ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1631/24 Справа № 202/9956/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

його представника ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_9

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні заступника керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_12 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2024 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Орлянське Василівського району Запорізької області, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючого, працючого у ФОП « ОСОБА_13 » на посаді водія, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України (далі-КК)-

В С Т А Н О В И Л А :

Органами досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється у тому, що 07.07.2024 року він керуючи технічно справним легковим автомобілем «Opel Insignia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по сухому, асфальтобетонному покриттю пр. Слобожанський у напрямку від вул. Воронезська до вул. Теплична в Індустріальному районні м. Дніпра.

Під час руху по проїзній частині пр. Слобожанський, наближаючись до перехрестя з вул. Василя Сухомлинського, водій ОСОБА_9 , не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити автомобіль «Lexus LX450», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_14 , який рухався по пр. Слобожанський в зустрічному йому напрямку прямо, з боку вул. Теплична у напрямку вул. Воронезська, не надавши переваги у русі вищевказаному зустрічному транспортному засобу, перейшов до виконання маневру лівостороннього повороту у напрямку вул. Василя Сухомлинського, де допустив зіткнення з передньою частиною автомобіля «Lexus LX450». Після зіткнення автомобіль «LEXUS LX450», реєстраційний номер НОМЕР_2 у некерованому стані виїхав за межі проїзної частини праворуч на тротуар, де здійснив передньою частиною наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_15 .

Своїми діями водій ОСОБА_9 порушив вимоги вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3. а), б), та 16.13. Правил дорожнього руху України.

Порушення п.п. 16.13. Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_9 знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок котрої неповнолітньому пішоходу ОСОБА_15 спричинено тілесні ушкодження, що призвели до її смерті.

Смерть ОСОБА_15 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради" у м. Дніпрі.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_9 підозрюється у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК.

08.07.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК.

09.07.2024 ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК.

19.07.2024 постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту ОСОБА_16 про перекваліфікацію кримінального правопорушення перекваліфіковано кримінальне правопорушення по кримінальному провадженню №0002320 з ч.1 ст.286 КК на ч.2 ст.286 КК.

16.08.2024 ОСОБА_9 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19 серпня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_17 , погодженого прокурором у кримінальному провадженні заступником керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_12 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Покладено на ОСОБА_9 строком до 09 вересня 2024 року обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України (далі-КПК), а саме:

- цілодобово не залишати місце постійного проживання: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку з незаконністю, невмотивованістю, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що під час ухвалення оскаржуваного рішення слідчим суддею не було у повній мірі досліджено та враховано наявність зазначених у клопотанні ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК, тобто можливості підозрюваного ОСОБА_9 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих, експертів у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є недостатнім для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК та уникненню вищевказаних ризиків.

Разом з тим вказує, що під час розгляду клопотання ним зазначалося, що тяжкість вказаного злочину викликає саме ту реакцію суспільства і наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення підозрюваного, як виключну міру запобіжного заходу, та в разі реалізації підозрюваним дій, визначених у ст.177 КПК, існує можливість втрати доказів для доведення його вини в суді та уникнення особою кримінальної відповідальності за скоєння тяжкого злочину.

Водночас зазначає, що при покладенні на підозрюваного обов`язку цілодобово не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , слідчим суддею не враховано, що підозрюваний зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та з його слів проживає у АДРЕСА_2 . Однак в матеріалах кримінального провадження відсутні докази щодо фактичного місця проживання підозрюваного (договір оренди житла, покази осіб, які проживають із підозрюваним, покази сусідів та ін.) та не відомо який час підозрюваний проживає за вказаною адресою, та таких даних не надано стороною захисту.

Таким чином, прокурор вважає, що оскільки підозрюваний не є місцевим мешканцем, не має близьких родичів, друзів, постійного місця проживання, тому в нього відсутні міцні соціальні зв`язки, що ставить під сумнів дієвість покладених на нього обов`язків.

З огляду на викладене прокурор просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2024 року та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора та потерпілої сторони на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, які наполягали на її задоволенні, просили скасувати рішення слідчого судді та застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, вислухавши думку підозрюваного та його захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили відмовити у її задоволенні, а рішення слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею дотримано у повному обсязі.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до положень ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК.

Відповідно до положень ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Згідно позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

У своїх численних рішеннях ЄСПЛ неодноразово вказував, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з уставленою практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Положеннями ч.4 ст.194 КПК передбачено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За змістом положень частини першої та другої статті 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 та обираючи стосовно нього інший більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя послався на доведеність стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286КК, а також на наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Ці висновки не оспорюються прокурором в апеляційній скарзі, а тому відповідно до приписів ч.1 ст.404 КПК апеляційним судом не перевіряються.

Натомість слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п.3,5 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваного ОСОБА_9 незаконно впливати на свідків, потерпілих, експертів у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, з чим погоджується колегія суддів. Такі висновки слідчого судді є правильними, оскільки вони випливають із змісту поданого клопотання та не спростовуються доданими до клопотання письмовими доказами (а.с.1-5).

Отже, всупереч доводам прокурора, сам по собі факт вчинення інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому тяжкого покарання, за відсутності конкретних фактів його переховування від органу досудового розслідування, на що посилається прокурор в апеляційній скарзі, не свідчить про недостатність обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Крім того, прокурор не надав апеляційному суду будь-яких об`єктивних даних про те, що підозрюваний ОСОБА_9 після застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту у даному кримінальному провадженні, порушував умови та не дотримувався покладених на нього обов`язків, або намагався переховуватися від слідства. Навпаки, під час апеляційного розгляду прокурор зазначив, що у сторони обвинувачення наразі відсутні зауваження щодо процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_9 та який своєчасно з`являється за викликом до слідчого та прокурора.

Разом з тим, всупереч доводам апеляційної скарги, на думку колегії суддів, з урахуванням вагомості наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_9 у разі доведеності його винуватості у скоєному, та даних про особу підозрюваного, віку та стану його здоров`я, репутації, сімейного та майнового стану, який не одружений, працює у ФОП « ОСОБА_13 » на посаді водія, має постійне місце реєстрації та проживання, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, раніше не судимий, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що саме такий вид запобіжного заходу, у вигляді цілодобового домашнього арешту, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_9 під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а покладені на нього згідно ч.5 ст.194 КПК обов`язки будуть достатнім стримуючим фактором для запобігання встановленому ризику, передбаченому п.1 ч.1 ст.177 КПК.

У випадку недотримання підозрюваним ОСОБА_9 умов запобіжного заходу визначеного ухвалою слідчого судді, слідчий або прокурор не позбавлені права звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді про зміну запобіжного заходу в порядку визначеному статтею 200 КПК.

Також всупереч твердженням сторони обвинувачення, в матеріалах справи наявні характеристики з місця проживання підозрюваного ОСОБА_9 від сусідів ОСОБА_18 , ОСОБА_19 (а.с.90), ОСОБА_20 , ОСОБА_21 (а.с.91), ОСОБА_22 (а.с.92), зі змісту яких вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 проживає з 2022 року один, за роки проживання проявив себе виключного з позитивного боку, скарг від сусідів на нього не надходило, працьовитий, товариський і ввічливий, в побуті доброзичливий та чуйний, за весь час зарекомендував себе як зразковий громадянин, що підтримує добрі стосунки в спілкуванні з сусідами.

У той-же час, посилання прокурора на наявність у справі суспільного інтересу є неспроможними, оскільки стороною обвинувачення ані у суді першої, ані апеляційної інстанцій не доведено, в чому саме полягає суспільний інтерес даного кримінального провадження та якими доказами це підтверджується.

Між тим під час апеляційного розгляду сторона захисту заявила про тиск на підозрюваного ОСОБА_9 з боку іншого фігуранта у цій справі ОСОБА_14 , який на початку досудового розслідування звинуватив ОСОБА_9 у скоєнні ДТП, що призвела до смертельних наслідків та пошкодження автомобіля ОСОБА_23 . Тому колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне звернути увагу слідчого та процесуального керівника у цьому кримінальному провадженні на необхідність провести належну перевірку і дати оцінку обставинам можливого тиску на підозрюваного ОСОБА_9 з боку іншого фігуранта у цій справі ОСОБА_14 та, за потреби, вжити необхідних заходів реагування.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_12 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_9 є законною, обґрунтованою і вмотивованою, та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скарги прокурора у кримінальному провадженні заступника керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_12 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_9 в межах строку досудового розслідування, тобто до 09 вересня 2024 року, включно та покладенням відповідних обов`язків - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4