Провадження № 1-кп/127/616/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Вінниці матеріали кримінального провадження №0000493, які надійшли з Вінницької окружної прокуратури з обвинувальним актом по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Вінниці, українки, громадянки України, із середньою спеціальною освітою, розлученої, має на утриманні троє малолітніх дітей, непрацюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК).

Після виконання вимог ч.3 ст. 479-2 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) обвинувачена ОСОБА_7 заявила клопотання та надала згоду на закриття кримінального провадження у зв`язку із втратою сили закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння. При цьому зазначила, що наслідки такого закриття їй зрозумілі.

Прокурор проти закриття кримінального провадження не заперечувала. Разом з тим, просила приєднати до матеріалів справи відомості щодо речових доказів, а також щодо вартості витрат на залучення експертів та вирішити їх долю.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_7 , 04 грудня 2020 року о 12 год. 20 хв., перебуваючи у приміщенні залу самообслуговування магазину «ЄВА» № НОМЕР_1 ТОВ «РУШ» (), що розташований за адресою: вул. Київська, 27 у м. Вінниці, помітила на одній із торгівельних полиць флакон зразка для демонстрації продукції (тестеру) жіночої туалетної води бренду «Lalique» лінії «Amethyst», об`ємом 100,00 мл., та жіночої туалетної води бренду «Lalique» лінії «Amethyst», об`ємом 50,00 мл, які належить ТОВ «РУШ», після чого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на таємне заволодіння чужим майном.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований па незаконне заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, таємно, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, з поверхні полиці взяла один не запакований флакон зразка для демонстрації продукції (тестеру) жіночої туалетної води бренду «Lalique» лінії «Amethyst», об`ємом 100,00 мл., вартість якої згідно висновку експерта № 8408/20-21 від 28.12.2020 становила 832 грн. 00 коп., та один запакований флакон жіночої туалетної води оренду «Lalique» лінії «Amethyst», об`ємом 50,00 мл., вартість якої згідно висновку експерта № 8408/20-21 від 28.12.2020 становила 972 грн. 85 коп., які помістила до своєї жіночої сумки.

В подальшому, перебуваючи в приміщенні залу магазину непомітно для сторонніх осіб та працівників магазину ОСОБА_7 зняла з флаконів магнітні стрічки, які залишила у торговому залі.

Таким чином, ОСОБА_7 хоча виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального проступку до кінця, проте, з причин, що не залежали від її волі, не змогла довести його до кінця та розпорядитись викраденим майном, так як на виході з магазину була зупинена працівником охорони магазину ОСОБА_8 , внаслідок чого попереджено завдання матеріальної шкоди ТОВ «РУШ», на суму 1 804 гривні 85 копійок.

Зазначені дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України за ознаками у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Частиною першою статті 2 КК України регламентовано, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

09.08.2024 набрав чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких посилень відповідальності за дрібне викрадення чужого майна» (далі Закон № 3886- ІХ).

Вказаним Законом внесені зміни до ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП), згідно з якими дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (далі НМДГ).

При цьому суд враховує положення ч.6 ст. 3 КК України, відповідно до якої зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до положень ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно з ч.2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Частиною першою статті 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

В свою чергу ч.3 ст. 5 КК України передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

У судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених п. 5-8, 10 ч.1 або ч.2 ст. 284 КПК України.

Зі змісту п.1-2 ст. 284 КПК України випливає, що кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

При цьому пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до абзацу 4 ч.7 ст. 284 КПК ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч.1 або п. 1-2 ч.2 цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст. 479-2 цього Кодексу.

Частиною першою статті 479-2 КПК регламентовано, що суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з ч.3 ст. 479-2 КПК якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч.1 ст. 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 1-2 ч.2 ст. 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Суд також враховує, що Верховний Суд (далі ВС) у постанові від 22.08.2024 (справа № 567/507/23) зауважив таке.

Частиною другою статті 51 КпАП встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст. 51 цього Кодексу, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 НМДГ. Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становила від 0,5 до 2 НМДГ.

Аналіз указаних норм закону, як зазначив ВС, свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статтею 51 КпАП, а саме 2 НМДГ.

Положеннями ч.1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч.6 ст. 3 КК України).

Згідно з пунктом 5 Підрозділу 1 Перехідних положень Податкового кодексу України (далі ПК) визначено, що у разі, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК з урахуванням норм абзацу першого підпункту 169.4.1 пункту 169.4 цієї статті платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Тобто розмір податкової соціальної пільги в розумінні пункту 5 Підрозділу 1 Перехідних положень ПК дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Отже, для вирішення питання щодо наявності в діянні ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення або ж ознак адміністративного правопорушення необхідно визначити, чи перевищує вартість майна, яким вона заволоділа, або виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, тобто 2 102 гривень.

Як суд вже зазначив вище, внаслідок інкримінованого ОСОБА_7 кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України, завдана матеріальна шкода на суму 1 804 гривні 85 копійок. Тобто вартість майна, яким заволоділа обвинувачена ОСОБА_7 є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону України № 3886-IX та положень ПК настає кримінальна відповідальність, а саме 2 102 грн. (станом на момент вчинення кримінального правопорушення).

З огляду на викладене, враховуючи згоду обвинуваченої ОСОБА_7 , суд з урахуванням висновків, зроблених ВС у наведеній вище постанові, а також принципу зворотної дії закону в часі, закріпленого ст.58 Конституції України та ст. 5 КК України, вважає за необхідне закрити кримінальне провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речові докази, а саме:

- DVD-R 16х4.7 GB з назвою «Єва 04.12.2020» - долучено до матеріалів кримінального провадження;

-туалетна вода бренду «Lalique» лінії «Amethyst», об`ємом 50 мл. в кількості 1 шт., туалетна вода бренду «Lalique» лінії «Amethyst» (тестер) об`ємом 100 мл. в кількості 1 шт. та два штрих коди до товарів - передані на відповідальне зберігання матеріально - відповідальній особі магазину «Єва» ТОВ «РУШ» під розписку ОСОБА_9 .

Відповідно до приписів ч.2 ст. 124 КПК України витрати на залучення експерта суд стягує з обвинуваченого на користь держави у разі ухвалення обвинувального вироку. Поряд з тим, ч.1 ст. 126 КПК України регламентовано, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Суд також враховує позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 17.06.2020 (справа № 598/1781/17), згідно з якою КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Крім того, у постанові від 01.02.2024 (справа № 930/497/23) ВС дійшов до висновку, що закриття кримінального провадження стосовно особи з нереабілітуючих підстав і застосування до неї м`якшої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє її від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням судових експертиз.

У вказаній постанові ВС також зауважив, що нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак з огляду на певні обставини кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Зазначена підстава дає суду змогу в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження в зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, має відшкодувати саме ця особа.

При цьому суд також вважає слушним наголосити на тому, що реабілітуючими підставами закриття кримінального провадження є ті підстави, що пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив кримінальне правопорушення (встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати).

Під час досудового розслідування було зібрано достатньо доказів для підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, разом з тим у судовому засіданні обвинувачена надала згоду на закриття кримінального провадження та не наполягала на продовженні судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку, а відтак не використала свого права на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального проступку (не наполягав на своїй реабілітації). Тобто настали певні обставини - втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, за яких кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 виключається.

З огляду на викладене, враховуючи приписи ч.1 ст. 126 КПК та правовий висновок ВС, висловлений у постанові 01.02.2024 (справа № 930/497/23), суд вважає за доцільне судові витрати на залучення експертів від час досудового розслідування покласти на обвинувачену.

Керуючись статтями 284, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження відносно неї, на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України задовольнити.

Кримінальне провадження №0000493 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст. 185 КК України, закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речові докази, а саме:

- DVD-R 16х4.7 GB з назвою «Єва 04.12.2020», який долучено до матеріалів кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження;

-туалетна вода бренду «Lalique» лінії «Amethyst», об`ємом 50 мл. в кількості 1 шт., туалетна вода бренду «Lalique» лінії «Amethyst» (тестер) об`ємом 100 мл. в кількості 1 шт. та два штрих коди до товарів, які передані на відповідальне зберігання матеріально - відповідальній особі магазину «Єва» ТОВ «РУШ» під розписку ОСОБА_9 залишити останній.

Стягнути на користь держави витрати за проведення експертних досліджень та експертиз з ОСОБА_7 - в сумі 490,32 грн. (чотириста дев`яносто грн. 32 коп.)

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: