КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 19 серпня 2024 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційні скарги з доповненнями захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які діють в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 липня 2024 року, відносно,

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Торез, Донецької обл., громадяни України, з вищою освітою, не одруженої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27 ст. 219, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України,

за участю: прокурора захисників підозрюваної ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 та продовжено підозрюваній ОСОБА_7 строк тримання під вартою у межах строків досудового розслідування на 60 діб, тобто до 08 вересня 2024 року включно. Одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави у межах 50 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151 400 000, 00 гривень та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які діють в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , кожен окремо, подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу.

Зокрема, захисник ОСОБА_5 просив негайно звільнити ОСОБА_7 з-під варти. Захисник ОСОБА_6 просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Окрім того, 08 серпня 2024 року надійшла додаткова апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в якій він серед іншого, просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що стороні захисту оскаржувана ухвала не вручалася, про її наявність стало відомо 31 липня 2024 року з ЄДРСР.

Захисники вважають оскаржувану ухвалу незаконною та необгрунтованною, через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

На переконання захисника ОСОБА_5 , ухвалу винесено незаконним складом суду. Так, стороною захисту після судового засідання отримано звіт із сайту Судова влада України про автоматичне визначення слідчого судді у справі № 757/30723/24-к. Із вказаного звіту убачається, що слідчим суддею визначено суддю-доповідача ОСОБА_10 . Відтак, слідчий суддя ОСОБА_11 не мала права на розгляд справи № 757/30723/24-к.

Окрім того зазначає, що слідчим суддею не правильно застосовано положення ст. 45 КПК України. Зокрема, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000862 від 07.10.2021 здійснюється щодо корупційних злочинів, предметна підсудність за якими, згідно ст. 33-1 КПК України, віднесена до Вищого антикорупційного суду.

Захисник ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі зазначає, що підозра є необгрунтованною, оскільки повідомлення про підозру не містить в собі обов`язкових елементів, необхідних для кваліфікації дій ОСОБА_7 , як учасника злочинної організації.

При цьому будь-яких беззаперечних доказів причетності ОСОБА_7 до злочинної організації, як про це зазначає сторона обвинувачення, слідчому судді не надано. Так, із доданих до клопотання матеріалів, також не вбачається будь-якої особистої участі підозрюваної у такому спілкуванні/листуванні.

Вважає, що відсутність з боку ОСОБА_7 та інших осіб, які за твердженням сторони обвинувачення входили до злочинної організації, зокрема обставин впливу та керівництво ДП «ВК «Краснолиманська» підтверджується наявністю значних і тривалих господарських спорів між ТОВ «Краснолиманське» та ДП «ВК «Краснолиманська».

Крім того, інкриміновані ОСОБА_7 в повідомленні про підозру тяжкі злочини для вчинення яких, на думку обвинувачення створена злочинна організація, не містять складу кримінальних правопорушень.

Сторона обвинувачення не надає доказів самостійного визначення ТОВ «Краснолиманське» податкового зобов`язання в сумі 75 104 431,82 грн., а також не надає податкового повідомлення-рішення контролюючого органу (рішення) про визначення цього зобов`язання.

Також зазначає, що твердження сторони обвинувачення про заниження сум податку ТОВ «Краснолиманське» ґрунтуються на Висновку аналітичного дослідження ДПС України від 18.01.2024 № 13/99-00-08-01-01-20/32281519, однак дане дослідження носить імовірний характер і не може вважатись об`єктивним, оскільки зроблено без аналізу первинних документів по відповідним господарським операціям.

Крім того вказаний висновок аналітичного дослідження не може вважатися належним та допустимим доказом у розуміння ст. 85, 86 КПК України.

Звертає увагу на те, що за версією органу досудового розслідування умисел на ухилення від сплати податків ДП «ВК «Краснолиманська» виник 01.01.2022 р. та реалізовувався протягом 2022 - 2023 років. В той же час, згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» (копія довідки додається) станом на 01.01.2022 р. вже існувала заборгованість (недоїмка) зі сплати податку на додану вартість в сумі 934 072 165,95 грн.

Отже, несплата податків ДП «ВК «Краснолиманська», щонайменше в сумі 934 072 165,95 грн., не пов`язана з діями описаними в частині повідомлення про підозру, що стосується вказаного епізоду.

Стороною обвинувачення до клопотання додано висновок експерта за результатами проведення судової економічної експертизи від 04.07.2024 (т.3 а.с. 166-204), в якому встановлено наявність стійкої фінансової неспроможності ДП «ВК «Краснолиманська» починаючи з 2021 р. Отже, вказаний доказ підтверджує наявність доведення до стійкої фінансової неспроможності ДП «ВК «Краснолиманська» ще до початку узгоджених дій, які на думку сторони обвинувачення, вчинялись підозрюваними згідно повідомленої зміненої підозри.

Також, безпідставними є посилання сторони обвинувачення на ухилення ТОВ «Краснолиманське» від погашення заборгованості, оскільки протягом 3 кварталу 2023 р. та 1 кварталу 2024 р., ТОВ «Краснолиманське» перераховано на користь ДП «ВК «Краснолиманська» у якості погашення суми заборгованості 746 091 863, 60 грн.

В той же час, суть сформульованої стороною обвинувачення підозри, в частині кримінального правопорушення передбаченого ст. 219 КК України полягає саме у несплаті ТОВ «Краснолиманське» певних коштів на користь ДП «ВК «Краснолиманська», а не заволодіння ними. Кошти, які на думку слідства повинні бути перераховані для погашення заборгованості, отримано ТОВ «Краснолиманське» на цілком законних підставах в результаті господарської діяльності. При цьому, законність отримання ТОВ «Краснолиманське» несплачених коштів стороною обвинувачення під сумнів не ставиться.

Серед іншого, стороною обвинувачення не наведено жодних ризиків, які б безпосередньо вказували на можливість підозрюваної впливати на слідство та перешкоджати встановленню об`єктивної істини по справі.

Так, кримінальне провадження №0000862 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.10.2021, тобто триває протягом більш ніж 33 місяців. За цей час проведено всі необхідні слідчі дії, встановлено факти по справі, опитано свідків, тощо. Таким чином, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_7 може впливати на свідків, яких вже допитано, чи перешкоджати встановленню істини по справі.

Окрім того, згідно протоколу затримання у ОСОБА_7 вилучено паспорт громадянина для виїзду за кордон. Дана обставина виключає можливість безперешкодно залишити територію України. Також, строк дії закордонного паспорту підозрюваної закінчився.

Обґрунтовуючи ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду, сторона обвинувачення додатково зазначає, що ОСОБА_7 зможе використати для цього фінансові можливості ОСОБА_12 . Однак, ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва, майно ОСОБА_12 , повністю арештоване.

Звертає увагу на протокол обшуку приміщення від 19.10.2023 р. (а.с. 131 - 155 т.2) з якого вбачається, що ОСОБА_7 приймала участь у вказаному обшуку та сприяла його проведенню відкриваючи необхідні приміщення. Отже, ОСОБА_7 обізнана про наявність кримінального провадження і у неї була можливість приховувати певні докази. Однак, такі дії вона не вчиняла.

Обґрунтовуючи ризик впливу на свідків та експертів, сторона обвинувачення зазначає, що ОСОБА_7 дізнавшись з матеріалів клопотання анкетні дані свідків та експертів може на них впливати. При цьому, будь-які докази вчинення цих дій стороною обвинувачення не надано.

Захисник вважає, що слідчим суддею не враховано надані стороною захисту медичні документи, які підтверджують численні захворювання ОСОБА_7 , а під час перебування підозрюваної під вартою надати належне медичне лікування не вбачається за можливе.

Посилається на характеризуючі дані про особу підозрюваної, яка має міцні соціальні зв`язки, проживає в м. Києві разом із матір`ю ОСОБА_13 , та потребує постійного стороннього догляду, має постійне місце роботи - працює на посаді заступника директора ТОВ «Укрдонінвест», позитивно характеризується.

Слідчим суддею безпідставно не розглянуто можливість застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, зокрема домашній арешт, про який просила сторона захисту.

Крім того, визначений розмір застави є занадто непомірним для ОСОБА_7 , що фактично робить неможливим для підозрюваної звільнення під заставу.

На переконання сторони захисту, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні повинне здійснюватися не слідчим ДБР, а Детективами органів Бюро економічної безпеки України. З огляду на те, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється за ст. 255, 209, 212, 219 КК України.

Крім того, в матеріалах доданих до клопотання, наявні постанови прокурора про визначення підслідності кримінальних правопорушень та об`єднання матеріалів досудового розслідування, (а.с.51-53, 60-63,64-66 т.1 додатків до клопотання) які винесено прокурором другого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань. Відтак, підслідність вказаних кримінальних правопорушень визначено не уповноваженою особою відповідно до вимог, передбачених ч. 5 ст. 36 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисників та підозрюваної, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду, який викладено у постанові від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18, у випадку коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК України постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив у інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали. Разом з цим, у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.

У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження захисник ОСОБА_6 зазначив, щостороні захисту оскаржувана ухвала не вручалася, про її наявність стало відомо 31 липня 2024 року з ЄДРСР. Колегією суддів встановлено, що оскаржувану ухвалу винесено 11 липня 2024 року, захисником ОСОБА_6 вперше подано апеляційну скаргу 15 липня 2024 року. 08 серпня 2024 року вказаним захисником подано повторну апеляційну скаргу, ідентичну першій, в якій він порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу подано у строк визначений законом, а відтак клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не підлягає розгляду.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 07 жовтня 2021 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, під № 0000862, за підозрою, у тому числі ОСОБА_7 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27 ст. 219, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 209 України.

17 травня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27 ст. 219, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2024 року до підозрюваної ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 15 липня 2024 року включно.

27 червня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27 ст. 219, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2024 року строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні продовжено до дев`яти місяців, тобто до 17 лютого 2024 року.

Оскаржуваною ухвалою підозрюваній ОСОБА_7 продовжено раніше застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 08 вересня 2024 року включно, визначено заставу у межах 50 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151 400 000, 00 гривень та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

З таким висновком колегія суддів погоджується, з огляду на наступне

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування та продовження запобіжного заходу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та за умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Продовжуючи щодо підозрюваної ОСОБА_7 строк тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27 ст. 219, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваної ОСОБА_7 із інкримінованими їй кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що її причетність до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27 ст. 219, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України, є обґрунтованою.

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України». Відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

За таких умов, слідчий суддя, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень. Оскільки, об`єктивно зв`язують її з ними, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрювана, могла вчинити дані правопорушення.

Доводи сторони захисту про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя вірно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваною конкретних дій, доведеність її винуватості, у тому числі правильність кваліфікації її дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника ОСОБА_6 в апеляційній скарзі щодо відсутності у матеріалах справи доказів самостійного визначення ТОВ «Краснолиманське» податкового зобов`язання в сумі 75 104 431, 82 грн., податкового повідомлення-рішення контролюючого органу про визначення цього зобов`язання, а також посилання на неналежність та недопустимість зібраних у справі доказів, зокрема висновку аналітичного дослідження, є передчасними та такими, що підлягають перевірці під час розгляду кримінального провадження по суті.

Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження їх існування.

Зокрема, ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, підтверджується тим, що злочини, які інкримінуються підозрюваній, є тяжкими та особливо тяжкими, один з яких передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для вчинення підозрюваною дій, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, інший підозрюваний у кримінальному провадженні володіючи значними фінансовими можливостями, може забезпечити безперешкодний виїзд своєї довіреної особи - ОСОБА_7 за кордон.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що на теперішній час не встановлено всіх місць зберігання речей та документів, що мають значення для кримінального провадження, грошових коштів, одержаних злочинним шляхом, чорнових та електронних записів з алгоритмом дій учасників. У зв`язку із чим, підозрювана, може вжити заходів щодо знищення, спотворення, приховування речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Також, органом досудового розслідування встановлено, що до складу злочинної організації входили інші особи, а відтак підозрювана, перебуваючи на волі може повідомляти відомості, які стали їй відомі в ході слідчих дій у цьому провадженні, а також інші важливі відомості.

При цьому, вказаний ризик також підтверджується способом вчинення кримінальних правопорушень, яким притаманні вжиття конспіративних заходів діяльності злочинної організації, спілкування між її членами за допомогою месенджерів з шифруванням передачі даних, додаткового знеособлення кожного з учасників злочинної групи під час спілкування, чіткої ієрархії під час координації дій.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України полягає в тому, що отримавши матеріали клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрювана володітиме інформацією стосовно характеризуючих, у тому числі біографічних даних експертів, свідків, які надали органу досудового розслідування показання та висновки, які доводять її участь у вчиненні кримінальних правопорушень. Вказані відомості можуть надати підозрюваній можливість, як самостійно, так і з використанням кола своїх знайомих, здійснити незаконний фізичний, психологічний тиск на названих осіб, їх підкуп, або шантаж.

Орган досудового розслідування у клопотанні вказує, що у вказаному кримінальному провадженні залишаються не встановленими службові особи Міністерства енергетики України та працівники правоохоронних органів - Державної податкової служби України, які виступали пособниками у вчиненні кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим їм відомі форми та методи проведення досудового розслідування, якими може скористатися підозрювана.

Використовуючи свою обізнаність, підозрювана може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у тому числі шляхом спотворення відповідної інформації, що має значення для досудового розслідування у засобах масової інформації, так як у володінні ОСОБА_12 є телевізійний канал та інтернет видання.

Серед іншого, у підозрюваної наявне рухоме та нерухоме майно, перебуваючи на волі, розуміючи ризик їх втратити у зв`язку з можливою конфіскацією, ОСОБА_7 може спробувати здійснити відчуження чи переоформити майно на третіх осіб, що унеможливить в подальшому досягнення такої мети кримінального провадження, як забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання.

Окрім того, ОСОБА_7 , користуючись зв`язками серед службових осіб правоохоронних і державних органів, зокрема Міністерства енергетики України користуючись своїми фінансовими ресурсами, може як безпосередньо так і опосередковано здійснювати тиск на представників сторони обвинувачення та суд з метою незаконного впливу на перебіг досудового розслідування та прийняття процесуальних рішень.

Також, наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на те, що ОСОБА_7 інкримінується участь у злочинній організації, ухилення від сплати податків, що призвело до фактичного ненадходження до державного бюджету коштів в особливо великих розмірах, легалізацію доходів, отриманих злочинним шляхом у великих розмірах та доведення державного підприємства до стійкої фінансової неспроможності.

Зокрема, учасники злочинної організації, незважаючи на викриття їх діяльності правоохоронними органами, можуть продовжувати планувати та готувати нові епізоди злочинної діяльності, вживаючи при цьому більш ретельних заходів конспірації.

Доводи захисника в апеляційній скарзі на те, що органом досудового розслідування не доведено обґрунтованість існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також неможливість застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу, є необґрунтованими.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Щодо обґрунтованості визначення розміру застави, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

На думку колегії судів, слідчий суддя правильно визначив розмір застави підозрюваній ОСОБА_7 , оскільки розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому, слідчим суддею враховано існуючі ризики, конкретні обставини вчинених кримінальних правопорушень та дані про особу підозрюваної у їх сукупності, визначив заставу у межах 50 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 000, 00 грн., яка належним чином гарантуватиме та забезпечить виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків у випадку внесення застави.

Доводи захисників, щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні органом, якому не підслідне дане кримінальне провадження, а судовий контроль здійснюється судом, якому не підсудне дане кримінальне провадження, є необґрунтованими.

Зокрема, до матеріалів провадження долучено постанову прокурора другого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 від 16 травня 2024 року про визначення підслідності кримінальних правопорушень та об`єднання матеріалів досудових розслідувань (т. 1 а.с. 64-66), якою визначено підслідність кримінальних правопорушень в об`єднаному кримінальному провадженні № 0000862 від 07.10.2021 за Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань.

Крім того, твердження сторони захисту про те, що у цьому кримінальному провадженні здійснення судового контролю відноситься до Вищого антикорупційного суду, є безпідставними.

Відповідно до ст. 33-1 КПК України Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних кримінальних правопорушень, передбачених в примітці статті 45 Кримінального кодексу України, статтями 206-2, 209, 211, 366-2, 366-3 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України. Таких умов в даному кримінальному провадженні не убачається.

Перевіркою доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 , що ухвалу винесено незаконним складом суду та на цих підставах захисником заявлено слідчому судді відвід, який не розглянуто, колегією суддів встановлено наступне.

Так, захисником в обґрунтування вказаних доводів до апеляційної скарги долучено звіт із сайту Судова влада України про автоматичне визначення слідчого судді у справі № 757/30723/24-к (провадження 1-кс-27259/24) (а.с.25-26, т. 6). Із вказаного звіту убачається, що слідчим суддею за вказаним унікальним номером судової справи визначено суддю-доповідача ОСОБА_10 .

Однак, після надходження судової справи із Печерського районного суду м. Києва до апеляційної інстанції, колегією суддів встановлено, що оскаржувану ухвалу винесено у справі за унікальним № 757/30732/24-к (провадження 1-кс-27268/24) (протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 10 липня 2024 року визначено суддю ОСОБА_11 а.с. 162, т. 4). Відтак, твердження захисника, щодо розгляду клопотання незаконним складу суду є необґрунтованими.

Крім того, із журналу судового засідання від 10 липня 2024 року (а.с.242-247, т. 4) вбачається, що стороною захисту не заявлявся відвід слідчому судді ОСОБА_11 .

Посилання сторони захисту на незадовільний стан здоров`я ОСОБА_7 , а також неможливість її утримання під вартою, то слід зазначити, що стороною захисту не надано відомостей медичного характеру, які вказують на неможливість утримання підозрюваної під вартою та отримання нею необхідного лікування в умовах установи попереднього ув`язнення.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків щодо наявності підстав для продовження відносно ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом. Доводи та твердження про які йдеться в поданих апеляційних скаргах, колегія суддів апеляційної інстанції вважає - безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданих апеляційних скарг сторони захисту, без задоволення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції - не виявлено.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 липня 2024 року відносно ОСОБА_7 , - залишити без змін, а апеляційні скарги з доповненнями захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які діють в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 757/30732/24-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_11

Провадження 11сс/824/5062/2024 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.183 КПК