Провадження № 11-сс/811/1697/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Львові, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 8 листопада 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

старший слідчий, звернувся з клопотанням до слідчого судді про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначення розміру застави..

Клопотання мотивував тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України. Підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки не має постійного місця проживання у м. Львові, може незаконно впливати на свідків та потерпілих, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 8 листопада 2024 року задоволено частково клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальної спрямованості СВ ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 .

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою у Львівській установі виконання покарань № 19 Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.

Встановлено, що строк дії ухвали становить шістдесят днів, який обчислюється з моменту затримання, а саме з 08 листопада 2024 року до 06 січня 2025 року включно.

Визначено підозрюваному ОСОБА_6 заставу в розмірі 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 30 280,00 грн.

У випадку внесення вказаного розміру застави на відповідний рахунок ОСОБА_6 звільняється з-під варти в порядку, визначеному ч. 4 ст. 202 КПК України.

У випадку звільнення з-під варти на ОСОБА_6 покладено наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому підозрюваний зареєстрований та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватись від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 22 год. до 7 год.

Окрім того, просить розгляд справи проводити без участі підозрюваного та його захисника.

Наголошує, що ОСОБА_6 не потребує такого значного обмеження конституційних прав та може забезпечити свою належну поведінку самостійно.

Звертає увагу, що клопотання слідчого не містить доказів наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Повідомляє, що ОСОБА_6 , не має намірів ухилятися від слідства та суду, не буде вчиняти тиску на будь-кого в провадженні, не має наміру перешкоджати встановленню істини в справі.

Адвокат ОСОБА_5 та підозрюваний ОСОБА_6 в судове засідання апеляційного суду не прибули, в тексті апеляційної скарги адвокат просили проводити розгляд справи у його відсутності та відсутності підозрюваного, прокурор не заперечували проти розгляду справи у відсутності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

З урахуванням вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, та думки прокурора, який не заперечували проти розгляду апеляційної скарги адвоката ОСОБА_5 , колегія суддів приходить до висновку, що неявка апелянта та підозрюваного не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги у їх відсутності.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи та дані які характеризують особу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).

Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За частиною першою та п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею ст. 177 цього Кодексу, окрім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як убачається з ухвали слідчого судді та матеріалів судової справи, у провадженні слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області перебуває кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0003207 від 08 листопада 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст. 345 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до відомості про несення служби особовим складом частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України, наряд у складі командира 1 патрульного взводу 1 патрульної роти 2 патрульного батальйону ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_11 , солдата ОСОБА_12 , сержанта ОСОБА_13 та старшого солдата ОСОБА_14 заступили на чергування з 18:00 год. 07 листопада 2024 року до 01:00 год. 08 листопада 2023 року.

08 листопада 2024 року приблизно о 00 год. 40 хв. під час патрулювання у центральній частині м. Львова, наряд Національної гвардії України у складі ОСОБА_11 , солдата ОСОБА_12 сержанта ОСОБА_13 та старшого солдата ОСОБА_14 , будучи одягненими у формений одяг з розпізнавальними знаками Національної гвардії України та Національної поліції України знаходячись при виконанні своїх службових обов`язків, перебуваючи неподалік Львівської Національної Опери, що за адресою: АДРЕСА_3 , представившись, підійшли до групи невідомих осіб, які, перебуваючи в громадському місці, конфліктували між собою та зробили зауваження щодо припинення ними порушень громадського порядку.

Одразу після цього, ОСОБА_6 , перебуваючи за вказаною адресою, з метою перешкоджання військовослужбовцям Національної гвардії України, які виконували свої службові обов`язки, під час встановлення ними обставин порушення громадського порядку, не реагуючи на зауваження військовослужбовців Національної гвардії про те, щоб покинути місце події, усвідомлюючи, що військовослужбовець Національної гвардії України ОСОБА_11 одягнений у формений одяг та перебуває при виконанні своїх службових обов`язків, з метою спричинення тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу, діючи умисно, підійшов до нього ззаду, обома руками обхватив його за тулуб та руки, прикладаючи фізичну силу, підняв його та прокинув на прогин, чим спричинив йому тілесні ушкодження у виді травматичного звиху лівої плечової кістки.

08 листопада 2024 року ОСОБА_6 затримано відповідно до ст. 208 КПК України та повідомлено його про підозру в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легкого тілесного ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

8 листопада 2024 року старший слідчий ВРЗ ЗССВ ЛРУП № 1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_6

8 листопада 2024 року клопотання старшого слідчого було задоволено частково слідчим суддею Личаківського районного суд м. Львова.

Ухвалюючи своє рішення про обрання підозрюваному ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя в повному об`ємі, правильно дослідив усі обставини справи та вірно прийшов до переконання про наявність ризиків, перелік яких передбачений ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст. ст. 193,194 КПК України, вислухавши доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового слідства.

Перевіряючи доцільність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя Личаківського районного суд м. Львова дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваного, його вік, стан здоров`я сімейний стан та майновий стан.

Згідно з наданими стороною обвинувачення даними, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легкого тілесного ушкодження у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, йому загрожує покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк, він є працездатною особою, тяжкими захворюваннями не страждає, а також те, що ОСОБА_6 судимий вироком Галицького районного суду м. Львова від 26 квітня 2024 року за ч. 2 ст. 345 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, перебуваючи на волі під час досудового розслідування, він може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних, у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом погодження показань з особами, причетними до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому підозрюється, відтак застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Дані обставини є істотними та такими, що виправдовують тримання підозрюваного під вартою, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З урахуванням фактичних обставин підозри, характеру вчинення інкримінованого правопорушення, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді першої інстанції, що зазначене вказує на неможливість в даному конкретному випадку застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу. Застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування в тому числі щодо належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрювана особа може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваною особою зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрювана особа обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Аргументи сторони захисту, що ОСОБА_6 не має на меті уникати кримінальної відповідальності, не буде продовжувати злочинну діяльність, не буде переховуватися, а сприятиме слідству для з`ясування обставин кримінального правопорушення, колегією суддів розцінюються критично, оскільки такі мають формальний характер.

Наведене в апеляційні скарзі захисника, не спростовує доводів обґрунтованості підозри ОСОБА_6 , у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, а його належна процесуальна поведінка може бути врахована в подальшому, в тому числі й при призначенні покарання.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні не тяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

Також, в контексті справи «Мангурас проти Іспанії» від 20 листопада 2010 року ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

За змістом статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в цілому та її 3 пункту вбачається, що застава може вимагатись лише до тих пір, поки існують причини, що виправдовують затримання (пункт 42 рішення ЄСПЛ у справі Musucv.Moldova від 06 листопада 2007 року, заява №42440/06, та пункт 139 рішення ЄСПЛ у справі Олександр Макаров проти Росії від 12 квітня 2009 року, заява № 15217/07). Влада повинна бути уважною у встановленні відповідної застави. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого (пункт 79 рішення ЄСПЛ у справі Mangouras v. Spain).

Тому, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

З урахуванням міри покарання, яка може бути застосована до підозрюваного в разі доведеності його вини та наявністю визнаних судом ризиків, застава у розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (30 280 грн.) відповідає меті застосування запобіжного заходу. Саме такий розмір застави, на думку колегії суддів, слугуватиме достатнім стимулюючим фактором, який підозрюваний та/або заставодавець боявся б втратити у разі невиконання покладених процесуальних обов`язків.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні застави слідчим суддею надано оцінку відповідним обставинам, враховано майновий стан підозрюваного та його родини, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Відтак, ухвала слідчого судді про обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 є законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скарга захисника - адвоката ОСОБА_5 слід відхилити.

Керуючись ст. 177, 183, 184, 309, 310, 376, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

ухвалу слідчого судді Личаківського районного суд м. Львова від 8 листопада 2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4