УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , її представника адвокатаОСОБА_6 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001147 від 09.10.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, слідчим відділом Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП України в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0001147 від 09.10.2024, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 08.10.2024 приблизно о 22.45 год. невстановлена особа біля буд. АДРЕСА_1 облила невідомою хімічною рідиною обличчя та шию ОСОБА_7 , спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді хімічного опіку 2-4 стадії обличчя, голови, шиї, ротової порожнини, легкого опікового шоку. ЖЄО 19350 від 09.10.2024.

15.10.2024 на підставі узвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 від 14.10.2024 (справа № 947/32259/24, провадження №1-кс/947/14062/24) за місцем мешкання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресом: АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено:

- Мобільний телефон марки «Xiaomi», у корпусі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 із сім картою НОМЕР_3 , який упаковано до сейф-пакету НПУ серії SUD № 1000276.

Вищевказані вилучені речі, 15.10.2024 відповідно до ст. 98 КПК України визнано речовими доказом, про що винесено відповідну постанову.

16.10.2024 року слідчий суддя повернув прокурору клопотання про накладення арешту на майно для усунення недоліків, які необхідно усунути на протязі 72 годин із моменту отримання ухвали слідчого судді.

Процесуальним керівником повторно подано клопотання з метою збереження речових доказів.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні клопотання підтримали, просили задовольнити в повному обсязі.

Представник особи щодо майна якої вирішується питання про накладення арешту адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував щодо накладення арешту на мобільний телефон марки марки «Xiaomi», у корпусі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 із сім картою НОМЕР_3 , який упаковано до сейф-пакету НПУ серії SUD № 1000276, окремо звернув увагу на те, що клопотання не містить будь якого обґрунтування для накладення арешту на вилучене майно. Зауважив, що ОСОБА_5 не має жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні. Органом досудового розслідування не доведений факт, що вилучене майно має значення для кримінального провадження та є знаряддям вчинення кримінального правопорушення. Вилучені речі не відповідають ознакам, що встановлені ст.98 КПК України. Просив відмовити у задоволенні клопотання.

Власник майна ОСОБА_5 підтримав думку свого представника.

Вивчивши клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, вислухавши думку учасників провадження, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Частиною другоюст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як вбачається з поданого клопотання, слідчий в обґрунтування клопотання зазначає, що постановою слідчого від 15.10.2024 вилучене майно визнано речовими доками по даному кримінальному провадженню.

В порушення вимог ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна належним чином не обґрунтовано наявність підстав та необхідності в дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Зокрема, згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається матеріалів клопотання, прокурор посилається на те, що вилучене майно визнано речовими доками по даному кримінальному провадженню, згідно ст.98 КПК України визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, у зв`язку із чим прокурор просить накласти арешт на вилучене майно, оскільки виявлене під час вищевказаного обшуку майно є доказом злочину. Метою арешту вказаного майна є збереження речових доказів у кримінальному провадженні, а також проведення слідчих дій.

Однак, ні в клопотанні, ні в доданих до клопотання матеріалах, слідчим жодним чином не обґрунтовується можливість досягнення завдань застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження та жодним чином не доведено необхідності накладення арешту на мобільний телефон марки «Xiaomi», у корпусі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 із сім картою НОМЕР_3 , який упаковано до сейф-пакету НПУ серії НОМЕР_4 , які було вилучено під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресом: АДРЕСА_2 .

Відтак, оскільки за винятком викладених у даному клопотанні фактичних обставин даного кримінального провадження таке клопотання містить відповідні норми законодавства, якими регламентується порядок та підстави накладення арешту майна, між тим останнє не містить належного обґрунтування, яке б давало підстави для висновку про необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001147 від 09.10.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України відмовити.

Зобов`язати слідчого виконати вимоги п.4 ч.1 ст.169 КПК України та повернути вилучене майно особі, у якої воно було вилучено.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1