ЄУ № 712/8983/24
Провадження №1-кп/712/696/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року Соснівський районний суд м. Черкаси

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000147 від 20.03.2024, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степне, Тальнівський район, Черкаська область, українця, громадянина України, який є військовослужбовцем, майстром обслуги обслуговування та ремонту відділення технічного обслуговування та ремонту військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий 13.05.2024 Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч.1 ст. 289 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном на 1 рік, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у разі прийняття рішення щодо необхідності введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Президент України видає указ про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях і негайно звертається до Верховної Ради України щодо його затвердження та подає одночасно відповідний проект закону.

У такий спосіб, з моменту видання Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на території України з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 почав діяти воєнний стан, строком на 30 діб.

У подальшому, воєнний стан на території України багаторазово продовжувався, відповідно до Указів Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023 та № 451/2023 від 26.07.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023, № 49/2024 від 05.02.2024 та № 271/2024 від 06.05.2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затверджених відповідними Законами України.

Тобто воєнний стан розпочався та діє на всій території України з моменту набрання чинності Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Указів Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023 та № 451/2023 від 26.07.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023, № 49/2024 від 05.02.2024 та № 271/2024 від 06.05.2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затверджених відповідними Законами України.

11.07.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу, здійснено призов ОСОБА_5 на військову службу під час мобілізації та направлено для її проходження до військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 262 від 11.07.2022, солдата ОСОБА_5 було призначено на посаду майстра обслуги обслуговування та ремонту відділення технічного обслуговування та ремонту військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу вказаної військової частини та на всі види забезпечення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 11.07.2022 ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця, який проходить військову службу під час мобілізації, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

У подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 378 від 16.12.2023, солдату ОСОБА_5 надано відпустку за сімейними обставинами терміном на 10 діб з 17.12.2023 по 26.12.2023 включно, у зв`язку з чим, останній повинен був з`явитися до розташування військової НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 .

Незважаючи на це, 27.12.2023 солдат ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, не з`явився вчасно на службу без поважних причин в умовах воєнного стану до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 та направився за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього.

У подальшому, ОСОБА_5 07.06.2024 прибув до Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, що розташований за адресою вул. Байди Вишневецького 17, м. Черкаси, Черкаської області, і заявив про себе та вчинений злочин.

Таким чином, дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України тобто нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану, тривалістю понад три доби.

25 липня 2024 року між прокурором Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 за участю захисника адвоката ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою, яка скріплена підписами сторін, прокурор та підозрюваний ОСОБА_5 за участю захисника адвоката ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 407 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно та у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України в обсязі згідно сформульованого обвинувачення відповідно до обвинувального акту від 25.07.2024.

Сторонами угоди в п. 3 визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_5 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 407 КК України.

З урахуванням того, що ОСОБА_5 щиро розкаявся, беззаперечно визнав свою винуватість у вчинені злочину, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, являється учасником бойових дій, раніше судимий 13.05.2024 Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 289 КК України, вирок набрав законної сили 13.06.2024 та в силу ст. 89 КК України, судимість не знята та не погашена, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, посередньо характеризується за місцем проходження військової служби, сторони погоджуються на призначення покарання за ч.5 ст. 407 КК України у виді 5 років позбавлення волі. Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.05.2024 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.289 КК України до 3 років позбавлення волі , на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік виконувати самостійно. Із запропонованим покаранням обвинувачений згоден. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджене в ній покарання.

Суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_5 , розуміючи, що кримінальне провадження стосовно нього може бути розглянуто в судовому засіданні, де він буде мати весь обсяг прав, у тому числі, допитувати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подавати клопотання про виклик свідків і подавати докази, які свідчать на його користь, просить затвердити угоду.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що винуватість визнав добровільно із розумінням того, що відмовляється від частини своїх прав, угода була укладена добровільно, без будь-якого примусу, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України. ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, в обсязі підозри, надав згоду на застосування узгодженого виду покарання.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні також просив вказану угоду затвердити.

Таким чином, суд вважає, що обставини вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження під час судового засідання.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, згідно з класифікацією, наведеною у ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Суд шляхом заслуховування пояснень сторін кримінального провадження, дослідження документів переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнав себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України та КК України.

Покарання сторонами угоди визначено відповідно до положень ст. ст.50, 65-67, 69 КК України з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, даних про його особу, обставиною, що пом`якшує покарання, якою є щире каяття.

З огляду на викладене, укладена сторонами угода про визнання винуватості повністю відповідає вимогам чинного кримінального процесуального законодавства; дії обвинуваченого ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства; права, свободи та інтереси сторін або інших осіб не порушуються; сторони дійшли зазначеної угоди добровільно, без будь-якого впливу зі сторони.

Згідно зі ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

За таких обставин, укладена між прокурором Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 за участю захисника адвоката ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.

Суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджену сторонами міру покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.05.2024 року, ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.289 КК України до 3 років позбавлення волі , на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 15.02.2021 у справі № 760/26543/17, касаційний суд з огляду на неоднаковість застосування ч.4 ст.70 КК України, зробив висновок про те, що у разі, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте у ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч.4 ст.70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовується, а кожний вирок попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально, виконуються самостійно .

Оскільки інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення вчинене до постановлення вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.05.2024 , яким ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання у виді 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, положення ч.4 ст.70 КК України не застосовуються. Покарання, призначене з випробуванням та цей вирок виконуються самостійно.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який суд вважає необхідним до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 43 КПК України засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. Тож початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі стосовно особи, яка перебуває під вартою, законодавець обліковує виключно з дня набрання законної сили обвинувальним вироком при цьому строк попереднього ув`язнення повинен бути зарахований до строку відбування покарання за правилами ст. 72 КК України.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 72 КК України суд зараховує в строк відбування покарання обвинуваченою ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення, починаючи з 12.07.2024.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 314, ч. 2 ст.373, ст. ст.374, 474, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 25 липня 2024 року, укладену між прокурором Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 за участю захисника адвоката ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України і призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років .

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.05.2024 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.289 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі , на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік виконувати самостійно.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Відповідно до правил ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання за даним вироком термін попереднього ув`язнення з 12 липня 2024 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення у разі не подачі на нього апеляційної скарги.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Черкаського апеляційного суду через Соснівський районний суд м. Черкаси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно з ст.476 КПК України, у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким була затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст.389-1 КК України.

Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченому.

Суддя: ОСОБА_1