Номер провадження: 11-сс/813/1527/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 ,в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.09.2024, якою в межах к/п № 0000081 від 03.09.2024 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Зелений Кут Подільського р-ну Одеської обл., громадянина України, із професійно-технічною освітою, розлученого, інспектора прикордонної служби 1 категорії - снайпера 4 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 17.11.2024 включно, з визначенням застави,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було частково задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на гаупвахті ІНФОРМАЦІЯ_4 строком до 17.11.2024 включно, визначенням застави 70 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 211 960 грн.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування доведена наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу, а жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що вона є незаконною та необґрунтованою з огляду на такі обставини:

- заявлені ризики не доведені стороною обвинувачення, а їх наявність слідчим суддею належним чином не мотивовано, та не прийнято до уваги міцність соціальних зв`язків ОСОБА_8 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання та роботи, на його утриманні перебуває 5 дітей, як і не прийнято до уваги практику ЄСПЛ щодо необхідності обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою;

- матеріали справи не містять доказів обґрунтованої підозриОСОБА_8 , а докази, на які посилається сторона обвинувачення, зокрема, протокол обшуку автомобіля, в якому було начебто віднайдені грошові кошти, здобуті в незаконний спосіб, а тому є недопустимими;

- відповідно до принципу плодів отруйного дерева недопустимими є і всі похідні докази та процесуальні документи, в тому числі і постанова про визнання речовими доказами віднайдених в автомобілі речей, яка, серед іншого, не містить усіх необхідних відомостей, наявність яких визначена у ст. 100 КПК України.

За таких обставин захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 22.09.2024 та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту.

У судовому засідання апеляційного суду захисник підтримав доводи апеляційної скарги у повному обсязі та просив її задовольнити, натомість прокурор заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі з огляду на такі обставини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В свою чергу, положеннями ч. 1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, на підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що 20.09.2024 ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України (а.с. 48-52), а санкція зазначеної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7-ми до 9-ти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3-х років з конфіскацією майна.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи її в посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії - снайпера 4 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_6 , діючи всупереч вимог ст.ст. 1, 8, 17, 19, 68 Конституції України, ст.ст. 2, 9, 11, 12 Закону України «Про державний кордон України», ст.ст. 2, 6 Закону України «Про прикордонний контроль», ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правил перетинання державного кордону громадянами України», які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту ЗСУ та будучи обізнаним про те, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, введеного на підставі Указу Президента від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», тимчасово можуть обмежуватися Конституційні права і свободи людини і громадянина, під час встановленої, у відповідності до законодавства України, заборони чоловікам призивного віку на виїзд за кордон, у період з 27.08.2024 по 20.09.2024, перебуваючи у м. Роздільна Одеської області, організував незаконне переправлення громадянина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , поза пунктами пропуску через державний кордон України в напрямку до респ. Молдова (не визнаної Придністровської Молдавської Республіки), керував такими діями та сприяв їх вчиненню вказівками, за що 20.09.2024, близько 11 год 10 хв., перебуваючи разом із ОСОБА_10 в салоні автомобіля ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по вул. 40 років Перемоги у м. Роздільна Роздільнянського району Одеської обл. (автошлях Т-1618) у напрямку респ. Молдова отримав від останнього раніше обумовлену незаконну грошову винагороду у виді грошових коштів на загальну суму 4000 доларів США, що станом на 20.09.2024 становить 165 778 грн, відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого НБУ, після чого ОСОБА_8 було затримано працівниками правоохоронного органу, а його протиправну діяльність припинено, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України - організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню вказівками, вчинені з корисливих мотивів.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту щодо необґрунтованості підозри, колегія суддів наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, на даній стадії досудового розслідування, підтверджується наданими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема: протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 05.09.2024; протоколами додаткового допиту свідка ОСОБА_10 від 16.09.2024 та від 20.09.2024; протоколом обшуку транспортного засобу - автомобіля марки «ВАЗ 2108», з державним номерним знаком НОМЕР_2 від 20.09.2024; протоколом затримання ОСОБА_8 , у порядку ст. 208 КПК України, від 20.09.2024 та іншими матеріалами провадження в їх сукупності. (а.с. 20-47).

Що стосується тверджень захисника про недопустимість доказів, на які в обґрунтування підозри посилається сторона обвинувачення, апеляційний суд наголошує на їх передчасності, натомість, оцінка доказів з точки зору належності та допустимості, а загалом сукупності доказів з точки зору вагомості, достатності та взаємозв`язку, надається судом, відповідно до вимог ст.ст. 89, 94 КПК України, на іншій стадії провадження стадії судового розгляду кримінального провадження по суті, при цьому, за результатами проведення судового розгляду також вирішенню підлягає питання стосовно наявності або відсутності в діях особи складу конкретного кримінального правопорушення, натомість, на теперішній час слідчий суддя лише вирішує питання щодо достатності певного обсягу зібраних доказів для переконання стороннього спостерігача у тому, що особа причетна до вчинення злочину та стосовно неї існують законодавчо встановлені підстави для застосування певного запобіжного заходу.

На переконання апеляційного суду, в даному випадку сукупності зібраних органом досудового розслідування у зазначеному провадженні доказів достатньо для формування стійкого переконання у причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тому підозра у вчиненні останнім зазначеного злочину є обґрунтованою.

Окрім того, колегія суддів, погоджується із висновками слідчого судді про наявність у зазначеному провадженні ризиків можливого переховування підозрюваного ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу на свідків, які обумовлені тими, що останній підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину у сфері охорони державної таємниці, недоторканості державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, який вчинений у найбільш несприятливий для держави період, у час коли є необхідним здійснювати відсіч рф, внаслідок повномасштабного вторгнення, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк від 7-ми до 9-ти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3-х років з конфіскацією майна; знає анкетні дані свідків в зазначеному провадженні, чим може скористатись задля здійснення на них впливу.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки існування ризиків за ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого.

На переконання колегії суддів, в даному випадку тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого йому у злочину сама по собі може бути достатнім мотивом для здійснення дій, направлених на переховування від органів досудового розслідування й суду та зазначена позиція апеляційного суду кореспондується із практикою ЄСПЛ, який в рішенні «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, не відповідають дійсності посилання захисника щодо недоведеності органом досудового розслідування наявності в зазначеному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Надаючи оцінку доводам захисника відносно того, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та роботи, на його утриманні перебувають п`ятеро дітей, апеляційний суд зауважує, що захисником не було надано жодних доказів на підтвердження наведених обставин.

Натомість наявність у підозрюваного місця реєстрації та проживання жодним чином не зменшує існування вищенаведених ризиків та не може слугувати безумовною підставою для застосування стосовно підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, з огляду на інші, встановлені судами 1-ої та апеляційної інстанції обставини.

Окрім того, апеляційний суд враховує специфіку інкримінованого злочину, обізнаність обвинуваченого із процедурою незаконного перетину державного кордону, що також свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Більш того, запобіжний захід у виді тримання під вартою застосований до ОСОБА_8 на визначений строк, а питання доцільності його подальшого застосування буде перевірена слідчим суддею через нетривалий час в порядку, передбаченому ст. 199 КПК України.

При цьому, застосований до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід не є безальтернативним, оскільки слідчим суддею обґрунтовано була передбачена можливість застосування щодо нього альтернативного запобіжного заходу у виді застави, в розмірі передбаченому ч. 4 ст. 183 КПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що стосовно підозрюваного ОСОБА_8 на даному етапі досудового розслідування необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тому оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 370, 404, 405, 407, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.09.2024, якою в межах к/п № 0000081 від 03.09.2024 відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 17.11.2024 включно, з визначенням застави - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4