Справа №585/429/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_10
Номер провадження 11-кп/816/956/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - Інші справи та матеріали
УХВАЛА

Іменем України

11 грудня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в місті Суми кримінальне провадження № 585/429/24 за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_5 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01.02.2024, якою заявнику ОСОБА_5 було повернуто його заяву про встановлення давності виконання вироку та приведення вироку у відповідність чинному законодавству,

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

заявника - ОСОБА_5 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі (та повторній апеляційній скарзі) ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду та повернути матеріали справи на новий розгляд до суду першої інстанції у новому складі суду, оскільки ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, розглянувши його заяву про встановлення давності виконання вироку і про приведення вироку у відповідність чинному законодавству, та відкривши провадження, суд не повідомив про це учасників процесу, не повідомив сторін і про дату та час розгляду даної заяви, чим порушив його право на захист.

30.01.2024 до Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшла заява ОСОБА_5 , в якій він просив встановити у нього станом на 15.02.2020 давність виконання вироку, обрахувати повний фактичний строк тримання під вартою або привести у відповідність чинному законодавству вирок відносно нього, замінивши призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки вирок відносно нього не набрав законної сили і його необхідно привести у відповідність чинному законодавству, так як 15.02.2020 сплив встановлений у п. 5 ч. 1 ст. 80 КК п`ятнадцятирічний строк давності виконання цього вироку. У період з 15.02.2005 до 15.02.2020 від відбування покарання він не ухилявся, нового злочину не вчинив, а вирок відносно нього не був приведений до виконання, тому він повинен бути звільнений від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. Відповідно до вимог закону зазначене питання вирішується судом колегіально, тому одноособовий розгляд справи був незаконним. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, то він зобов`язаний замінити призначене покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, що також підлягає розгляду колегіальним складом суду. Вважає, що суд має обрахувати станом на день вирішення питання відбутий ним строк покарання.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01.02.2024 заяву ОСОБА_5 про приведення вироку у відповідність чинному законодавству було повернуто. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що порушені в заяві питання чинним КПК не віднесені до питань, пов`язаних з виконанням вироку, перелік яких визначений ст. 537 КПК.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_7 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Зокрема, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Порядок кримінального провадження визначений законодавцем у ст. 1 КПК, згідно якої на території України цей порядок визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України, а завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК). При цьому у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу (ч. 6 ст. 9 КПК).

У кримінальному провадженні правосуддя здійснюється лише судом згідно з правилами, передбаченими КПК (ч. 1 ст. 30 КПК), який (суд) зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч. 6 ст. 22 КПК).

Згідно ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно ст. 94 КПК, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

11.10.2004 вироком Апеляційного суду Сумської області ОСОБА_5 був визнаний винним за п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 70 КК та йому було призначене покарання у виді довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного Суду України від 15.02.2005 вирок Апеляційного суду Сумської області від 11.10.2004 залишений без змін.

Необхідно зауважити, що згідно приписів ч. 2 і 3 ст. 43 КПК засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили, який має права обвинуваченого, передбачені ст. 42 цього Кодексу, в обсязі, необхідному для його захисту. Тобто, відповідно ч. 4 ст. 42 КПК, засуджений має право: 1) брати участь під час судового розгляду у допиті свідків обвинувачення або вимагати їхнього допиту, а також вимагати виклику і допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення; 2) збирати і подавати суду докази; 3) висловлювати в судовому засіданні свою думку щодо клопотань інших учасників судового провадження; 4) виступати в судових дебатах; 5) ознайомлюватися з журналом судового засідання та технічним записом судового процесу, які йому зобов`язані надати уповноважені працівники суду, і подавати щодо них свої зауваження; 6) оскаржувати в установленому цим Кодексом порядку судові рішення та ініціювати їх перегляд, знати про подані на них апеляційні та касаційні скарги, заяви про їх перегляд, подавати на них заперечення; 7) отримувати роз`яснення щодо порядку підготовки та використання досудової доповіді, відмовлятися від участі у підготовці досудової доповіді;

8) брати участь у підготовці досудової доповіді, надавати представнику персоналу органу пробації інформацію, необхідну для підготовки такої доповіді, ознайомлюватися з текстом досудової доповіді, подавати свої зауваження та уточнення.

Відповідно ч. 2, 5 ст. 534 КПК, судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає безумовному виконанню, а процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання, крім іншого: про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким; інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку (п. 2, 3, 14 ч. 1 ст. 537 КПК).

Питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів (ч. 1 ст. 539 КПК), а клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 2, 3, 14 ч. 1 ст. 537 КПК; до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питання, передбаченого п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК (п. 1, 4 ч. 2 ст. 539 КПК).

Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово, крім питання щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, розгляд якого здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст. 318-380 КПК. У судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого; інші особи у разі необхідності. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття. За наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку.

У разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, а також щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову (ч. 3, 5, 7 ст. 539 КПК).

Іншого порядку вирішення порушеного ОСОБА_5 питання кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Отримавши заяву ОСОБА_5 та повернувши її заявнику без розгляду, суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 537 і 539 КПК, які були наведені вище, істотно порушивши права та законні інтереси останнього.

ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

На національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Така загальна засада кримінального провадження (основний принцип судочинства) як рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (ст. 129 Конституції України, розділ I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

Принцип рівності сторін у процесі в розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення ЄСПЛ у справах «Домбо ОСОБА_10 проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands) від 27.10.1993, заява № 14448/88, п. 33); «Анкерль проти Швейцарії» (Ankerl v. Switzerland) від 23.10.1996 р., заява № 17748/91, п. 38).

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч. 1 ст. 412 цього Кодексу істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. При цьому судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, крім іншого, якщо: 3) судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, 4) судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою (ч. 2 ст. 412 КПК).

Відповідно ч. 1 ст. 415 КПК, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, крім іншого, якщо: 1) встановлено порушення, передбачені п. 3, 4 ч. 2 ст. 412 цього Кодексу, тобто, коли судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого та його захисника, якщо участь останнього є обов`язковою, так як учасники судового провадження (п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК) повідомляються про дату, час та місце розгляду заяви; неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду заяви і перегляду судового рішення, а після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд переходить до судових дебатів, у яких виступають прокурор, засуджений, його захисник тощо.

З огляду на викладене, рішення суду не можна вважати законним, обґрунтованим і належним чином вмотивованим, а допущені порушення необхідно вважати істотними і такими, що тягнуть за собою скасування ухвали і задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5 , оскільки це перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Після скасування зазначеної ухвали колегія суддів вважає за необхідне відповідно п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК призначити новий судовий розгляд, так як установлені порушення, передбачені п. 3, 4 ч. 2 ст. 412 цього Кодексу, тим самим задовольнивши апеляційну скаргу.

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції, з дотриманням прав учасників кримінального провадження та вимог кримінального процесуального закону необхідно ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, оскільки суд першої інстанції не здійснив розгляду заяви ОСОБА_5 по суті, а повернув його останньому, що унеможливлює ухвалення судом апеляційної інстанції свого рішення після скасування ухвали суду.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки порушені питання спочатку підлягають ретельній перевірці та безпосередньому дослідженню при новому судовому розгляді в суді першої інстанції, а вже потім при наявності остаточного судового рішення (у разі оскарження) бути предметом перевірки в апеляційному суді.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01.02.2024 відносно ОСОБА_5 скасувати через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному суді не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3