Справа № 190/345/24
Провадження №1-в/190/249/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м.П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

за участю:

секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

засудженого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. П`ятихатки справу за поданням Кам`янського районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Дніпропетровській області стосовно засудженого ОСОБА_4 ,

про приведення вироку у відповідність до нового закону,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло подання Кам`янського районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Дніпропетровській області стосовно ОСОБА_4 про приведення вироку у відповідність до нового закону, в якому просять вирішити питання щодо декриміналізації його діяння за вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2024 року на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року (далі за текстом Закон № 3886-ІХ).

В судовому засіданні прокурор не заперечував щодо задоволення подання.

Засуджений подання підтримав і просив його задовольнити.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 11.06.2024 року за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185, ст.75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі, із встановленням іспитового строку на 1 рік. Вирок набрав законної сили 12.07.2024 року.

Згідно вироку П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 11.06.2024 року, - ОСОБА_4 визнано виним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України та призначено узгоджене угодою про визнання винуватості покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік. Вказаним вироком ОСОБА_4 засуджений за закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненне в умовах воєнного стану, із заподіянням матеріальної шкоди потерпілому на суму 950 грн. 00 коп.. Подія злочину відбулася 30.12.2023 року.

Разом з тим Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон № 3886-ІХ, який набув чинності 09 серпня 2024 року.

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

На переконання суду, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.

Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.

Неоподатковуваний мінімум в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу, для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Таким чином два неоподатковуваних мінімума доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2023 року ця сума становила 2684 грн.

Отже враховуючи, що ОСОБА_4 згідно вироку П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 11.06.2024 року завдав матеріальної шкоди потерпілому на суму, що менша ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день скоєння крадіжки, тобто вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час, суд приходить до висновку про необхідність звільнення засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання за даним вироком, на підставі ч.2 ст. 74 КК України.

За таких обставин, подання Кам`янського районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Дніпропетровській області стосовно засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку у відповідність до нового закону є таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України №3886-ІХ, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Подання Кам`янського районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Дніпропетровській області стосовно засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку у відповідність до нового закону, - задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання, призначеного йому вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2024 року, у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1