Провадження №11-сс/801/664/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16.08.2024, якою продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_10 в кримінальному провадженні №0000128 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною ухвалою частково задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_11 , продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_10 на 60 днів до 14.10.2024 в межах строку досудового розслідування та заставу, визначену ухвалою слідчого судді від 19.07.2024, залишено без змін.

Своє рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, продовженням існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю їм запобігти застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Вважаючи рішення слідчого судді незаконним, адвокат ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Свої вимоги мотивує необґрунтованістю підозри та відсутністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також тим, що слідчий суддя відмовився досліджувати докази, які б дозволили довести необґрунтованість підозри через порушення норм матеріального права та незаконність правової кваліфікації діянь ОСОБА_10 .

Адвокат ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, до якої згодом подав доповнення, в якій, вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задвольнити клопотання слідчого частково та визначити розмір застави ОСОБА_10 в сумі 2 100 000 гривень.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що застосуванням непомірної застави ОСОБА_10 були порушені його права, гарантовані Європейською Конвенцією про захист прав людини. Майновий стан підозрюваного унеможливлює внесення такої великої застави. Крім того, майно, яке належить ОСОБА_10 на праві власності, арештовано. Слідчим суддею було безпідставно проігноровані ті обставини, що ОСОБА_10 є добропорядним громадянином України, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання та роботи, позитивно характеризується у трудовому колективі, з початком широкомасштабної військової агресії рф проти України разом з товаришами організували волонтерську допомогу українському війську.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного ОСОБА_10 , його захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підтримку апеляційних скарг, заперечення прокурора ОСОБА_6 проти вимог, заявлених в апеляційних скаргах, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.ч. 3, 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що СУ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000128 від 17.08.2023, в якому ОСОБА_10 повідомлено про підозру за ч. 5 ст. 191 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 16.08.2024 підозрюваному ОСОБА_10 продовжено строк раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14.10.2024 в межах строку досудового розслідування, оскільки у кримінальному провадженні необхідно виконати ряд слідчих дій.

Колегією суддів встановлено, що під час судового розгляду слідчий суддя достатньою мірою з`ясував дані, які вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, оскільки наведені слідчим обставини дають достатні підстави для такого висновку, а доводи захисника ОСОБА_9 щодо необґрунтованості підозри мають характер суб`єктивної оцінки зацікавленої особи і є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу чи його продовження має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також загальним правилом, яке випливає із рішень ЄСПЛ від 27.06.1968 «Вемгофф проти Німеччини», від 24.07.2003 у справі «Смірнови проти Росії», є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.

ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що належним чином обґрунтовані і висновки слідчого судді про те, що ризики, які були підставою для застосування ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Такими обставинами слідчий суддя обґрунтовано визнав те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому слідчим суддею враховані обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, те, що ОСОБА_10 має постійне місце проживання в місті Києві, раніше не судимий, одружений, має постійне місце роботи, є волонтером «Фонд «GC-Допомагає», підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років.

Доводи захисника ОСОБА_9 про те, що слідчий суддя при розгляді клопотання проігнорував вимоги п. 6 ч. 2 ст. 193 КПК України, а саме відмовився досліджувати докази, які б дозволили б довести необґрунтованість підозри через порушення норм матеріального права та незаконність правової кваліфікації діянь ОСОБА_10 , а також відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, є голослівними.

На думку колегії суддів, слідчим суддею з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом в сукупності та стали підставою для прийняття судового рішення.

Крім цього, слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувальних заходів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про наявність законних підстав для продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_10 .

Разом з тим, вимоги сторони захисту про зменшення розміру застави підозрюваному ОСОБА_10 колегія вважає слушними.

Відповідно до ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього і визначається в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у визначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що ухвалою слідчого судді від 19.07.2024 встановлено виключний випадок в даному кримінальному провадженні, який давав йому підстави призначити заставу у розмірі, що перевищує трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В той же час, колегія суддів вважає, що застава в розмірі 30 000 000 гривень буде завідомо непомірною для підозрюваного та суперечитиме практиці Європейського суду з прав людини.

Закон визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватися слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами є: 1) всі обставини кримінального правопорушення; 2) майновий та сімейний стан підозрюваного, обвинуваченого; 3) інші дані про його особу (наприклад, поведінка під час кримінального провадження); 4) ризики, передбачені в ст. 177 КПК України, а критеріями те, що розмір застави достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та, водночас, не буде завідомо непомірним для нього. Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала підозрюваного, обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людини проживання.

Частина 4 статті 182 КПК України та практика ЄСПЛ визначає, що розмір застави має достатньо гарантувати дотримання підозрюваним процесуальної поведінки і не може бути завідомо непомірною для нього.

На думку колегії суддів, відсутні переконливі дані, які б свідчили про те, що вказана сума застави є явно помірною для підозрюваного, тому вона не може залишатись у визначеному слідчим суддею розмірі. Її слід зменшити до розміру, який, на переконання колегії суддів, з урахуванням особи підозрюваного ОСОБА_10 , його матеріального стану, а також суми завданих ним Державному бюджету України матеріальних збитків у розмірі 4288860 гривень, достатньо гарантуватиме належну процесуальну поведінку та буде для нього помірною, а саме до 1600 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 4 844 800 гривень.

Такий розмір застави є прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Так, зокрема у рішенні від 20.11.2010 р. у справі «Мангурас проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг захисників підозрюваного.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.08.2024 скасувати.

Клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_11 задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_10 терміном на 60 днів, до 14 жовтня 2024 року включно.

Визначити ОСОБА_10 заставу в розмірі 1600 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 4 844 800 (чотири мільйони вісімсот сорок чотири тисячі вісімсот) гривень, які необхідно внести на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі внесення застави на ОСОБА_10 зпокласти обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватись від спілкування зі свідками, іншими підозрюваними та потерпілими у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Якщо ОСОБА_10 не виконає покладені на нього обов`язки, то застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

У разі внесення застави та покладення обов`язків на підозрюваного ОСОБА_10 визначити термін їх дії відповідно до ч. 6 ст. 194 КПК України, тобто в межах строку досудового розслідування на час покладення обов`язків.

Ухвала набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4