КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3456/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005366, по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від призначеного судом основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_8 звільнено від призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

По справі вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

За вироком суду, ОСОБА_8 03 липня 2020 року о 18 годині 17 хвилин, керуючи автобусом «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався в крайній правій смузі руху по Повітрофлотському шляхопроводу зі сторони Солом`янської площі в напрямку вул. Чорновола та наближався до ділянки біля з`їзду на вул. Жилянська в бік вул. Старовокзальна в м. Києві.

В цей же час, попереду автобуса «Богдан» в попутному напрямку в крайній правій смузі руху, в напрямку вул.Чорновола, рухався велосипедист ОСОБА_10

Грубо порушуючи вимоги п. п. 2.3 «б», 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, які затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року, ОСОБА_8 під час керування вказаним автобусом проявив неуважність до дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху та безпечного інтервалу до велосипедиста ОСОБА_10 та під час випередження і об`їзду перешкоди, чим для нього являвся велосипедист ОСОБА_10 , допустив на нього наїзд передньою правою боковою частиною керованого ним автобусу «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 .

В результаті наїзду автобусом потерпілому велосипедисту ОСОБА_10 заподіяно тілесне ушкодження у вигляді закритої травми правого променево-зап`ясткового суглобу - перелом шилоподібного відростку ліктьової кістки, яке згідно висновку судово-медичної експертизи № 042-1124-2020 відноситься до середнього ступеню тяжкості.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, вважаючи його незаконним, через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.

Вважає, що наявними в матеріалах провадження доказами не доводиться винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.

Зокрема, показання свідка ОСОБА_11 не можуть бути належним та допустимим доказом винуватості ОСОБА_8 , оскільки він не бачив момент зіткнення автобуса «Богдан» з велосипедистом ОСОБА_10 .

Також звертає увагу, що згідно протоколу огляду місця дорожньо- транспортної події від 03 липня 2020 року видимих пошкоджень на автобусі «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 не виявлено. Схема місця ДТП, яка була складена за участю обвинуваченого ОСОБА_8 від 03 липня 2020 року, та на якій відображено розташування транспортних засобів після ДТП, не містить даних про другого учасника пригоди, а саме потерпілого ОСОБА_10 , та ним не підписана.

Вважає, що протокол огляду місця події та схема місця ДТП, які є первинними документами та фіксують подію кримінального правопорушення, складені з порушеннями ст.104 КПК України, а тому є недопустимими доказами.

В обґрунтування неповноти судового розгляду вказує на те, що судом було встановлено повний порядок дослідження доказів, проте не було допитано потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 .

Також судом необґрунтовано взято до уваги,як доказ, схеми до протоколів допиту потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 , оскільки вони безпосередньо не були допитані в судовому засіданні і суд їх показання не сприймав безпосередньо в суді.

Вважає недопустимим доказом і висновок автотехнічної експертизи №СЕ-19/111-20/62369/ІТ від 18 січня 2021 року, оскільки він був зроблений на підставі вихідних даних, встановлених згідно протоколу огляду місця події, який був складений з грубими порушеннями вимог ст.104 КПК України.

Крім цього, за доводами сторони захисту, згідно висновку експерта № 042-1124-2020 від 29 вересня 2020 року встановлено, що на тілі ОСОБА_10 було виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворились внаслідок травматичної дії тупими предметами, що могло бути при транспортній травмі (травма велосипедиста який рухався при зіткненні з перешкодою).

Таким чином, як вважає захисник, експертом не виключається травми від самопадіння в результаті дій самого велосипедиста, який є також учасником дорожнього руху.

Вважає неналежним та недопустимим доказом і дані слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 , оскільки він проводився 10 квітня 2021 року, тобто майже через рік після ДТП. При цьому, слідчим не було детально описано самі події, про які зазначала свідок ОСОБА_12 , та не застосовувалась відеофіксація.

За наведених обставин захисник вважає, що судом винесено вирок на підставі доказів, які не підтверджують винуватість ОСОБА_8 , а висновки суду грунтується на припущеннях.

За наслідками апеляційного розгляду просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження, у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти апеляційних доводів сторони захисту та вважав оскаржуваний вирок суду законним, обґрунтованим та вмотивованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати, та надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.3 ст.374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Суд першої інстанції, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини кримінального провадження за висунутим обвинуваченням, свій висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину обґрунтував доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку, а саме: показаннями свідка ОСОБА_11 ; даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події від 03.07.2020 з долученими до нього схемою місця розташування транспортних засобів після дорожньо-транспортної пригоди та таблицями; даними висновку судово-медичного експертизи №042-1124-2020; даними протоколу проведення слідчого експерименту від 10.04.2021 за участю свідка ОСОБА_12 з долученими схемою та фото таблицею; листом КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва» №1740Б від 29.07.2023; даними висновку автотехнічної експертизи №СЕ-19/111-20/62369/ІТ від 18.01.2021; даними, відображеними на схемах, долучених до протоколу допитів потерпілого ОСОБА_10 від 10.07.2020, свідка ОСОБА_13 від 14.12.2020, та свідка ОСОБА_11 від 22.02.2021.

Оцінивши всі надані стороною обвинувачення докази, суд першої інстанції визнав їх належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч.1ст.286 КК України, включає три обов`язкові ознаки: а) суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху); б) суспільно небезпечні наслідки (заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості); в) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. У випадку виникнення дорожньо-транспортної пригоди за участю декількох водіїв, наявність чи відсутність в їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку.

Як правильно встановив суд першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 за встановлених судом обставин, керуючи технічно справним автобусом «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 , допустив порушення вимог п. п. 2.3 «б», 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості та безпечного інтервалу до велосипедиста ОСОБА_10 та під час випередження і об`їзду перешкоди, чим для нього являвся велосипедист ОСОБА_10 , допустив наїзд на нього передньою правою боковою частиною керованого ним автобуса «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_10 були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_14 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, внаслідок яких потерпілому ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості, підтверджуються даними висновку автотехнічної експертизи №СЕ-19/111-20/62369/ІТ від 18 січня 2021 року, яким встановлено, що в даній дорожній ситуації водій автобуса «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути наїзду на велосипедиста ОСОБА_10 шляхом виконання пунктів: 13.1, 13.3 ПДР України. Причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автобуса «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 вимогам пунктів: 13.1, 13.3 ПДР України (т.1 а.с. 112-114).

Колегія судді вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав даний висновок належним та допустимим доказом, дані якого узгоджуються з іншими доказами, наведеними у вироку.

В своїх показаннях обвинувачений ОСОБА_8 заперечує винуватість у порушенні п. п. 2.3 «б», 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху, пояснюючи це тим, що він рухався в крайній правій смузі руху по Повітрофлотському шляхопроводу зі сторони вул. Смілянської в напрямку вул. Чорновола. Бачив, що в попутному йому напрямку у правій смузі рухався велосипедист, якого він обігнав. Після цього почув крик і зупинився. Вийшовши з автобуса, побачив велосипедиста, який сидів на дорозі, а сам велосипед знаходився за 30 м позаду автобуса на проїзній частині дороги. Оскільки за результатами огляду автобуса ніяких слідів на ньому не було виявлено, вважає, що контакту велосипедиста з автобусом не було.

Надаючи оцінку показанням обвинуваченого, суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх неспроможними, оскільки вони повністю спростовуються наданими стороною обвинувачення доказами, зокрема показаннями потерпілого, свідків та висновками експертів, які узгоджуються між собою, і в повній мірі, поза розумним сумнівом, доводять його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Зокрема, протокол огляду місця дорожньо-транспортної події від 03 липня 2020 року з долученими схемою місця пригоди та фототаблицями, які за своїм змістом відповідають вимогам ст.104 КПК України, містять відомості про розташування транспортних засобів на місці події. Також встановлено, що транспортний засіб автобус «Богдан» видимих пошкоджень не має. У той час на велосипеді виявлені подряпини (т. 1 а.с. 67-76).

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що протокол огляду місця події та схема ДТП є недопустимим доказами з огляду на те, що вони складені з порушеннями ст.104 КПК України, та не містять підпису потерпілого ОСОБА_10 , є необґрунтованими, оскільки як вбачається із матеріалів провадження, після ДТП потерпілий був госпіталізований каретою швидкої медичної допомоги у зв`язку із отриманими травмами, а тому він не мав об`єктивної можливості брати участь у слідчих діях. Колегія суддів вважає, що проведення огляду місця події за відсутності потерпілого не свідчить про недопустимість процесуальних документів, які складались за результатами проведення даної слідчої дії, в тому числі і складання схеми місця ДТП.

Суд першої інстанції також визнав належним і допустимим доказом дані слідчого експерименту від 10 квітня 2021 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_12 , в ході якого свідок пояснила, що перебуваючи на передньому сидіння автобуса в якості пасажира, бачила обставини наїзду автобуса на велосипедиста, який рухався попереду автобуса. Також свідок вказала розташування автобуса і велосипеда та місце наїзду на велосипедиста.

Доводи апелянта про недопустимість даного доказу з тих підстав, що він проводився через рік після події, слідчим не було детально описано самі події, про які показувала свідок ОСОБА_12 , без фіксації на камеру, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки така слідча дія проводиться з метою перевірки показань свідка, який був допитаний, на місці. При цьому, положення ст.240 КПК України не вимагають проведення слідчого експерименту одразу після події та обов`язкової умови її фіксації шляхом здійснення звуко- чи відеозапису.

Незважаючи на те, що свідок ОСОБА_12 не допитувалась в суді першої інстанції, тобто її показання не сприймались судом безпосередньо, колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано визнав належним та допустимим доказом дані слідчого експерименту від 10 квітня 2021 року, проведеного за її участю, оскільки дані слідчого експерименту є окремим доказом, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, які мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

На противагу доводам апелянта, належними та допустимими доказами винуватості ОСОБА_8 є показання допитаного судом свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що перебуваючи неподалік місця пригоди, сам момент зіткнення автобуса «Богдан» з велосипедистом не бачив, проте почув звук удару. Одразу повернувшись, побачив, як велосипедист, рухаючись біля автобуса, почав падати із велосипеда. Зрозумів, що маршрутка зачепила велосипедиста. Після цього автобус зупинився, з нього вийшов водій, який намагався надати потерпілому допомогу. На потерпілому бачив тілесні ушкодження на голові та руках.

Як правильно встановив суд першої інстанції, факт спричинення потерпілому тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості підтверджується даними висновку експерта №042-1124-2020, відповідно до якого на час звернення потерпілого ОСОБА_10 за медичною допомогою 03 липня 2020 року у нього мали місце тілесні ушкодження: садно лівої скроневої ділянки, що за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження; закрита травма правого променево-зап`ясткового суглобу - перелом шилоподібного відростку ліктьової кістки, що за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу. Характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворились внаслідок травматичної дії тупими предметами, що могло бути при транспортній травмі (травма велосипедиста, який рухався, при зіткненні з перешкодою) (т. 1 а.с. 80-84);

Дослідивши даний висновок експерта, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що він є належним та допустимим доказом, яким встановлено характер та ступінь тяжкості завданих потерпілому тілесних ушкоджень.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що травми, отримані потерпілим ОСОБА_10 , могли утворитись від «самопадіння» велосипедиста, а не від зіткнення з автобусом « Богдан », є необґрунтованими та спростовуюся висновком експертизи, а також наведеними вище доказами на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між дорожньо-транспортною пригодою та заподіяними потерпілому тілесними ушкодженнями. В обґрунтування обвинувального вироку суд також послався на дані, зафіксовані у схемах, долучених до протоколів допиту потерпілого ОСОБА_10 від 10.07.2020, свідка ОСОБА_13 від 14.12.2020, та свідка ОСОБА_11 від 22.02.2021, оскільки визнав, що такі схеми є документами, одержаними слідчим у передбачений законом спосіб, та містять відомості щодо фактів та обставин, які мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а отже є належними і допустимими доказами.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно та неупереджено дослідив обставини кримінального провадження, обґрунтовано та вмотивовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

На підставі наведеного колегією суддів за результатами апеляційного перегляду не встановлено невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неповноти судового розгляду, як про це посилається захисник у поданій апеляційній скарзі.

За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом було винесено вирок згідно доказів, які не підтверджують винуватість ОСОБА_8 та грунтується на припущеннях, є безпідставними.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який у відповідності до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, вчинений з необережності, дані про особу винного, а саме те, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Також судом правильно застосовано положення ст.49 КК України та звільнено ОСОБА_8 на підставі ч.5 ст.74 КК України від призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

З огляду на те, що оскаржуваний вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, колегія суддів залишає його без змін, а подану апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року, ухвалений щодо ОСОБА_16 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4