Справа № 513/1242/24
Провадження № 1-кп/513/176/24
Саратський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому в режимі відеоконференції засіданні в залі суду смт Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000042, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 лютого 2022 року, щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища міського типу Миколаївка, Миколаївського району, Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не одруженого, раніше не судимого, з середньою спеціальної освітою, військовослужбовця призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 02 березня 2022 року за мобілізацією, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді срільця-санітара 2 десантно-штормового відділення 1 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос»,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

у с т а н о в и в:

До Саратського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000042 від 27 лютого 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 жовтня 2024 року, розподілений судді ОСОБА_1 .

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просила призначити судовий розгляд кримінального провадження на підставі обвинувального акту, вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття кримінального провадження або повернення обвинувального акту прокурору відсутні. Також прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів, із визначенням розміру застави.

Клопотання обґрунтовує тим, що наявні ризики, передбачені п.п. 1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватися від суду, вчиняти інші злочини, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбачає покарання у виді позбавлення волі від п`яти до десяти років. ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, в умовах воєнного стану, допустив грубе порушення військової дисципліни, може спробувати ухилитись від кримінальної відповідальності. Враховуючи вище зазначені ризики, прокурор зазначає, що наявні достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити вищевказані дії, а тому з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, зокрема для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч.7 ст.42 КПК України, до обвинуваченого необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

У підготовчому засіданні прокурор клопотання підтримала та просила задовольнити.

Захисник - адвокат ОСОБА_5 не заперечував проти призначення справи до судового розгляду, також заперечив проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив зменшити розмір застави до 20 прожиткових мінімумів працездатних осіб, оскільки обвинувачений має хронічне захворювання та розмір застави у розмірі 30 прожиткових мінімумі є для нього надмірним тягарем.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію висловлену його захисником.

Суд дослідивши матеріали справи та подані клопотання та заперечення, заслухавши думку учасників справи, дійшов до таких висновків.

Дане кримінальне провадження підсудне Саратському районному суду Одеської області.

Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону.

Підстав для закриття чи зупинення кримінального провадження в підготовчому судовому засіданні не встановлено.

Зазначене судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України відсутні.

Заслухавши думку учасників судового провадження щодо можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду суд вважає за можливе закінчити підготовче судове провадження та призначити судовий розгляд.

Що стосується клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд дійшов таких висновків.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22 грудня 2024 року включно. Визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання ОСОБА_4 обов`язків передбачених КПК України в розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 90840 грн.

Положеннями ч.2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ст.176 та ст. 177 КПК України, законодавець дав вичерпний перелік загальних положень про запобіжні заходи та визначив мету і підстави їх застосування за наявності ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

На підставі ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно з ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження, міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 177 Кримінального процесуального кодексу України).

Обвинувальний акт стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 перебуває на розгляді в суді.

Наведеного вище достатньо для висновку, не вирішуючи питання про доведеність вини під час розгляду клопотання, що підозра відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра», зокрема з урахуванням положень п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України.

Щодо ризику переховування обвинуваченого від суду, суд зазначає таке.

Обґрунтування, які можуть вважатися «відповідними» та «достатніми», включають небезпеку переховування, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризики змови, повторного вчинення злочину або спричинення порушення громадського порядку, а також необхідність захисту затриманого (див. рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» [ВП] (Buzadji v. the Republic of Moldova) [GC], заява № 23755/07, пункти 87, 88 та 102, ЄСПЛ 2016 (витяги).

Ці ризики повинні бути належним чином обґрунтовані, і міркування органів державної влади з цих питань не можуть бути абстрактними, загальними або стереотипними (див. згадане рішення у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia), пункт 222).

Таким чином, ризик переховування не може оцінюватися виключно на підставі тяжкості можливого покарання; його слід оцінювати з урахуванням інших факторів, таких як характер обвинуваченого, моральні якості, майновий стан, зв`язки з країною та міжнародні контакти (там само, пункт 223).

Суд вважає даний ризик доведений прокурором, оскільки ризик переховування обумовлюється можливістю притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для нього наслідками і суворістю передбаченого покарання.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 червня 2019 року по справі № 166/313/17, від 13 серпня 2020 року по справі № 674/1202/19, від 27 лютого 2019 року по справі № 0503/10653/2012, усвідомлення ймовірності визнання вини особи з висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином суд дійшов такого висновку.

Посилання на існування цього ризику носить не конкретний характер та жодних доказів на підтвердження факту його існування на теперішній час суду не надано. З цих підстав, цей ризик не враховуються судом при вирішенні питання про наявність підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо ризику вчинити інші кримінальні правопорушення обвинуваченим, то цей ризик, зазначений у пункті 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, є реальним, оскільки у разі незастосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, останній зобов`язаний з`явитися до військової частини та продовжити військову службу та може продовжити займатися незаконною діяльністю.

За таких обставин суд вважає, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені частиною першою статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , у відповідності до ст. 12 Кримінального кодексу України, відноситься до категорії тяжких злочинів, максимальне покарання, згідно санкції ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, десять років позбавлення волі.

Отже, враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підтверджуються на цьому етапі розгляду кримінального провадження, прокурором доведено наявність ризиків, які існують та дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені пунктами 1, 5 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, також, виходячи з положень частини восьмої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, тому суд доходить висновку, що більш м`який запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не виправдовує себе та не зможе забезпечити цілей кримінального провадження і не зможе запобігти встановленим судом ризикам.

Також, суд враховує правову позицію Європейського суду, яка сформульована, зокрема, у п.80 рішення у справі «Марченко проти України» про те, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд зазначає таке.

Застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, на думку суду, в даному випадку є неможливим, оскільки до органу досудового розслідування та до суду не надходило письмових зобов`язань про взяття обвинуваченого на поруки, а також буде неефективним з огляду на те, що істотною відмінністю цього запобіжного заходу від особистого зобов`язання є те, що реалізація особистої поруки передбачає менше обмеження прав і свобод підозрюваного, ніж інші запобіжні заходи, зокрема, особисте зобов`язання.

Застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, на думку суду, в даному випадку є неможливим, оскільки особисте зобов`язання, у даному конкретному випадку не спроможне забезпечити досягнення цілей у кримінальному провадженні та нівелювати наявні ризики, оскільки враховуючи особливості події кримінального правопорушення (місце, мету, спосіб, засоби вчинення, участь у його вчиненні, тощо), особисте зобов`язання не забезпечить достатніх гарантій належної процесуальної поведінки обвинуваченим, оскільки його поведінка свідчить про нездатність самостійно додержуватись встановлених норм правопорядку та свідоме їх ігнорування.

Застосування запобіжного заходу суто у вигляді застави, а не як альтернативного запобіжного заходу, є неможливим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Згідно вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішенні "Мангурас проти Іспанії" від 20 листопада 2010 року ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Водночас, ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів, щодо обрання обвинуваченому розміру застави, який перевищував його наявні активи та поточні доходи, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника, шкоду, завдану кримінальним правопорушенням та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

З огляду на досліджені документи, майновий стан ОСОБА_4 та враховуючи обставини кримінального правопорушення суд вважає неможливим застосування такого запобіжного заходу, як застава.

Застосування ж запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту також не гарантуватиме виконання покладених на обвинуваченого обов`язків, оскільки обвинувачений зареєстрований за однією адресою, фактично проживає, як він зазначив, у м.Одесі, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінального правопорушення у виді позбавлення волі, незважаючи на покладені на нього обов`язки, може покинути місце свого фактичного проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, у суду відсутні докази про можливість запобігання тим ризикам на які посилається прокурор шляхом зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на будь-який інший більш м`який запобіжний захід.

Судом не встановлено обставин, які б дали підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Обставини, що зазначені стороною захисту, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, оскільки не виключають наявність ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, і самі по собі є недостатніми для гарантування належної поведінки обвинуваченого, виходячи з конкретних обставин справи.

Отож доводи захисту в сукупності з іншими вищевказаними обставинами не дають достатніх підстав суду для застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою і є недостатніми для гарантування належної поведінки обвинуваченого та не свідчать про відсутність вказаних ризиків з огляду на конкретні обставини справи.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд, відповідно до положень ст. 178 КПК України, враховує дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винним, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених у п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор у клопотанні про продовження запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли б виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний їм запобігти.

На думку суду, саме обраний запобіжний захід - тримання під вартою, відповідає завданням кримінального провадження, визначеного ст. 2 КПК України, меті застосування запобіжного заходу даним щодо обвинуваченого, встановленим обставинам - усунути ризики, які є запобіжником саме належної процесуальної поведінки.

Враховуючи наведене, оскільки вказані у клопотанні прокурора ризики (п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) продовжують існувати, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст.182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2024 року визначено розмір застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів, що складає 90840 грн.

Суд не знаходить підстав для зміни раніше визначеного розміру застави, оскільки застава в такому розмірі буде з одного боку утримувати обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не перетворить обраний йому запобіжний захід на безальтернативне ув`язнення, тобто зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України. Визначений розмір застави визначений в межах, передбачених п. 2) ч. 5 ст. 182 КПК України та не є максимальним.

Застосовуючи щодо обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у виді застави, суд також вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені у частині 5 статті 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 177, 314-316 КПК України, -

у х в а л и в:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 13 лютого 2025 року включно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що у будь-який момент ним, іншою фізичною особою або юридичною особою (заставодавцем) може бути внесена застава у розмірі визначеному відповідно до ухвали Саратського районного суду Одеської области від 24 жовтня 2024 року.

Роз`яснити обвинуваченому, що він або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок № UA0005435, код отримувача (ЄДРПОУ) - 26302945, банк отримувача - ДКСУ м.Київ, отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

Уразі внесення застави, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти та повідомити про це суд. Після внесення застави обвинувачений ОСОБА_4 буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У разі внесення застави, на підставі ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за викликом;

- не відлучатися із населеного пункту в якому він зареєстрований чи перебуває без дозволу суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або роботи;

- утримуватись від спілкування зі свідками по даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт, для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на вказаний депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі установи, в якій обвинувачений тримається під вартою.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Роз`яснити заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки обвинуваченого.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч.8, ч.10, ч.11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт Сарата Одеської області на 23 грудня 2024 року о 15:00 годині.

Справу розглянути одноособово у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання викликати прокурора, обвинуваченого та його захисника, свідків.

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про визначення обвинуваченому розміру застави у розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів - відмовити.

Вручити копію ухали прокурору, захиснику, обвинуваченому.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 16 грудня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1