Справа № 755/2108/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" серпня 2024 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003014 від 28.09.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, з повною середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, зокрема:

- вироком Деснянського районного суду м. Києва від 21.09.2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки (відбув покарання);

- вироком Дарницького районного суду м. Києва від 10.06.2024 року за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років;

- вироком Дарницького районного суду м. Києва від 04.07.2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 маючи не погашену та не зняту судимість, на шлях виправлення не став та вчинив умисний корисливий злочин за наступних обставин:

Так, в період воєнного стану, згідно з ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022 року, а також Указу Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 року, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.08.2022 №2500-ІХ, а саме 27.09.2022 року в період часу приблизно з 19:30 по 19:33, перебуваючи за адресою: м. Київ, пр-т. Гагаріна, 3-Е , біля входу в приміщення аптечного пункту «Аптека оптових цін» ТОВ «АПТЕКА911 .ЮА», у ОСОБА_4 виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Побачивши біля входу до вищезазначеного аптечного пункту незафіксований вело замком велосипед марки «Gt Avalanche Elit», реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 , шляхом вільного доступу, таємно, повторно викрав велосипед марки «Gt Avalanche Elit», який належить на праві власності ОСОБА_6 , вартістю 21525 грн 00 коп., після чого покинув місце вчинення кримінального правопорушення на викраденому велосипеді та в подальшому розпорядився ним, а саме продав вищевказаний велосипед раніше незнайомому йому громадянину.

Своїми протиправними діями ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 завдав матеріальної шкоди на загальну суму 21525 грн 00 коп.

Крім цього, 03.10.2022 року в період часу з 13:35 по 14:10, перебуваючи за адресою: м. Київ, пр-т. Гагаріна, 2-А , біля входу до закладу громадького харчування «МакДональдз», у ОСОБА_4 виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Побачивши біля входу до вищезазначеного закладу незафіксований вело замком велосипед марки «TopRider», реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, переконавшись що за його протиправними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, ОСОБА_4 , шляхом вільного доступу, таємно, повторно викрав велосипед марки «TopRider», який на праві власності належить громадянину ОСОБА_7 , вартістю 4808 грн 30 коп., після чого покинув місце вчинення кримінального правопорушення на викраденому велосипеді та в подальшому розпорядився ним, а саме продав вищевказаний велосипед раніше незнайомому йому громадянину. Своїми протиправними діями ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_7 завдав матеріальної шкоди на загальну суму 4808 грн 30 коп. Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав у повному обсязі та пояснив суду, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачене КК України за вказані кримінальні правопорушення, і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Обвинувачений показав, що дійсно 27.09.2022 року близько 19:30 перебуваючи за адресою: м. Київ, пр-т Гагаріна, 3Е , він таємно викрав марки «Gt Avalanche Elit», після чого місце злочину покинув, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, а саме продав. Крім того, 03.10.2022 року близько 13:35 перебуваючи за адресою: м. Київ, пр-т Гагаріна, 2-А , він таємно викрав марки «TopRider», після чого місце злочину покинув, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, а саме продав. Щиро розкаявся у вчиненому та зазначив, що всі обставини, так як вони викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час, місце вчинення ним кримінального правопорушення відповідають дійсності, розуміє, що його дії були умисними та корисливими, вчинені під час дії воєнного стану в державі. Зокрема, пояснив, що жалкує про скоєне, буде відшкодовувати завдану шкоду, якщо є претензії у потерпілих. Крім того, повідомив, що бажає повернутися на військову службу. У судовому засіданні досліджено матеріали кримінального провадження, які надав прокурор, що характеризують особу обвинуваченого.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції. Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження. За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу. Винуватість ОСОБА_4 , який не оспорював фактичні обставини справи у вчиненні інкримінованого йому злочину, знайшла повне підтвердження під час судового розгляду.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_8 у тому, що він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, в умовах воєнного стану, і тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 185 КК України. При цьому суд враховує позицію ОП ВС, викладену у постанові № 722/594/22 від 15.01.2024 року, відповідно до якої за ч. 4 ст. 185 КК України кримінальна відповідальність передбачена за вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного або надзвичайного стану на території, на якій він введений. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин. При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів. Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином відповідно; конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого - вину визнав повністю, щиро каявся у вчиненому; дані про його особу, зокрема: не одружений; на час розгляду кримінального провадження не працює; під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; був військовослужбовцем; раніше неодноразово судимий за корисливі злочини проти власності, на шлях виправлення не став та вчинив корисливе кримінальне правопорушення; думку сторони обвинувачення, зокрема прокурор просив призначити обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, з урахуванням ст. 70 КК України та попереднього вироку суду; думку обвинуваченого, який підтримав думку прокурора. Також суд враховує заяви потерпілих від 22.02.2024 року та 26.02.2024 року, в яких вказано, що цивільні позови до обвинуваченого будуть подавати після винесення вироку суду.

Згідно зі ст. 66 КК України суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено. Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_4 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі, оскільки його перевиховання та виправлення можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства. Підстав для застосування ст. ст. 69, 69-1, 75 КК України суд не вбачає. Дане покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого злочину і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу. Згідно з матеріалами справи ОСОБА_4 вчинив вказане у вироку кримінальне правопорушення до постановлення відносно нього останнього по часу вироку Дарницького районного суду м. Києва від 04.07.2024 року, яким було враховано попередній вирок Дарницького районного суду м. Києва від 10.06.2024 року та остаточно визначено покарання із застосуванням вимог ст. 70 КК України, тому в даному кримінальному провадженні до нього слід застосувати лише вимоги ч. 4 ст. 70 КК України та за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно визначити покарання за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. На думку суду, остаточно визначене судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Приймаючи таке рішення, суд враховує усталену практику ККС Верховного Суду з цього питання, яка висвітлена в постановах від 18.02.2020 року (справа № 280/901/17), від 30.11.2021 року (справа № 695/1628/18), від 23.02.2021 року (справа № 401/1705/19). Так, у постанові від 18.02.2020 року (справа № 280/901/17) ККС ВС зазначив, що суд першої інстанції у справі, що розглядається, неправильно застосував ст. 71 КК і до призначеного покарання, безпідставно приєднав невідбуту частину покарання призначеного за вироком Бородянського районного суду Київської області від 10 листопада 2011року, оскільки, покарання за цим вироком раніше вже було приєднано до покарання, призначеного за вироком Деснянського районного суду від 17 квітня 2018 року. Таким чином, повторне приєднання невідбутої частини покарання є неприпустим та суперечить принципам та загальним засадам призначення покарання. Верховний Суд вважає, що в даному випадку, засудженому необхідно призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст. 70 КК України, оскільки особа вчинив злочин у цьому кримінальному провадженні 06 липня 2017 року, тобто до постановлення вироку Деснянського районного суду від 17 квітня 2018 року. Крім того, при вирішенні питання щодо умов застосування положень ст. 70 чи 71 КК України суд враховує, що в постанові від 01 червня 2020 року в справі № 766/39/17 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зауважила, що за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи при визначенні остаточного покарання та правил на підставі яких воно має бути сформованим слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили. Приймаючи таке рішення без участі потерпілих, суд врахував їх заяви від 22.02.2024 року й 26.02.2024 року та виходить з засад ч. 5 ст. 28 КПК України, не допускаючи зайвого формалізму, оскільки кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк стало предметом судового розгляду. Крім того, суд зазначає, що відповідно до положень ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Речові докази підлягають вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України. Запобіжний захід ОСОБА_4 під час судового розгляду кримінального провадження не обирався. Питання процесуальних витрат підлягає вирішенню відповідно до вимог ст. 124 КПК України. Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням положень ст. 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Дарницького районного суду м. Києва від 04.07.2024 року, остаточно визначити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 1 (один) місяць. Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з дня його фактичного затримання в порядку виконання цього вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_9 під час судового розгляду кримінального провадження не обирався. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні. Речові докази у кримінальному провадженні: - DVD-R диски - залишити в матеріалах провадження; - кепку чорного кольору із візерунком «зірка» та куртка синього кольору, які були переданні під розписку ОСОБА_4 - залишити ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та обвинуваченому. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1