядку ч.3 ст.349 КПК доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими, не оспорюються прокурором в апеляційній скарзі, а тому, відповідно до ч.1 ст.404 КПК, судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність виходячи з наступного.

Згідно положень статті 44 КК особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення від кримінальної відповідальності", особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину, таке звільнення є обов`язковим.

За приписами п.2 ч.1 ст.49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

При цьому частинами другою та третьою статті 49 КК визначено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Отже з аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений ст. 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходи, спрямовані на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Згідно правовому висновку щодо застосування положень ст.49 КК, викладеному у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 5 квітня 2021 року (справа № 328/1109/19, провадження № 51 - 5464 кмо 20), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційовані строки, визначені в ч.1 ст.49 КК. В цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду: п`ятнадцять років з часу вчинення злочину, п`ять років - з часу вчинення кримінального проступку. За таких обставин час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Крім того, до загального строку також зараховується період такого ухилення, а також проміжок часу, що пройшов із дня з`явлення особи із зізнанням або затримання до дня набрання вироком законної сили.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуваним вироком обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК, що мало місце 03 грудня 2020 року, яке відповідно до ст.12 КК є кримінальним проступком та за яке санкцією статті закону передбачено максимальне покарання у виді обмеження волі на строк 5 років.

Таким чином прокурор слушно зазначає, що з урахуванням положень п.2 ч.1 ст.49 КК, строки давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК закінчилися - 02 грудня 2023 року.

При цьому, як убачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.03.2024 обвинуваченого ОСОБА_7 було оголошено в розшук (а.п.51).

Проте колегія суддів враховує, що відповідно до висновку, який викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2023 року у справі №735/1121/20, провадження № 13-26кс22, у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК, подовженого на період ухилення.

З цього висновку вбачається, що таке подовження може мати місце лише стосовно того строку давності, який триває на момент виникнення підстави для такого подовження, тобто на момент виникнення факту ухилення.

Між тим, у нашому кримінальному провадженні кримінальне правопорушення за ч.1 ст.309 КК було вчинено обвинуваченим 02 грудня 2020 року, строк давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності закінчився через три роки, тобто 02 грудня 2023 року, а в розшук він був оголошений лише 19 березня 2024 року, тобто строк давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності в цьому кримінальному провадженні в ході його тривання не зупинявся, на що слушно посилається прокурор в поданій апеляційній скарзі та що узгоджується з правовою позицією ККС ВС, викладеною у постанові від 06.03.2023 ( справа № 161/18237/18, провадження № 51-4169км22 ).

Таким чином, місцевий суд повинен був переконатися, що строк давності притягнення особи до відповідальності за вчинення кримінального проступку сплив; строк давності притягнення ОСОБА_7 до відповідальності не зупинявся, й за наявності згоди обвинуваченого суд мав на підставі положень п.1 ч.2 ст.284 КПК закрити кримінальне провадження за ч.1 ст.309 КК та звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК у зв`язку із закінченням строків давності.

Отже колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд у даному випадку не застосував закон, який підлягав застосуванню, чим були істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону, що відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.409 КПК є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито.

Згідно п.1 ч.1 ст.413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є - незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

З огляду на вищенаведене доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону слід визнати обґрунтованими.

За правилами ст.417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.284 цього кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Таким чином, зважаючи на те, що строки давності притягнення обвинуваченого ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, передбачені п.2 ч.1 ст.49 КК, не будучи зупиненими в ході їх тривання, спливли на час постановлення вироку судом першої інстанції; сам ОСОБА_7 в ході апеляційного провадження, будучи поінформованим про суть та наслідки звільнення від кримінальної відповідальності з указаних підстав, не заперечував проти цього, тому він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення зазначеного вище кримінального правопорушення, а кримінальне провадження має бути закрито.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 413 та 417- 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 - скасувати, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

Процесуальні витрати за проведення судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № 19/104-8/5968 від 30.12.2020 в розмірі - 980, 70 грн покласти на рахунок держави.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4