Провадження № 11-кп/4823/933/24
У Х В А Л А

07 листопада 2024 року м. Чернігів

Суддя Чернігівського апеляційного суду ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_3 в інтересах підзахисного (арештованого) ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2024 року затвердженого угоду про визнання винуватості від 18 вересня 2024 року, укладену між прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 2 ст. 369-2, ч. 1 ст. 368 КК України та призначено їй узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання:

за ч. 3 ст. 332 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та без конфіскації майна;

- за ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі; - за ч. 2 ст. 369-2 КК України штраф в розмірі 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85000 (вісімдесят п`ять тисяч) грн;

- за ч. 1 ст. 368 КК України штраф в розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68000 (шістдесят вісім тисяч) грн з позбавленням права обіймати посади в комісіях лікарів, що здійснюють військово-лікарську експертизу, строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за ч. 3 ст. 332 КК України, більш суворим покаранням, призначеним за ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та без конфіскації майна.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо протягом іспитового строку 2 роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого основного покарання, призначеного за ч. 1 ст. 368 КК України, більш суворим покаранням, призначеним за ч. 2 ст. 369-2 КК України, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі 5 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 грн., з позбавленням права обіймати посади в комісіях лікарів, що здійснюють військово-лікарську експертизу, строком на один рік.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 85 000 грн., виконувати самостійно.

Не погодившись з вказаним вироком, захисник адвокат ОСОБА_3 в інтересах підзахисного ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, з тих підстав, що матеріалами справи належним чином, «поза розумним сумнівом», не доведено, що мали місце подія та склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 368 КК України в діях Ліхтар, Кодовбецького та ОСОБА_7 .

При вирішенні питання про можливість призначення апеляційної скарги до розгляду, суддя-доповідач дійшов висновку про наявність підстав для її повернення, з огляду на таке.

Порядок та перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, чітко визначений та регламентований Главою 31 КПК України.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; та прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що угода про визнання винуватості від 18 вересня 2024 року була укладена між прокурором у кримінальному провадженні заступником керівника Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_6 , в присутності захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 .

Затвердивши угоду про визнання винуватості, суд призначив ОСОБА_6 узгоджену між сторонами міру покарання. Вирок суду про затвердження угоди про визнання винуватості від 27 вересня 2024 року ні обвинуваченою, ні її захисником, ні прокурором не оскаржується.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що його резолютивна частина вироку стосується виключно ОСОБА_6 , судом вирішено питання виключного щодо її винуватості, призначення покарання, покладення обов`язків, скасування накладеного на грошові кошти арешту.

У мотивувальній частині вироку (при викладенні формулювання обвинувачення) не можна вирішити питання про винуватість іншої особи, щодо якої немає відповідного висновку в резолютивній частині. Адже саме по собі зазначення даних чи дій іншої особи при викладенні фактичних обставин злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа-сторона угоди, не може свідчити про автоматичне встановлення винуватості іншої особи, питання про винуватість якої не вирішується в даному провадженні. У протилежному випадку неможливо було б викласти фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення декількома особами або вчинених у співучасті та перевіряти правильність кваліфікації злочину.

У цьому провадженні суд першої інстанції не досліджував докази та не надавав будь-яку оцінку діям ОСОБА_1 і ОСОБА_2, досудове розслідування щодо яких здійснюється в іншому кримінальному провадженні, а викладення формулювання обвинувачення у вироку є вимогою КПК. При формулюванні обвинувачення щодо ОСОБА_6 відсутні жодні посилання на персональні дані ОСОБА_1 і ОСОБА_2, адже у вироку йдеться про осіб, дані щодо яких повністю знеособлені, яких з тексту вироку неможливо ідентифікувати без дослідження інших процесуальних документів, складених стороною обвинувачення, чи відповідних доказів.

Отже, вирок не містить даних, які б могли ідентифікувати ОСОБА_1 і ОСОБА_2, а посилання на посаду чи інші дані, які зустрічаються в тексті вироку є лише обов`язковим елементом конкретизації обвинувачення щодо ОСОБА_6 , без зазначення яких неможливо повно сформулювати пред`явлене їй обвинувачення.

Крім того, нормами КПК не передбачено, що вирок на підставі угоди має преюдиційне значення для кримінального провадження відносно інших осіб. На цьому окремо наголосив і Верховний Суд (постанова від 19.11.2019 у справі № 759/10575/16-к). Оскаржуваним вироком не встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, тому він не має преюдиціальне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів відповідно до ст. 90 КПК.

Отже, вирок суду стосується та створює правові наслідки лише щодо ОСОБА_6 та не порушує прав, свобод та інтересів особи, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_3 ..

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Враховуючи, що адвокат ОСОБА_3 , який дії в інтересах ОСОБА_4 , не є особою, яка має право на оскарження вироку на підставі угоди між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_6 , не є учасником даного кримінального провадження, оскаржуваним вироком не порушуються права та інтереси його підзахисного, вважаю за необхідне повернути подану ним апеляційну скаргу на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 394, 399 КПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_3 в інтересах його підзахисного (арештованого) ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2024 року повернути апелянту, як такому, що не має права на оскарження.

Копію даної ухвали невідкладно надіслати захиснику разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня одержання копії ухвали.

СуддяОСОБА_2