Номер провадження: 11-сс/813/1145/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 22.08.2023, якою в межах к/п №0000154 від 14.04.2022 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Чорноморськ Одеської обл., громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, обрано за його відсутності в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000154 від 14.04.2022 задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 та обрано стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, за його відсутності в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою; вирішено після затримання ОСОБА_7 не пізніше як через 48 годин з часу його доставки до місця кримінального провадження доставити останнього до слідчого судді для розгляду питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його заміну на більш м`який запобіжний захід.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, його оголошено в міжнародний розшук та органом досудового розслідування було доведено існування в зазначеному провадженні ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження злочинної діяльності, обумовлені обставинами вчинення кримінального правопорушення, кількістю епізодів злочинної діяльності, їх характером, фактом переховування підозрюваного від органів досудового розслідування.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її необґрунтованою з огляду на наступні обставини:

- версія органу досудового розслідування стосовно вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину є лише припущенням, натомість, станом на теперішній час факт наявності недоборів митних платежів (неправомірного зменшення податкового зобов`язання) за оформленими митними деклараціями Одеською митницею не встановлено, а констатувати факт нанесення збитків у вигляді таких недоборів передчасно з тієї причини, що строк сплати митних платежів ще не сплинув з огляду на не проведення Одеською митницею документальної перевірки відповідно до вимог ст. 345 МК України, а також не встановлення факту порушення митних правил, передбаченого ст. 483 МК України;

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що підозрюваний ОСОБА_7 , з метою збереження життя своєї родини, виїхав за межі території України ще 27.03.2022, тобто до внесення 14.04.2022 відомостей про кримінальне провадження до ЄРДР;

- слідчим суддею не враховано того, що для звернення до суду з клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою органу досудового розслідування необхідно було відновити зупинене постановою від 04.04.2023 досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні, оскільки подання такого клопотання в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України не є процесуальною дією в розумінні вимог ч. 5 ст. 280 КПК України, яка спрямована на встановлення місцезнаходження підозрюваного, внаслідок чого вчинення такої дії вимагає відновлення досудового розслідування.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Учасники провадження в судове засідання апеляційного суду не з`явились, не зважаючи на своєчасне та належне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду.

Захисник ОСОБА_6 подав заяву про розгляд апеляційної скарги за його відсутності, в якій також підтримав вимоги скарги у повному обсязі, водночас від прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 надійшла заява про проведення апеляційного розгляду за його відсутності у зв`язку із процесуальною зайнятістю, в якій прокурор також зазначив, що апеляційна скарга сторони захисту задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді є законною.

Враховуючи неявку учасників провадження в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 407, ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд проводити без участі учасників процесу та судове засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Що стосується заявленого стороною захисту клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, суд апеляційної інстанції зауважує на наступному.

Частина 1 ст. 24 КПК України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку передбаченому цим кодексом.

Окрім того, п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України передбачено, апеляційна скарга на ухвали слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України, поновленню, за клопотанням заінтересованої особи, підлягає строк, пропущений із поважних причин.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що клопотання слідчого про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України було розглянуто в присутності захисника ОСОБА_10 (а.с. 154-155), яка здійснювала захист ОСОБА_7 на підставі доручення (а.с. 152).

Учасники провадження, зокрема, прокурор та захисник, копію повного тексту оскаржуваної ухвали слідчого судді не отримували.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд приймає до уваги посилання захисника на те, що про існування зазначеної ухвали слідчого судді підозрюваному ОСОБА_7 стало відомо лише 15.07.2024 при перетині державного кордону Румунії, внаслідок чого, з метою дотримання права підозрюваного ОСОБА_7 на доступ до суду, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити клопотання захисника ОСОБА_6 та поновити йому процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 22.08.2023, якою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, обрано за його відсутності в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приймаючи до розгляду вищевказану апеляційну скаргу сторони захисту, апеляційний суд звертає увагу на те, що питання можливості оскарження в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України до недавнього часу викликало спори в судовій практиці, на підставі чого у постанові від 14.02.2022 об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - Суд) у справі №991/3440/20 дійшла висновку про те, що ухвала слідчого судді, суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановлена в порядку ч. 6 ст. 193 КПК, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 309 КПК може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Так, в мотивувальній частині зазначеної постанови Суд послався на те, що законодавець ототожнює розглядувані поняття «застосування запобіжного заходу» та «обрання запобіжного заходу», використовуючи їх як синонімічні (тотожні за своїм правовим значенням), при цьому, рішення слідчого судді, суду про обрання запобіжного заходу, прийняте в порядку ч. 6 ст. 193 КПК, за своїми правовими наслідками підпадає під поняття «постанова про утримання під вартою» в розумінні ст. 25 Європейської конвенції про видачу правопорушників.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на таке.

Стаття 2 КПК України визначає коло завдань кримінального провадження, до яких відносяться: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В свою чергу, ч. 1 ст. 5 КПК України передбачає, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Частина 6 ст. 193 КПК України в ред. від 11.08.2023, чинної на момент постановлення оскаржуваної ухвали слідчого судді 22.08.2023, встановлює, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України (в ред. від 11.08.2023), під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В свою чергу, положення ч. 2 ст. 177 КПК України (в ред. від 11.08.2023) передбачають, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Оцінюючи доводи сторони захисту щодо того, що версія органу досудового розслідування стосовно вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України є лише припущенням, колегія суддів зауважує на їх безпідставності з огляду на наступне.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України за наступних обставин.

23.12.2021, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на зловживання службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для юридичної особи, а саме ТОВ «Тріангулар Інвест», використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам, у вигляді недоотримання у повному обсязі Державним бюджетом України обов`язкових митних платежів.

Так, з метою реалізації своїх злочинних намірів, 23.12.2021 старший державний інспектор відділу митного поста «Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці ОСОБА_7 , ігноруючи рекомендації, зазначені у акті митного огляду щодо необхідності звернення уваги на опис, маркування, класифікацію, вагові та кількісні характеристики переміщуваних товарів у контейнері при їх випуску у вільний обіг, зловживаючи своїм службовим становищем та діючи в інтересах ТОВ «Тріангулар інвест», провів формальний огляд (переогляд) товарів, що переміщувались у контейнері TRHU7143152 та не забезпечив виконання мети проведення вказаного огляду, тобто умисно не забезпечив належного рівню митного контролю та виконання визначених АСАУР митних процедур, завершив митне оформлення товарів за ЕМД №UA500150/2021/208423 та випустив у вільний обіг частину товарів, які переміщувались у контейнері TRHU7143152.

Внаслідок зазначених злочинних дій ОСОБА_7 , останній створив передумови для заниження митних платежів під час оформлення товарів у контейнері TRHU7143152, в результаті чого до Державного бюджету України сплачено митних платежів на загальну суму 377 495, 65 грн. з яких мита - 111 599, 04 грн. ПДВ - 265 896, 61 грн., в той час як загальна сума митних платежів, яка повинна була надійти до Державного бюджету України за розмитнення товарів у зазначеному контейнері становить 1 429 247, 36 грн. з яких мито - 495 574, 66 грн., ПДВ - 930 672, 70 грн.

Таким чином, внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів у контейнері TRHU7143152, державним інтересам спричинені тяжкі наслідки у вигляді недоотримання митних платежів у сумі 1 051 751, 71 грн., з яких мито - 386 975, 62 грн., ПДВ - 664 776, 09 грн.

На підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину органом досудового розслідування до клопотання про обрання запобіжного заходу були надані копії матеріалів, досліджених слідчим суддею суду 1-ої інстанції.

На переконання апеляційного суду, в даному випадку сукупності зібраних органом досудового розслідування в даному провадженні доказів достатньо для формування стійкого переконання у причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, тому підозра у вчиненні останнім зазначеного злочину є обґрунтованою.

Окрім цього, в даному контексті колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на позицію, викладену в рішенні від 28.10.1994 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88, відповідно до якої, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Що стосується доводів сторони захисту з приводу не встановлення Одеською митницею станом на теперішній час факту наявності недоборів митних платежів, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що попередня сума недоотриманих митних платежів за митне оформлення товарів, що переміщувались у контейнері TRHU7143152 в розмірі 1 051 751, 71 грн. (з яких мито - 386 975, 62 грн., ПДВ - 664 776, 09 грн.) була встановлена на підставі висновку спеціаліста ТОВ «Бюро економічних експертиз» №1907/22-1 від 19.07.2022 (а.с. 62-72), натомість, наразі досудове розслідування даного кримінального провадження триває, здійснюється збір відповідних доказів, в той час як зібраних органом досудового розслідування матеріалів наразі достатньо для висновку про можливу причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Водночас, колегія суддів, погоджуючись із висновком слідчого судді, зауважує на існуванні в зазначеному кримінальному провадженні доведених органом досудового розслідування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, ризику переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження злочинної діяльності, обумовлені підозрою у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк від 3-х до 6-ти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3-х років, зі штрафом від 500 до 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; фактичним переховуванням від органів досудового розслідування поза межами України; процесуальною можливістю ознайомлюватись із матеріалами кримінального провадження та, як наслідок, анкетними даними свідків у кримінальному провадженні, які підлягають безпосередньому допиту судом 1-ої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті.

На переконання колегії суддів, в даному випадку тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_7 у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину сама по собі може бути достатнім мотивом для здійснення дій, направлених на переховування підозрюваного від органів досудового розслідування й суду та зазначена позиція апеляційного суду кореспондується із практикою ЄСПЛ, який в рішенні «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, в п. 58 рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови» («Becciev v. Moldova») ЄСПЛ зазначив, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Постановою ст. слідчого другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_11 від 31.05.2023 підозрюваного ОСОБА_7 оголошено в міжнародний розшук (а.с. 141-145).

Що стосується посилань захисника на те, що ОСОБА_7 , з метою збереження життя своєї родини, покинув територію України ще 27.03.2022, тобто до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, суд апеляційної інстанції наголошує на безпідставності таких доводів та їх повним спростуванням наявними в розпорядженні суду матеріалами провадження.

Так, відповідно до копії листа начальника Головного центру обробки спеціальної інформації ОСОБА_12 від 31.03.2023, який містить витяг з Бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території», гр. ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно покинув територію України 27.03.2022 в напрямку «Виїзд», проте 03.12.2022 в`їхав на територію України, після чого 15.12.2022 знову покинув територію України в пункті пропуску «Маяки-Удобне» (а.с. 124).

Відтак, колегія суддів констатує, що, всупереч твердженням захисника, ОСОБА_7 повертався на територію України, після чого знову покинув її, при цьому, достеменно знаючи про факт повідомлення його про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, до слідчого для допиту його в якості підозрюваного не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, а також на територію України не повертався, що й послугувало підставою для його оголошення в міжнародний розшук.

Всупереч твердженням сторони захисту, викладеним в апеляційній скарзі, досудове розслідування зазначеного к/п №0000154 на виконання вимог ч. 1 ст. 282 КПК України було відновлено постановою ст. слідчого другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_11 від 21.08.2023 (а.с. 146-149), задля забезпечення можливості звернення із відповідним клопотанням в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України про обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за його відсутності.

Підсумовуючи все вищевикладене, апеляційний суд доходить стійкого переконання про те, що органом досудового розслідування, на виконання вимог ст. 194 та ч. 6 ст. 193 КПК України, було доведено у сукупності факт набуття ОСОБА_7 у встановленому законом порядку статусу підозрюваної особи в к/п №0000154, обґрунтованість підозри останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, оголошення його у міжнародний розшук відповідно до вимог закону, а також наявність в зазначеному провадженні ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження злочинної діяльності, а також недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів, внаслідок чого слідчий суддя дійшов обґрунтованого, вмотивованого та вірного висновку про необхідність обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за його відсутності в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, якого будо достатньо для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання наявним вище ризикам.

В зазначеному аспекті колегія суддів вважає за необхідне звернути особливу увагу на той факт, що рішення слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваної особи в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України не є остаточним застосуванням стосовно особи запобіжного заходу, натомість, за своєю правовою природою не призводить до негайного взяття особи під варту, а виступає підставою для затримання й доставки цієї особи до місця кримінального провадження.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові ОП ККС у складі ВС від 14.02.2022 у справі №991/3440/20 (провадження №51-5359кмо21), відповідно до якого рішення слідчого судді, суду про обрання запобіжного заходу, прийняте в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, за своїм правовими наслідками підпадає під поняття «постанова про утримання під вартою» в розумінні ст. 25 Європейської конвенції про видачу правопорушників. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

У даному випадку обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, хоча й не призводить до негайного взяття особи під варту, однак виступає правовою підставою для затримання і доставки цієї особи до місця кримінального провадження.

Тобто, на відміну від затриманої особи з метою приводу, яка має гарантії не пізніше 36 годин з моменту затримання бути звільненою або доставленою до слідчого судді, суду, який постановив ухвалу про дозвіл на затримання з метою приводу, затримана особа на підставі ухвали слідчого судді, суду, постановленої в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, може бути затриманою та утримуватись під вартою протягом усього часу, необхідного для екстрадиції та доставки її до місця кримінального провадження.

Отже, обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 193 КПК України, має правовим наслідком обмеження права на свободу та особисту недоторканність.

Відтак, зазначене судове рішення має неабияке значення для правозастосовної практики та дає змогу нарешті впевнено стверджувати, що поняття «обрання» та «застосування» запобіжних заходів мають практично однакове змістовне наповнення, з тією лише різницею, що така ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є документом, на підставі якого здійснюється затримання особи як на території України, так і за її межами, здійснюється доставка особи до місця кримінального провадження, та в подальшому вирішується питання про безпосереднє застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший, більш м`який запобіжний захід.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить достатніх та переконливих підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування законної, обґрунтованої та вмотивованої ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 24, 115, 177, 183, 193, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Клопотання захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.08.2023.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 22.08.2023, якою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, обрано за його відсутності в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4