Справа № 742/3501/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/344/24
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

09 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

захисника адвоката ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції за допомогою власних засобів відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 липня 2024 року про продовження строків тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Прилуки Чернігівської області, громадянину України, розлученому, офіційно непрацюючому, фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому, продовжено строк тримання під вартою у межах строків досудового розслідування, а саме до 03 вересня 2024 року включно.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя вказав, що прокурором доведено обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України, а саме у вимаганні, вимозі передачі чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, з погрозами обмеження прав, свобод або законних інтересів близького родича (чоловіка) потерпілої, що мало наслідком заподіяння матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_9 на загальну суму 118426,47 грн., а тому з урахуванням ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, з урахуванням тяжкості можливого покарання в співставленні з характеризуючими даними підозрюваного, дають підстави вважати, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Свої вимоги аргументує тим, що при розгляді клопотання стороною обвинувачення не було надано суду жодного доказу про те, що підозрюваний має намір уникнути слідства чи суду, оскільки відсутні докази, що ОСОБА_8 висловлював думки про втечу, а особи які б могли підтвердити такі наміри вказані не були, що свідчить про припущення такого ризику. Що стосується ризику впливу на потерпілу та свідків, а також інших фігурантів кримінального провадження, то захисник також вважає даний ризик не виправданим, оскільки потерпіла та свідки уже допитані, і до цього часу з їх боку не надходило заяв та повідомлень з приводу тиску на них. Також апелянт вважає невиправданим цей ризик в частині встановлення інших причетних до злочину,що створює підстави для втрати слідством доказів, оскільки такі особи фактично були встановленні, проте підозра їм не оголошувалася і затримано їх не було, що свідчить про невиправдані дані про можливий вплив на них. Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином є припущенням органів досудового розслідування та прокурора, а тому має тлумачитись на користь ОСОБА_8 . Посилання слідчого судді на підтвердження ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється особа, не обґрунтоване жодними доказами, оскільки ОСОБА_8 висунута підозра лише по одному епізоду, а джерелом доходу підозрюваного є ремонт автомобілів, що залишилось поза увагою суду.

Просить врахувати, що на обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу сторона обвинувачення зазначила лише про ризики, в той час як жодних доказів не надала. Також зазначає апелянт, що при вирішення питання про продовження запобіжного заходу слідчим суддею не враховано вік та стан здоров`я особи, міцність його соціальних зв`язків, репутацію за місцем проживання, майновий стан та відсутність судимостей.

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, просив ухвалу слідчого судді скасувати, у зв`язку з необґрунтованістю та невмотивованістю судового рішення, та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, позицію прокурора, який наполягав на обґрунтованості судового рішення, оскільки ризики, заявлені стороною обвинувачення, продовжують існувати і на сьогоднішній день, а з урахуванням заперечень підозрюваним вини їх реальність є достатньо обгрунтованою, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Як убачається з клопотання слідчого та матеріалів провадження ОСОБА_8 підозрюється в тому, що реалізуючи спільний злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом вимагання, 07.05.2024 року близько 11 години, ОСОБА_8 з групою осіб прибули на територію господарства за місцем проживання потерпілої ОСОБА_9 , де шляхом погроз та залякування, створивши своїми діями психологічний тиск на потерпілу та залякавши її, отримали від останнього грошові кошти в різних валютах та сумах, а згодом, продовжуючи свою злочинну діяльність отримали другу частину грошових коштів належних потерпілій.

Відомості по даному факту внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000509 від 17 травня 2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.

06 червня 2024 року ОСОБА_8 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, в порядку до положень ст.208 КПК України та 07 червня 2024 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.

07 червня 2024 року ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту строком на 60 днів, до 03 серпня 2024 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні злочину. На початковій стадії досудового розслідування кримінально-процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення, як помилково вважає сторона захисту. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких, за яке передбачено покарання на строк до 7 років позбавлення волі, офіційно не працевлаштований, хоча і має постійне місце проживання.

Обставини справи, характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , зважаючи на необхідність у здійсненні ряду слідчих та процесуальних дій, вказують на те, що при більш м`якому запобіжному заході не буде забезпечена належна процесуальна поведінка підозрюваного, а заявлені ризики є реальними, на час розгляду клопотання не зменшились та не зникли, і слідчий суддя вірно вказав на це у своєму рішенні та продовжив строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Наявність фактичного місця проживання не гарантують належного виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не вказують на міцність його соціальних зв`язків, з огляду на те, що ОСОБА_8 є особою працездатного віку, однак офіційно не працює, а доказів того, що він отримує стабільний дохід від незареєстрованої діяльності, стороною захисту не надано, що додатково підвищує ризик можливості продовження злочинної діяльності та переховування від органів досудового розслідування.

Та обставина, що під час досудового розслідування були допитані свідки та потерпіла, не свідчать про те, що у подальшому підозрюваний не чинитиме на них тиску з метою зміни показань на свою користь, адже суд не може брати до уваги показання учасників кримінального провадження, надані ними в ході розслідування, а надає оцінку лише тим показанням, які надані під час судового розгляду. За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Колегія суддів критично оцінює доводи сторони захисту щодо необхідності доведення стороною обвинувачення ризику переховування від органів досудового розслідування та суду саме шляхом допиту свідків, які можуть підтвердити такий намір ОСОБА_8 .

Як не заслуговує на увагу і зауваження апелянта щодо встановлення органами досудового розслідування причетних до злочину, оскільки така діяльність є виключною компетенцією слідчого та не може ґрунтуватися на переконаннях захисника.

Отже, рішення слідчого судді про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 повністю узгоджується з вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, належне обґрунтування доцільності продовження ОСОБА_8 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання слідчого.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 липня 2024 року про продовження строків тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_8 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12