ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/3063/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1620/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі - ОСОБА_6

за участю прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 травня 2024 року відносно ОСОБА_9 , -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, військовозобов`язаного, з середньою - технічною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 25.12.2012 Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки;

2) 22.10.2013 Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць;

3) 24.01.2014 Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці,

4) 28.03.2014 Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців;

5) 22.10.2014 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців;

6) 29.06.2017 Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяців, звільненого по відбуттю покарання 06.08.2020; 7) 29.03.2024 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

На підставі положень ч.ч.1, 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 29 березня 2024 року, яким ОСОБА_9 засуджено до 5 років позбавлення волі, більш суворим, призначеним за даним вироком, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у вигляді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 відраховано з 29 березня 2024 року

Роз`яснено ДУ «Харківський слідчий ізолятор», що після набрання даним вироком законної сили, перестануть існувати підстави, визначені ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09 травня 2024 року для залишення ОСОБА_9 у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Як установив суд На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ (зі змінами), в Україні з 05:30 24.02.2022 введено воєнний стан.

1. Навесні 2023 року, але не пізніше 14.04.2023, в ранковий час доби, близько 09:00 год., більш точну дату та час у ході досудового розслідування та судового розгляду встановити не вдалось можливим, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував у квартирі АДРЕСА_3 , яка належить чоловікові потерпілої ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , який надав дозвіл на тимчасове мешкання в цій квартирі ОСОБА_9 .

У цей час у ОСОБА_9 , який достовірно знав, що в квартирі маються коштовні речі домашнього вжитку та інструменти для ремонту приміщень, виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме - шуруповерту ТМ «PRO- CRAFT».

Так, ОСОБА_9 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, переконавшись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, протиправно, повторно, діючи в умовах воєнного стану, усвідомлюючи значення своїх дій, - можливі наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та не зможе йому перешкодити, шляхом вільного доступу, зайшов до підсобної кімнати вищевказаної квартири (комірчина), та забрав з полиці шуруповерт ТМ «PRO-CRAFT» моделі «РВ 800», вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/121-23/12276-ТВ від 13.06.2023 складає 531 гривню.

Після цього, ОСОБА_9 шуруповерт ТМ «PRO-CRAFT» помістив до полімерного пакету, із яким залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 531,00 грн..

2. Окрім цього, навесні 2023 року, але не пізніше 15.05.2023, в ранковий час доби, близько 10:00 год., більш точну дату та час у ході досудового розслідування та судового розгляду встановити не вдалось можливим, ОСОБА_9 , прийшов до будинку АДРЕСА_4 , де в нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, із проникненням в приміщення.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, протиправно, повторно, в умовах воєнного стану, маючи на меті незаконне збагачення, усвідомлюючи значення своїх дій, можливі наслідки та бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та не зможе йому перешкодити, не маючи дозволу на проживання в квартирі, відімкнувши вхідні двері за допомогою ключів, які він в 20.04.2023 в ході конфлікту неправомірно забрав у потерпілої ОСОБА_10 , незаконно проник в житло - квартиру АДРЕСА_3 , яка належить чоловікові потерпілої ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , де з підсобної кімнати (комірчини), таємно викрав електричну дриль TM «Vorskla» моделі «ПМЗ 1400», вартість якої згідно, висновку судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/121-23/12018-ТВ від 09.06.2023 складає 484 гривні 00 копійок.

Після цього, ОСОБА_9 , помістивши дриль до полімерного пакету та залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 484 гривні 00 копійок.

3. Окрім того, навесні 2023 року, але не пізніше 18.05.2023, в ранковий час доби, близько 10:00 год., більш точну дату та час у ході досудового розслідування та судового розгляду встановити не надалось можливим, ОСОБА_9 , прийшов до будинку АДРЕСА_4 , де в нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, із проникненням в приміщення.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, протиправно, повторно, в умовах воєнного стану, маючи на меті незаконне збагачення, усвідомлюючи значення своїх дій, можливі наслідки та бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та не зможе йому перешкодити, не маючи дозволу на проживання в квартирі, відімкнувши вхідні двері за допомогою ключів, які він в 20.04.2023 в ході конфлікту неправомірно забрав у потерпілої ОСОБА_10 , незаконно проник в житло - квартиру АДРЕСА_3 , яка належить чоловікові потерпілої ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , де з кімнати-залу таємно викрав кавомашину ТМ «DeLonghi» моделі «ESAM 4500 S», вартість якої згідно висновку судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/121-23/12017-ТВ від 08.06.2023 складає 9072 гривні 00 копійок.

Після цього, ОСОБА_9 , помістивши кавомашину ТМ «DeLonghi» моделі «ESAM 4500 S» до полімерного пакету, залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 9072 гривні 00 копійок.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі та застосувати до нього положення ст.. 75 КК України.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що ОСОБА_9 повністю визнав свою провину, щиро розкаявся, співпрацював з органом досудового розслідування та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення в якому його обвинувачено.

Вважає, що поряд з обставинами, які судом визнані у якості пом`якшуючих покарання, тих, що його обтяжують судом не встановлено.

За таких обставин автор апеляційної скарги вважає, що виправлення ОСОБА_9 можливо без ізоляції від суспільства та без відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу, прокурора, який вважав, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При цьому відповідно до ч.2 ст.404 КПК України Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Згідно ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Поряд із цим, відповідно до ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, яким ст.51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого майна для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч. 2 ст. 51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, відповідно до вказаного Закону, дрібної крадіжкою, за яке передбачене адміністративне стягнення, вважається крадіжка, вартість майна якої на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відповідно п. 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2023 року становить 2684 гривень, тобто неоподаткований мінімум доходів громадян складає 1342 гривень на 2023 рік, а два неоподаткованих мінімумів (ч.2 ст. 51 КУпАП) становить 2684 гривень.

Таким чином, з 09 серпня 2024 року кримінальна відповідальність за скоєння крадіжки, вчиненої у 2023 році, настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, встановлений статтею 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 2684 гривні.

Згідно із встановленим судом першої інстанції обвинуваченням, ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні не пізніше 14.04.2023 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,- таємному викраденні чужого майна (крадіжка).

Своїми діями обвинувачений завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 531 гривню.

Таким чином,оскільки вартість викраденого ОСОБА_12 майна становила 531 гривню, тобто є меншою за розміром ніж 2684 гривень, з якої відповідно до Закону № 3886-IX та положення Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а тому його дії на даний час не утворюють кримінально-караного діяння, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, у зв`язку із декриміналізацією діяння.

Відтак вирок суду за цим епізодом належить скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КК України в зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлено кримінальну протиправність діяння.

Крім того, як встановив місцевий суд навесні 2023 року, але не пізніше 15.05.2023, в ранковий час доби, близько 10:00 год., більш точну дату та час у ході досудового розслідування та судового розгляду встановити не вдалось можливим, ОСОБА_9 , прийшов до будинку АДРЕСА_4 , де в нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, із проникненням в приміщення.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, протиправно, повторно, в умовах воєнного стану, маючи на меті незаконне збагачення, усвідомлюючи значення своїх дій, можливі наслідки та бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та не зможе йому перешкодити, не маючи дозволу на проживання в квартирі, відімкнувши вхідні двері за допомогою ключів, які він в 20.04.2023 в ході конфлікту неправомірно забрав у потерпілої ОСОБА_10 , незаконно проник в житло - квартиру АДРЕСА_3 , яка належить чоловікові потерпілої ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , де з підсобної кімнати (комірчини), таємно викрав електричну дриль TM «Vorskla» моделі «ПМЗ 1400», вартість якої згідно, висновку судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/121-23/12018-ТВ від 09.06.2023 складає 484 гривні 00 копійок.

Після цього, ОСОБА_9 , помістивши дриль до полімерного пакету та залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 484 гривні 00 копійок.

Враховуючи викладені раніше положення Закону № 3886-IX дії ОСОБА_9 , враховуючи вартість майна яким він задовлодів - 484 гривні 00 копійок не містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

азом із цим, зважаючи на спосіб вчинення крадіжки за вищезазначеним епізодом, а саме вчинення її з проникненням до житла, проти волі власника колегія суддів вважає, що вказані дії обвинуваченого утворюють склад кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.162 КК України, з наступних підстав.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд, відповідно до ч.3 ст.337 КПК України, має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України, кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

З огляду на зміст ч.1 ст.162 КК України, дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікації дій за ч.4 ст.185 КК України, є кримінальним проступком, а тому перекваліфікація дій обвинуваченого покращує становище обвинуваченого.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч.1 ст.162 КК України, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції, не вдаючись до оцінки та/або переоцінки доказів.

Об`єктивна сторона ст. 162 КК України полягає, зокрема, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи, потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_9 визнав фактичні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення і не заперечував факту проникнення в житло з метою заволодіння майном, інакше кажучи, усвідомлював, що житло, до якого він проник, перебуває у користуванні чужої особи.

У зв`язку з викладеним, враховуючи положення ч.3 ст.337 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_9 за епізодом крадіжки майна ОСОБА_10 вчиненого навесні 2023 року, але не пізніше 15.05.2023 належить кваліфікувати за ч.1 ст. 162 КК України.

.

При призначенні ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.162 КК України, колегія суддів враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який аніше неодноразово судимий,

Відповідно до ст.66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, колегія суддів визнає щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, є рецидив злочину.

За таких обставин, з урахуванням вимог статей 50, 65 КК України та фактичних обставин вчинення кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомостей про особу обвинуваченого колегія суддів дійшла висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. ст. 162, ч.4 ст. 185 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді 5 років та 3 місяців позбавлення волі.

На підставі положень ч.ч.1, 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 29 березня 2024 року, яким ОСОБА_9 засуджено до 5 років позбавлення волі, більш суворим, призначеним за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у вигляді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Що стосується доводів сторони захисту стосовно необхідності пом`якшення ОСОБА_9 остаточно призначеного покарання колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції зазначених вимог дотримався.

Так, судом враховано тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, відомості про особу обвинуваченого, які наведені вище.

З огляду на вказані обставини суд першої інстанції дійшов до цілком обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям.

Таке рішення суду першої інстанції є обгрунтованим.

Призначене судом покарання як за видом так і за розміром відповідає меті покарання.

Крім того, усі обставини, на які в апеляційних скаргах посилається захисник та обвинувачений, як на підставу для призначення менш суворого покарання, враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Оскільки в решті вирок суду першої інстанції залишається без змін, у тому числі в частині призначення покарання обвинуваченому за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років та 3 місяців позбавлення волі, остаточне покарання ОСОБА_9 належить призначити за сукупністю кримінальних правопорушень, на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за ч.1 ст. 162 КК України більш суворим, призначеним за ч.4 ст. 185 КК України.

Також на підставі положень ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 29 березня 2024 року, яким ОСОБА_9 засуджено до 5 років позбавлення волі, більш суворим, призначеним за даним вироком, остаточно ОСОБА_9 належить призначити покарання у вигляді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Саме таке покарання, на думку колегії, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України, та, у відповідності до ст. 65 КК України, достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування норм ст.ст. 69, 75 КК України колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 травня 2024 року відносно ОСОБА_9 в частині його засудження за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України за епізодом

Крадіжки майна ОСОБА_10 вчиненого навесні 2023 року, але не пізніше 14.04.2023 скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КК України в зв?язку з втратою чинності закону, яким встановлено кримінальну протиправність діяння.

Дії ОСОБА_9 за епізодом крадіжки майна ОСОБА_10 вчиненого навесні 2023 року, але не пізніше 15.05.2023 кваліфікувати за ч.1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у виді двох років обмеження волі.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України за епізодом крадіжки майна ОСОБА_10 навесні 2023 року, але не пізніше 18.05.2023 до покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. ст. 162, ч.4 ст. 185 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді 5 років та 3 місяців позбавлення волі.

На підставі положень ч.ч.1, 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 29 березня 2024 року, яким ОСОБА_9 засуджено до 5 років позбавлення волі, більш суворим, призначеним за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у вигляді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а особою, яка тримається під вартою в той же строк з отримання копії судового рішення.

Головуючий- Судді: