НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

15 серпня 2024 року Справа № 322/1488/24 Провадження № 1-кс/322/184/24

Слідчий суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю начальника Новомиколаївського відділу Запорізької окружної прокуратури ОСОБА_3 , законного представника третьої особи ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання т.в.о. старшого слідчого СВ відділення поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором Новомиколаївського відділу Запорізької окружної прокуратури ОСОБА_6 , в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.08.2024 за № 0000119, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, про арешт майна,

встановив:

13.08.2024 слідчим суддею отримано вищезазначене клопотання, в якому слідчий просив: накласти арешт на мотоцикл ИЖ 6-114 д.н.з. НОМЕР_1 , без реєстраційних документів, з наявними механічними пошкодженнями, яким фактично на момент дорожньо-транспортної пригоди користувався ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 13.08.2024 було вилучено під час проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, та який після вилучення знаходиться у відділенні поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, за адресою: Запорізька область Запорізький район смт. Новомиколаївка вул. Запорізька, 81.

В обґрунтування клопотання слідчим зазначено таке.

12.08.2024, близько 21:15, неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи мотоциклом ИЖ 6-114 д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною автомобільної дороги поза межами населеного пункту зі сторони с. Зарічне в напрямку смт. Тернувате Запорізького району Запорізької області здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця ЗСУ в/ч НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримав тілесне ушкодження у вигляді відкритого перелому правої гомілки та доставлений до лікарні.

За даним фактом 13 серпня 2024 року, розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

13.08.2024, в ході проведення огляду з місця дорожньо-транспортної пригоди було вилучено мотоцикл ИЖ 6-114 д.н.з. НОМЕР_1 , без реєстраційних документів, з наявними механічними пошкодженнями, який після вилучення зберігається у від діленні поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, за адресою: АДРЕСА_1 .

Даний мотоцикл, відповідно до ч. 7 ст. 237 КПК України, набув статус тимчасово вилученого майна, та визнаний у даному кримінальному провадженні речовим доказом.

Будь-які документи щодо державної реєстрації та реєстрації права власності даного транспортного засобу відсутні, але яким фактично на момент дорожньо-транспортної пригоди користувався ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 дження.

Вилучений мотоцикл ИЖ 6-114 д.н.з. НОМЕР_1 , без реєстраційних документів, з наявними механічними пошкодженнями, має істотне значення для проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, оскільки зберіг на собі його сліди, або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та у подальшому будуть використані в якості речових доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, з метою збереження речових доказів, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, та проведення необхідних експертиз, виникла необхідність у накладенні арешту на вищезазначене майно.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з вищенаведених підстав.

Законний представник ОСОБА_7 ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечила проти задоволення клопотання.

Вирішуючи питання про наявність підстав для арешту майна, слідчий суддя виходить з такого.

Слідчим суддею встановлено, що мотоцикл ИЖ 6-114, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_10 , на підтвердження чого законний представник ОСОБА_7 надав технічний паспорт мотоцикла, моторолера серії НОМЕР_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною третьою статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Отже, можливість накладення арешту на тимчасово вилучене майно з метою збереження речових доказів безпосередньо пов`язана з допустимістю таких доказів.

За правилами статті 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом (ч. 1). Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ч. 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, порушення права особи на захист.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.08.2024 за № 0000119 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 286 КК України.

Кримінальна відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 КК України, відповідно до ст. 22 цього Кодексу, настає з шістнадцяти років.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди виповнилося чотирнадцять років, що підтверджується свідоцтвом про народження від 13.04.2010 серії 1-КИ № 278761, а відтак він не досяг віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність за статтею 286 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 499 КПК України, досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру здійснюється згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом. Таке досудове розслідування здійснюється слідчим, дізнавачем, які спеціально уповноважені керівником органу досудового розслідування на здійснення досудових розслідувань щодо неповнолітніх.

Водночас до клопотання про арешт майна додано копію постанови про визначення слідчих слідчої групи, які здійснюватимуть досудове розслідування, від 13.08.2024, винесеної т.в.о. начальника СВ відділення поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області капітаном поліції ОСОБА_11 , до складу якої включено: т.в.о. старшого слідчого СВ відділення поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_5 ; слідчого СВ відділення поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_11 ; т.в.о. старшого слідчого СВ відділення поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_12 . Проте, у зазначеній постанові слідчого не наведено посилання на ч. 1 ст. 499 КПК України, а до клопотання про арешт майна не додано документів на підтвердження повноважень т.в.о. старшого слідчого СВ відділення поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_5 , яким проводився огляд місця події 13.08.2024, на здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру.

Частиною третьою статті 499 КПК України передбачена обов`язкова участь захисника у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру, що має забезпечуватися з моменту встановлення факту неповноліття або виникнення будь-яких сумнівів у тому, що особа є неповнолітньою (п. 2 ч. 2 ст. 52 КПК України).

Проте, під час проведення огляду місця події, коли було достовірно встановлено вік ОСОБА_7 , участь захисника у кримінальному провадженні не була забезпечена, що випливає зі змісту протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13.08.2024, а також підтверджено у судовому засіданні прокурором та законним представником.

З огляду на викладене, протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13.08.2024 та вилучений під час цього огляду мотоцикл ИЖ 6-114, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є недопустимими доказами, внаслідок їх отримання з істотним порушенням прав та свобод людини, а саме порушення права ОСОБА_7 на захист.

Виходячи з наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про неможливість використання тимчасово вилученого мотоциклу ИЖ 6-114, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якості речового доказу, а відтак про відсутність підстав для арешту цього майна.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 170 173 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

1. В задоволенні клопотання про арешт майна відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 20.08.2024 о 08 год. 45 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1