Справа №760/4695/23
Провадження №1-кп/760/1623/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого - судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі сторін та інших учасників провадження

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

законного представника - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0002583 від 12.11.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тинда російської федерації, громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_8 , з 2018 року спільно проживав з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її двома доньками, а саме малолітньою донькою - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та неповнолітньою донькою - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_2 . 25.02.2020 ОСОБА_8 та ОСОБА_12 уклали шлюб, в якому народився спільний син ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

12.11.2022 у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_8 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, разом із малолітньою падчеркою ОСОБА_10 та малолітнім сином ОСОБА_13 направились до м. Києва.

Того ж дня, близько 15 год. 20 хв., перебуваючи поруч адреси: АДРЕСА_3 , а саме, знаходячись неподалік гаражного приміщення та покинутого вантажного транспортного засобу, з метою реалізації свого прямого злочинного наміру, який виник у ОСОБА_8 під час їх спільного проживання, задоволення статевої пристрасті шляхом посягання на статеву недоторканість малолітньої ОСОБА_10 , усвідомлюючи малолітній вік останньої, ігноруючи принципи моральності, духовного і культурного життя суспільства та принципи статевої моралі в суспільстві, всупереч ст. 1, 21 Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001, ст. ст. 1, 2, 6, 7 Закону України «Про захист суспільної моралі», ст. ст. 2, 7, 8, 23, 19, 34, 36, 40 Конвенції про права дитини, яка ухвалена Резолюцією Генеральної асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989, яка набула чинності 02.09.1990, ст. 9 Конвенції про кіберзлочинність від 07.09.2005, яка набула чинності 01.07.2006, ст. 20 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства від 25.10.2007, яка набула чинності 01.12.2012, ст. ст. 1, 2, 3 Факультативного протоколу до Конвенції про права дитини щодо торгівлі дітьми, дитячої проституції і дитячої порнографії, який ратифікований 03.04.2003, ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що ОСОБА_10 не виповнилось чотирнадцяти років, тобто малолітня особа необізнана щодо стосунків між статями, примушував її до орального проникнення та здійснював оральне проникнення свого статевого органу до ротової порожнини малолітньої ОСОБА_10 ..

ОСОБА_10 значення скоєних щодо неї дій ОСОБА_8 , з урахуванням вікових та психологічних особливостей, не могла розуміти і тому не могла чинити їм належний та свідомий опір.

Під час та після орального проникнення до ротової порожнини малолітньої ОСОБА_10 , у ОСОБА_8 не відбулася еяколяція, оскільки його злочинні дії були виявленні перехожими, які у подальшому його затримали.

Крім того, зазначеними діяннями, ОСОБА_8 передбачав можливість формування у малолітньої ОСОБА_10 неправильного розуміння змісту та ставлення до статевих відносин, відносин між статями, створюючи спотворений соціальний досвід, порушуючи нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток та статеву недоторканість останньої.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав, зазначив, що зазначені в обвинувальному акті обставини не відповідають дійсності. Пояснив, що 12.11.2022 він разом із падчеркою ОСОБА_10 та сином ОСОБА_13 направились до м. Києва відвідати його матір. Вийшовши поблизу станції метро Берестейська, вони направилися по АДРЕСА_3 . Під час руху ОСОБА_10 захотіла до вбиральні та розуміючи, що поруч немає туалету, він разом із дітьми відійшов до пустинного місця біля гаражів, сказав ОСОБА_10 йти за грузовий автомібіль. А сам теж вирішив справити нужду з іншого боку автомобіля. Він не встиг застебнути штани, коли до нього підбігла ОСОБА_10 з проханням її заправити. В цей час, поблизу місця події проходили раніше не знайомі йому чоловіки, у яких склалося враження, що він вчиняє протиправні дії відносно ОСОБА_10 .. Один з них почав кричати, що ти робиш та затримувати його. Внаслідок зазначеного, останні викликали патрульну поліцію.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що 12.11.2022 разом із племінником ОСОБА_15 , йшли у магазин повз гаражі, які розташовані поруч адреси: АДРЕСА_3 . Там вони побачили чоловіка, яким у подальшому виявився ОСОБА_8 , з двома дітьми. Через деякий час, коли вони поверталися із магазину та побачили, що ОСОБА_8 стояв з дівчиною. ОСОБА_8 тримав її за плече і приводив до себе. При цьому, її голова була на рівні статевого органу ОСОБА_8 .. Він почав кричати «що ти робиш?!) і почав з племінником бігти до ОСОБА_8 .У свою чергу ОСОБА_8 відштовхнув дівчинку від себе і намагався застебнути ширінку штанів. ОСОБА_8 казав, що лише допомагав дівчинці, а на запитання чому у нього розстібнута ширінка, він мовчав. ОСОБА_8 намагався піти звідти, але він його не відпускав та викликав поліцію. Важає, що відносно дівчинки ОСОБА_8 вчинялися протиправні дії сексуального характеру. При цьому, він вказав, що у дівчинки над верхньою губою було почервоніння. Дівчинка була одягнута, але трусилася. Він думає, що від страху. Статевого органу обвинуваченого не бачив, а лише як ОСОБА_8 натягував труси на нього. Також він зазначив, що дівчинка взагалі не казала, що вона ходила у туалет.

Аналогічні за змістом показання надав свідок ОСОБА_15 . При цьому, зазначив, що бачив голову дівчинки біля оголеного статевого органу ОСОБА_8 . На його думку ОСОБА_8 вчиняв насильницькі дії орального характеру відносно малолітньої дівчинки.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 , яка працює практичним психологом Гореницького ліцею Білогородської сільської ради, позала, що ОСОБА_10 навчається у даному ліцеї, характеризується позитивно. Вона була присутньою між розмовою соціального працівника ОСОБА_17 та ОСОБА_10 .. Зазначила, що потерпіла розповіла при соціальному працівнику, що вона з ОСОБА_8 поїхала до м. Києва, де в подальшому пішли до гаражів і він просив її взяти до рота його пісюн. Не бив, але наполегливо просив, на зазначену пропозицію дитина відмовилася, на що ОСОБА_8 почав кричати. В цей момент незнайомі люди почали голосно кричати, але не пояснила чому. Зазначила, що дітям віку ОСОБА_10 не притаманно фантазії чи вигадки сексуального характеру, якщо вони не стикаються в реальному житті з подібним.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 , яка працює вчителем Гореницького ліцею Білогородської сільської ради та є класним керівником класу в якому навчається ОСОБА_10 , показала, що ОСОБА_8 приходив до ліцею забрати потерпілу, перебуваючи у нетверезому стані і вона боялася його. Щодо події злочину зазначило, що ОСОБА_19 та ОСОБА_8 поїхали до м. Києва, щоб відвідати його маму. «По дорозі, ОСОБА_8 завів ОСОБА_10 за гаражі, вона плакала, кричала, а він її примушував та бив по голові, хотів «дати їй на рот», але це побачили сторонні люди, які заступилися за неї. При даній розповіді була присутня вона та ОСОБА_20 . Про почуте від дитини, поставила до відома соціального працівника та директора. Потерпіла зазначила, що мама просила її про це нікому не розповідати. Дитина плакала при розмові та показувала, як він її бив, зазначила, що більше нікому про дану подію не розповідала.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка працює соціальним педагогом в Гореницькому ліцеї Білогородської сільської ради в якому навчається ОСОБА_10 , показала, що ОСОБА_10 розповіла про обставини події, що відбулася 12.11.2022, сказала, що ОСОБА_8 її примушував «брати до рота», на уточнення «що саме?» відповіла «статевий член». Стверджувала, що ОСОБА_10 не могла такого вигадати, бо вона навіть не могла пояснити, що саме необхідно було брати до рота. Також, ОСОБА_10 просила не розповідати про цю розмові мамі, бо мама наказала нікому про це не розповідати. Також свідок негативно характеризувала ОСОБА_8 ..

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , яка є дружиною обвинуваченого ОСОБА_8 та матір`ю ОСОБА_10 показала, що 12.11.2022 близько 16.00 їй зателефонували з поліції і сказали, що відносно її доньки ОСОБА_10 вчинено кримінальне правопорушення сексуального характеру. Через декілька годин, коли вона приїхала на місце події, працівники поліції їй сказали, що її чоловік ОСОБА_8 просив ОСОБА_22 брати його пісюна до рота. Там були свідки, які бачили подію. За чоловіком вона не спостерігала ознак такої поведінки та вважає, що такого трапитися не могло. Зазначила, що наступного дня ОСОБА_23 допитували у «Зеленій кімнаті».

Не зважаючи на не визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини в пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 4 ст. 152 КК України, його вина повністю доведена належними та допустимими доказами, які отримані в порядку, встановленому кримінально-процесуальним кодексом України, а саме:

- даними протоколу огляду місця події від 13.11.2022 згідно якого досліджено місцевість за адресою: АДРЕСА_3 , яка розташована поблизу трамвайних колій. На ділянці розміщені гаражні бокси, ділянка близько 10 на 10 метрів, також розміщений автомобіль типу «ВАЗ» чи «ЗІЛ» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , зеленого кольору, на відстані від автомобіля перебувають шини в кількості 6-8 штук з насипом сміття та листя;

- даними консультаційного висновку спеціаліста №4847 від 12.11.2022 яким встановлено у ОСОБА_10 встановлено забій м`яких тканин голови;

- даними висновку психолога ОСОБА_24 за результатами опитування ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 16.11.2022, згідно якого 13.11.2022 опитано ОСОБА_10 та виявлено достатній комплекс ознак, який притаманний розповіді дитини про психотравмуючу подію, пов`язану з ознаками домашнього насильства (психологічного, фізичного і сексуального). З метою недопущення повторного психотравмування дитини - рекомендовано обмежити її участь у слідчих діях; До висновку психолога додано диск із відеозаписом проведеного опитування, який відтворено та досліджено у судовому засіданн Показання ОСОБА_10 містяться у відеозаписі здійсненого опитування психологом у «Зеленій кімнаті» проведеного 13.11.2022. Цей доказ і його зміст дав суду можливість оцінити показання малолітньої потерпілої, у тому числі оцінити здатність дитини як запам`ятовувати, так і описувати події, а також спосіб отримання від неї показань, що - враховуючи вікові особливості дитини - є важливим фактором в оцінці надійності показань дитини.

- даними стенографії відеозапису допиту малолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за участю психолога ОСОБА_24 в зеленій кімнаті за адресою: АДРЕСА_4 , від 26.11.2022, згідно якого ОСОБА_10 надала пояснення, що вона разом з татом і братом поїхали до бабушки ОСОБА_34, потім пішли за гаражі і він заставляв її брати в рот пісюн та що ОСОБА_8 її бив. Також ОСОБА_10 на ляльках показала, як ОСОБА_8 її бив по голові. Зазначила, що вона не хотіла, але він дістав пісюн та заставляв її взяти до рота та те що пісюн був весь відкритий. Також зазначила, що раніше ОСОБА_8 з нею грався у ліжку. Щодо події зазначила, що вона плакала і в цей час підбігли два дяді, які сказали, що викличуть поліцію, та вона на вказівку батька сховалася в кінці гаражів, в цей час її брат гуляв поблизу;

- даними висновку експерта №СЕ-19-22/47433-ПС від 10.02.2023 яким встановлено у поведінці ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наявні психологічні особливості, що властиві для самостійного відтворення нею подій під час проведення слідчої дії. У комунікативній діяльності ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зафіксованій на відеозаписі (2022_11_13_12 29_20) наявні ознаки, які відповідають психологічним закономірностям відтворення пережитої події;

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.11.2022 згідно якого свідок ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , впізнав на фотознімку №2 ( ОСОБА_8 ) особу яку він бачив за адресою: АДРЕСА_3 ;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 13.11.2022 яким в присутності понятих за участю свідка ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за адресою: АДРЕСА_3 , який зазначив, що він 12.11.2022 близько 15:00 год. разом із племінником ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , вийшли із місця свого проживання та поблизу гаражів, неподалік від дому, побачили раніше незнайомого їм чоловіка, який був у неадекватному стані, з можливими ознаками алкогольного сп`яніння, разом із двома малолітніми дітьми: дівчинка років 6-8 та хлопчик 1-2 роки. Свідок із племінником пройшли повз та коли поверталися назад на відстані 15 метрів від гаражу помітив, що раніше незнайомий їм чоловік стоїть до них спиною, а обличчям до гаражів та приватного сектору, штани приспущенні. Перед чоловіком, обличчям до нього, стоїть дівчинка та робить рухи характерні для орального статевого акту. Окрім цього, чоловік притримував дівчинку за спину, близько ділянки лопаток. У зв`язку з чим, свідок крикнув до чоловіка запитання «що він робить?» про те, той не реагував. Після чого, свідок підбіг до чоловіка та будучи на відстані близько 3 метрів, побачив, що чоловік стоїть з приспущеними штанами, дівчинка стоїть навпроти нього та здійснює рухи характерні для орального статевого акту. Свідок знову закричав, після чого, раніше незнайомий чоловік своєю рукою відштовхнув дівчинку, яка внаслідок цього вдарилася об дерево, яке було за нею. Чоловік відійшов від дівчинки та почав натягувати нижню білизну та штани, проте в метушні не встиг цього зробити. Дівчинка була заплакана, а хлопчик перебував поблизу. В подальшому свідок разом із племінником викликали працівників поліції. Також свідком детально описано нижню білизну раніше незнайомого чоловіка та його особисто;

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.11.2022 згідно якого свідок ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , впізнав на фотознімку №4 ( ОСОБА_8 ) особу яку він бачив за адресою: АДРЕСА_3 ;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 13.11.2022 яким в присутності понятих за участю свідка ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , за адресою: АДРЕСА_3 , надав пояснення, що він 12.11.2022 близько 15:00 год. разом із дядьком ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , вийшли із місця свого проживання та поблизу гаражів, неподалік від дому, побачили раніше незнайомого їм чоловіка, разом із двома малолітніми дітьми: дівчинка років 7-8 та хлопчик 2-3 роки. Коли поверталися назад на відстані 15 метрів від гаражу помітив, що раніше незнайомий їм чоловік стоїть до них спиною, а обличчям до гаражів. Перед чоловіком, обличчям до нього, на рівні його поясу стоїть дівчинка. Штани у чоловіка були приспущенні, а дівчинка стоячи робить рухи головою характерні для орального статевого акту. Зазначив, що ОСОБА_14 декілька разів крикнув до чоловіка запитання «що він робить?» про те, той не реагував. Після чого, свідок разом із ОСОБА_14 підбігли до чоловіка та будучи на відстані близько 3 метрів, побачив, що чоловік стоїть у спущених штанах, дівчинка стоїть навпроти нього та здійснює рухи характерні для орального статевого акту. ОСОБА_14 знову закричав, після чого, раніше незнайомий чоловік своєю рукою відштовхнув дівчинку, яка внаслідок цього вдарилася об дерево, яке було за нею. Чоловік відійшов від дівчинки та почав натягувати нижню білизну та штани, алле не встиг цього зробити і ще деякий час стояв у приспущенних штанах. Дівчинка була заплакана та налякана, а хлопчик перебував поблизу. В подальшому ОСОБА_14 викликав працівників поліції. Також свідком детально описано нижню білизну раніше незнайомого чоловіка та його особисто;

- даними висновку психолога ОСОБА_24 за результатами опитування ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від 16.11.2022, яким 13.11.2022 опитано ОСОБА_11 та виявлено достатній комплекс ознак, який притаманний розповіді дитини про психотравмуючу подію, пов`язану з ознаками домашнього насильства (фізичного і психологічного). З метою недопущення повторного психотравмування дитини - рекомендовано обмежити її участь у досудовому та судовому розгляді;

- даними стенографії відеозапису допиту малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за участю психолога ОСОБА_24 в зеленій кімнаті за адресою: АДРЕСА_4 , від 21.11.2022, згідно якого ОСОБА_11 надала пояснення, що ОСОБА_8 часто випивав, складалося враження, що йому все набридло і він хоче піти із сім`ї. Також зазначила, що він останнім часом постійно її принижував, казав, що вона жирна, некрасива і що вона нічого не досягне в житті. Зробила припущення, що у випадку, якби вона йому довіряла і продовжувала спілкуватися, з нею відбулося б сексуальне насильство, таке, як сталося із її сестрою. Зазначила, що ОСОБА_8 неодноразово піднімав на неї та сестру руку, бив по жопі, а на маму замахувався. Бив ременем та бляшкою від ременя, від чого на тілі залишилися синяки. Також зазначила, що він постійно брав її за шию та душив. Також розповіла, що мама боялася розлучитися із ОСОБА_8 , бо той погрожував забрати брата та в подальшому знущатися з нього. Внаслідок сукупності всіх подій у неї розпочалися панічні атаки;

- даними висновку експерта №СЕ-19-22/47434-ПС від 10.02.2023 яким встановлено у поведінці ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , наявні психологічні особливості, що властиві для самостійного відтворення нею подій під час проведення слідчої дії. У комунікативній діяльності ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зафіксованій у відеозаписі (2022_11_13_12 29_30) наявні ознаки, які відповідають психологічним закономірностям відтворення пережитої події, На питання «яка загальна психологічна характеристика ОСОБА_11 » не можливо надати відповідь згідно зафіксованої інформації у відеозаписі, надання відповіді можливо після психологічного обстеження дитини. На питання «у якому емоційному стані перебувала ОСОБА_11 у момент вчинення відносно неї домашнього насильства та на момент проведення дослідження» не можливо надати відповідь згідно зафіксованої інформації у відеозаписі, надання відповіді можливо після психологічного обстеження дитини;

- даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 12.11.2022 згідно якого ОСОБА_8 затримано 12.11.2022 о 19:00 за адресою: АДРЕСА_3 , безпосередньо після вчинення злочину. Згідно наданих письмових пояснень ОСОБА_8 вважав незаконним затримання, вказав, що його дитина хотіла попісяти. Під час проведення обшуку затриманої особи у ОСОБА_8 виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «LG», золотистого кольору, з номером НОМЕР_3 , IMEI: НОМЕР_4 , грошові кошти: 1 купюра - 200 грн., 2 купюри - 20 грн., 1 купюра - 10 грн., 1 монета - 10 грн., 2 монети - 1 грн., 2 монети - 50 коп., банківська картка НОМЕР_5 ;

- даними висновку судово-психіатричного експерта №827 від 27.12.2022 згідно якого ОСОБА_8 яким-небудь психічним розладом на період кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється не страждав. За своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_8 в момент кримінального правопорушення, в скоєнні якого він підозрюється, не виявляв ознак тимчасового розладу психічної діяльності. За своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_8 на теперішній час яким-небудь психічним розладом не страждає. За своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_8 за своїм психічним станом не потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру. ОСОБА_8 наркоманією не страждає, але виявляє ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю зі шкідливими наслідками (MKX-10: F 10.1). ОСОБА_8 за своїм психічним станом потребує застосування відносно нього спостереження та лікування у лікаря-нарколога на загальних підставах з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю зі шкідливими наслідками (MKX-10: F 10.1). ОСОБА_8 не виявляє ознак розладу сексуальної переваги у вигляді педофілії, але виявляє ознаки розладу поведінки педофільного характеру;

- даними протоколу огляду відеозапису від 13.02.2023 яким встановлено, що 12.11.2022 о 15:41:57 зафіксовано приїзд працівників поліції на місце події та вийшовши із службового автомобіля до них підходять двоє чоловіків, які пояснюють про обставини події. На 01 хвилині 00 секунд працівник поліції запитує у малолітньої дівчинки ( ОСОБА_10 ) про обставини та що відбулося із дівчинкою, після чого дітей запрошують до службового автомобіля. На запитання працівниці УПП, що відбулося, дівчинка плаче та повідомляє, що не розкаже. На 08 хвилині 18 секунді працівники поліції розмовляють з працівниками бригади швидкої медичної допомоги та повідомляють, що дівчинка розповіла, як батько ( ОСОБА_8 ) примушував до орального акту. На 15 хвилині 53 секунди працівниця УПП у службовому автомобілі спілкується із малолітньою ОСОБА_10 , яка повідомляє свої анкетні дані. На 19 хвилині 25 секунді дівчинка повідомляє працівникам поліції, що батько завів її за гаражі та змушував до орального статевого акту, бив її по голові, оскільки дівчинка не бажала виконувати його вимогу. На 23 хвилині 12 секунді працівниця УПП доповідає відносно події, яка відбулася та повідомляє, що мати ОСОБА_12 у момент події розмовляла по телефону із ОСОБА_8 та чула все, що відбувається із дівчинкою. На 52 хвилині 40 секунд ОСОБА_8 доставлено до медичної установи для проведення освідування;

- даними огляду предмета від 30.01.2023 яким досліджено диск з аудіозаписом із назвою « НОМЕР_6 Телефон» на якому зафіксовано діалог про виклик патрулю поліції на місце події 12.11.2022 за адресою: АДРЕСА_3 , та повідомляється, що затримано педофіла, який «орально сношав» маленьку дівчинку. Що правопорушника затримано. Виклик здійснено ОСОБА_14 ;

- даними протоколу огляду предмета від 13.01.2023 яким досліджено диск з аудіозаписами. На аудіозаписі із назвою « НОМЕР_7 » на якому зафіксовано діалог про виклик патрулю поліції за адресою: АДРЕСА_2 , за фактом виклику сусідів на подію що вітчим душив дитину, дівчинку 8-класницю. На аудіозаписі із назвою « НОМЕР_8 » на якому зафіксовано діалог про виклик патрулю поліції за адресою: АДРЕСА_2 , за фактом виклику ОСОБА_12 у зв`язку з агресивною поведінкою її чоловіка ОСОБА_8 .. На аудіозаписі із назвою « НОМЕР_9 » на якому зафіксовано діалог про виклик патрулю поліції за адресою: АДРЕСА_2 , за фактом виклику перехожим до якого звернулася ОСОБА_11 у зв`язку із агресивною поведінкою вдома вітчима;

- даними огляду предмета від 03.02.2023 яким досліджено диск з аудіозаписом із назвою « НОМЕР_10 » на якому зафіксовано діалог про виклик патрулю поліції на місце події за адресою: АДРЕСА_5 , та повідомляється, що в квартирі під номером 8, прийшов син сусідів та б`є лежачого батька і матір, витягнув у коридор під`їзду та б`є;

- даними листа служби у справах дітей Бучанського району Київської області Білогородської сільської ради №620 від 07.12.2022 згідно якого ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , поставлені на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах у службі у справах дітей Білогородської сільської ради;

- висновком КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» від 12.11.2022 №006714, згідно якого ОСОБА_8 12.11.2022 перебував у стані алкогольного сп`яніння, а саме 1,69% проміле;

У судовому засіданні захист просив визнати недопустими наступні докази:

1. Протокол прийняття усної заяви у ОСОБА_12 про вчинення кримінального правопорушення від 12.11.2022 о 19:30 у зв`язку із тим, що про факт події було повідомлено на гарячу лінію «102» ОСОБА_14 , а будь-яких інших повідомлень 12.11.2022 стосовно вчиненого кримінального правопорушення на гарячу лінію «102» не надходило. У зв`язку із зазначеним вважає, що в матеріалах справи відсутня письмова заява ОСОБА_12 про вчинення кримінального правопорушення від 12.11.2022, а тому протокол прийняття усної заяви є недопустимим.

2. Проведення допиту малолітньої дитини ОСОБА_28 в зеленій кімнаті. Оскільки вважає, що психолог при проведенні допиту зловживала довірою, не роз`яснила обставини допиту та право не відповідати на запитання, а також вчинила тиск.

3. Протокол проведення слідчого експерименту та відео відтворення події із свідками ОСОБА_15 та ОСОБА_14 .. Вважає, що їхні покази суперечать один одному, а слідством не відтворено картинку підбігання до обвинуваченого. Також вважає, що для проведення зазначеної слідчої дії необхідно отримувати ухвалу слідчого судді.

4. Протокол пред`явлення особи для впізнання по фотознімках, у зв`язку з тим, що інші особи для впізнання підібрані неналежним чином, а також вважає неналежними понятих, які залучені до слідчої дії.

5. Висновок судово-психіатричної експертизи, у зв`язку з тим, що дії експерта були упередженими та побудовані на неналежних доказах, а показання ОСОБА_8 наданні без попередження про можливість відмовитися від надання показань. 6. Висновок КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» від 12.11.2022 №006714 у зв`язку із відсутністю процесуального документу про направлення в межах досудового розслідування кримінального провадження ОСОБА_8 на проходження освідування.

Керуючись вимогами ст. 22 КПК України, норми якої визначають, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, з огляду на те, що суд не може перебирати на себе функцію обвинувачення та захисту, а стороною захисту в спростування не належності досліджених доказів, наданих стороною обвинувачення суду надано не було.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

При цьому, суд наголошує на тому, що будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України, суду надано не було.

Підстав для визнання доказів недопустимими судом не встановлено, оскільки не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження, регламентованих ст. 87 КПК України.

При формуванні таких висновків за наслідками розгляду провадження суд виходив з наступного.

Частина 1 статті 87 КПК України передбачає, що для визнання доказу недопустимим необхідно встановити, що при його отриманні істотно порушені права і свободи людини, гарантовані Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частина 2 цієї ж статті визначає, яке саме порушення суд має визнати істотним, істотність порушення прав і свобод у інших випадках має вирішуватися судом, виходячи з обставин порушення та їх впливу на отримання доказів.

У постанові Верховного Суду від 01.12.2020 у справі №318/292/18 вказано, що «вищеназвані норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК України істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

У постановах від 28.01.2020 у справі №359/7742/17 та від 8.10.2019 у справі №639/8329/14-к Верховний Суд зауважив, що «вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК України до наданих сторонами доказів, суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті».

У постанові від 8.10.2019 у справі №639/8329/14-к Верховний Суд указав, що «суд, визнаючи доказ недопустимим відповідно до частини 2 або 3 статті 87 КПК України, має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення. Якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на частину 1 статті 87 КПК, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми.

Крім того, суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору частини 1 статті 87 КПК України, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим».

Суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та заперечити цю інформацію. Виключення доказів, які можуть мати стосунок до важливих фактів справи, є крайнім заходом, який має застосовуватися у разі, якщо іншими засобами неможливо усунути фактори, які перешкоджають забезпеченню справедливого судового розгляду.

Так, порушень вимог КПК України під час проведення слідчих дій, які б, як указав Верховний Суд, були фундаментальними, судом не установлено.

При цьому, слід зауважити, що колегія Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховний Суд у постанові від 20.03.2018 в справі №753/11828/13-к вказала, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.

У даному кримінальному провадженні порядок, встановлений КПК України (процесуальний порядок, форма, процедура), тобто певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій, дотриманий.

Як наслідок суд сприймає письмові докази, як належні та допустимі, які у своїй сукупності доводять обставини, визначені ст. 81 КПК України, та через їх призму останні сприймаються судом, як дійсні.

Що стосується доводів сторони захисту, то останні для суду не є переконливими, оскільки усі без виключення вказані слідчі дії проводилися з відеофіксацією та фотофіксацію, з яких убачається, що жодних порушень прав учасників кримінального провадження не було. Навпаки, з останніх вбачається, що всі учасники розповідали все самостійно, без примусу.

Суд також не приймає до уваги твердження сторони захисту, що малолітня потерпіла давала не послідовні покази при опитуванні психологом, оскільки оцінюючи показання малолітньої потерпілої, суд виходить з того, що опитування в «Зеленій кімнаті» проводилося з дотриманням вимог ст. 226, 354 КПК України.

Суд не має підстав ставити під сумнів показання потерпілої, оскільки вони узгоджуються з представленими стороною обвинувачення письмовими доказами, у тому числі з висновком експертного дослідження відносно малолітньої та позами даними в судовому засіданні свідками ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ОСОБА_18 та ОСОБА_21 .

Прокурор в судовому засіданні категорично заперечив щодо безпосереднього допиту потерпілої ОСОБА_10 в залі судового засідання у зв`язку з її опитуванням залученим спеціалістом, професійним психологом ОСОБА_24 на стадії досудового розслідування в умовах «зеленої кімнати», за наслідком якого підтврджено факт сексуального насильства відносно неї та надано рекомендацію, що з метою недопущення повторного психотравмування дитини - рекомендовано обмежити її участь у слідчих діях.

Також необхідно зазначити, що відмова від допиту дитини у судовому засіданні та дослідження судом відеозапису допиту дитини психологом, також висновку психолога за результатами проведення опитування малолітньої та Висновку експерта ДНЕДЕКЦ №СЕ-19-22/47433-ПС за результатами судової психологічної експертизи відносно малолітньої відповідає положенням низці міжнародних договорів, ратифікованих Україною, і документам міжнародних органів, до яких належить Україна, які надають особливе значення забезпеченню інтересів дитини під час кримінального процесу.

Зокрема, стаття 3 Конвенції ООН про права дитини передбачає, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до Керівних принципів ООН щодо судочинства у питаннях дітей-жертв і дітей-свідків злочинів кожна дитина має право на першочергову увагу якнайкращому забезпеченню своїх інтересів, включаючи право на захист і можливість гармонійного розвитку.

Керівні принципи Комітету міністрів Ради Європи щодо правосуддя, дружнього до дітей, вимагають від Держав-учасниць гарантувати ефективне здійснення прав дітей, щоб їх найкращим інтересам приділялась першочергова увага в усьому, що стосується або зачіпає їх інтереси.

Пункт (е) частини 1 статті 35 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства передбачає, серед іншого, що кожна Сторона вживає необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення якомога меншої кількості опитувань і настільки, наскільки це є вкрай необхідним для цілей кримінального провадження.

Також, згідно позиції викладеної в постанові ВС ККС у справі №369/9731/17 від 23.11.2023 дослідження доказу-відеозапису допиту малолітнього свідка й прийняття таких відеосвідчень як доказу в суді дозволяє уникнути необхідності повторних викликів та допитів дитини та її ревіктимізації, що відповідає міжнародним вимогам до опитування дитини свідка чи жертви злочинних посягань, а саме статті 35 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства (Лансаротська конвенція, 2007 року), яка була ратифікована Верховною Радою України 27.08.2012 і набула чинності з 1.12.2012, вимогам Конвенції ООН про права дитини та Керівним принципам ООН щодо правосуддя у питаннях, пов`язаних із участю дітей - жертв і свідків злочинів.

На підставі зазначеного доказу, судом оцінено бесіду ОСОБА_10 з психологом, досліджено здатність дитини описувати події, що відбулася, передумови комунікацій які виникли між обвинуваченим та потерпілою, ставлення до події, а також спосіб отримання від неї показань. Враховуючи вікові особливості дитини та психологічні особливості, притаманні малолітньому віку потерпілої, суд належним чином дослідив достовірність, допустимість і належність даного доказу;

Згідно ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак стороною захисту такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.

Зазначені висновки суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог статей 87, 101-102 КПК України, судом не встановлено та учасниками судового провадження не доведено.

Отже, цими джерелами доказів в їх сукупності підтверджується обставини регламентовані ст. 91 КПК України.

Аналізуючи показання обвинуваченого, наданого в судовому засіданні, щодо невизнання винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд вважає, що його показання не відповідають дійсності, висловлені з метою перешкодити встановленню істини у справі, уникнути кримінальної відповідальності та покарання за вчинений злочин, та є способом захисту від висунутого йому обвинувачення.

Версія обвинуваченого у повному обсязі спростовується дослідженими судом доказами, яким дана належна оцінка. Показання обвинуваченого суперечать показам малолітньої потерпілої, отриманих під час опитування в «Зеленій кімнаті», показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ОСОБА_18 та ОСОБА_21 , які узгоджуються між собою є послідовними, та об`єктивно підтверджується доказами, аналіз яким дано судом вище.

Враховуючи викладене, суд відхиляє доводи сторони захисту щодо недоведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину та недопустимості наданих стороною обвинувачення доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом - означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Аналізуючи надані сторонами кримінального провадження докази в їх сукупності, суд вважає, що вони є достовірними, допустимими, узгоджуються між собою та в повній мірі доводять вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні.

Також, Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів (стосовно цього елемента доказування), які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа, тощо, на підставі чого й здійснюється висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно із цим стандартом доказування) винуватості особи (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 7.12.2020 у справі №728/578/19; від 20.10.2021 у справі № 759/14119/17).

При кваліфікації дій обвинуваченого суд ураховує, що Верховний Суд у постанові від 05.04.2018 в справі №658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

За змістом статті 152 КК України зґвалтуванням слід розуміти дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним, анальним або оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій або будь-якого іншого предмета всупереч або з ігноруванням волі потерпілої особи із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування або з використанням безпорадного стану потерпілої особи.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та недоторканості особи» від 30.05.2008 року №5, під фізичним насильством, передбаченим диспозицією ст. 152 КК України, слід вважати умисний зовнішній негативний вплив на організм потерпілої особи або на її фізичну свободу, вчинений з метою подолання чи попередження опору потерпілої особи або приведення її у безпорадний стан. Стан потерпілої особи слід визнавати безпорадним, коли вона, зокрема, внаслідок малолітнього віку, не могла розуміти характеру та значення вчинюваних з нею дій або не могла чинити опір. Зґвалтування, згідно п. 13 цієї ж Постанови, вважається закінченим злочином з моменту початку статевих зносин.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 2 ст. 8 КПК України суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В справі ОСОБА_29 проти Болгарії» (скарга №39272/98, рішення від 4.12.2003) суд визначив, що держава має позитивні зобов`язання відповідно до статті 3 та 8 Європейської конвенції з захисту прав людини і основних свобод, які передбачають наявність покарання та ефективне розслідування здійснення будь-яких сексуальних контактів без згоди потерпілої. В судовому рішенні зазначено, що визначення зґвалтування, як злочину який здійснюється з застосуванням фізичної сили або інших погроз не відповідає Конвенції. Відповідно до цього рішення зґвалтуванням є будь-який сексуальний контакт без волі потерпілої незалежно від інших умов.

Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 ратифікована Постановою ВР №789-XII від 27.02.1991, встановлює що дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Відповідно до ст.ст. 17, 19 зазначеної Конвенції жодна дитина не може бути об`єктом незаконного посягання на її честь і гідність; держава вживає всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації.

Статтею 34 цієї Конвенції встановлено, що держава зобов`язана захищати дитину від усіх форм сексуальної експлуатації та сексуальних розбещень.

Законодавець забезпечує охорону та недоторканість статевої свободи особі, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її статі.

Частина 4 ст. 152 КК України забороняє вчиняти будь-які дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним, анальним або оральним проникненням в тіло потерпілої особи, яка не досягла 14 років, з використанням геніталій або будь-якого іншого предмета, незалежно від її добровільної згоди.

Ця норма направлена на захист прав дитини як потерпілої особи, тому й запроваджується абсолютна заборона нашкодити її статевій свободі, навіть за її добровільної згоди. Законодавець, вводячи таке табу на посягання на статеву свободу дитини навіть з урахуванням її добровільної згоди, обґрунтовує своє рішення тим, що особа, яка не досягла чотирнадцяти років, через свій малий вік не може адекватно сприйняти події та усвідомлювати наслідки прийнятого рішення.

Відповідно до свідоцтва про народження потерпілої ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час вчинення відносно неї кримінального правопорушення їй було 8 років і вона є малолітньою, яка через свій малолітній вік не могла чинити активного опору, вчиненого насильницьким способом, особою з якою перебувала у сімейних відносинах.

Суд, вважає, що наявні у справі докази повністю і детально між собою узгоджуються, доповнюють один одного, викривають обвинуваченого у скоєнні інкримінованого злочину. Суд критично відноситься до показань обвинуваченого, так як вбачає, що показання у його невинуватості за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, висловлені з метою перешкодити встановленню істини у справі, уникнути кримінальної відповідальності та покарання за вчинений злочин, оскільки ОСОБА_8 розуміє тяжкість скоєного та усвідомлює, яке може понести покарання за вчинене. Також, показання ОСОБА_8 спростовуються дослідженими по справі вище зазначеними доказами в їх сукупності із показами потерпілої та свідків.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, доведена.

Суд, здійснивши кримінально-правову оцінку поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, через визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 152 КК України.

Суд при призначенні покарання має враховувати дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів. При призначенні покарання суд ураховує також роз`яснення, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009), що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що виправлення має на меті шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що є важливим результатом застосування покарання та суттєвим показником його ефективності.

Конституційний Суд України зазначав, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих.

При визначенні міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином та думку законного представника малолітньої потерпілої - представника служби у справах дітей Білогородської сільської ради ОСОБА_6 щодо призначення судом найсуворішого покарання.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 в силу ст. 67 КК України, судом вважається вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, згідно характеристики наданої за місцем проживання характеризується негативно, зловживав алкогольними напоями, вихованням дітей не займався, допускав грубість та насильство по відношенню до дружини та дітей, через що сім`я перебувала під соціальним супроводом за категорією «неналежне виконання батьківських обов`язків», за час проживання у селі Гореничі неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності працівниками поліції Бучанського РВ ГУНП у Київській області за ст. 173, ч. 1 ст. 173-2, ст. 178, ст. 183 КУпАП, систематично вчиняв домашнє насильство, також перебуває в Бучанському РВ ГУНП у Київській області за категорією «Кривдник», у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, відношення обвинуваченого до вчиненого, особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння відносно малолітньої дитини, проти статевої своободи та статевої недоторканості, які мають характер насильницьких, з якою винний перебував у сімейних відносинах.

Враховуючи сукупність об`єктивних та суб`єктивних передумов, виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, а тому суд застосовує до ОСОБА_8 покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів у виді позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому слід обчислювати з дня набуття вироком законної сили, оскільки згідно з ч. 1 ст. 17 КПК України особа не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде встановлено обвинувальним вироком, тобто покарання може бути призначене лише з моменту ухвалення судом обвинувального вироку та набрання ним законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

На підставі наведених норм права обвинуваченому слід зарахувати строк попереднього ув`язнення у загальний строк покарання, враховуючи, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі, з дня затримання 12.11.2022 до дня набрання вироком законної сили.

Також, оскільки обвинувачений засуджується до покарання, яке має відбувати реально, суд з метою виконання вироку, а також запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, вважає за необхідне обраний щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави витрати на проведення експертиз в розмірі 13 214 (тринадцять тисяч двісті чотирнадцять) грн. 60 (шістдесят) коп., а саме: 6607 (шість тисяч шістсот сім) грн. (тридцять) 30 коп. за проведення судової психологічної експертизи №СЕ-19-22/47433-ПС від 10.02.2023 та 6607 (шість тисяч шістсот сім) грн. (тридцять) 30 коп. за проведення судової психологічної експертизи № СЕ-19-22/47434-ПС від 10.02.2023.

Крім цього, в Україні впроваджено Єдиний реєстр осіб, засуджених за злочини проти

статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, та посилення відповідальності за злочини, вчинені проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи» (Закон України від 19.12.2019 №409-IX).

Згідно з ч.1 ст. 6-1 КВК України, якою цей кодекс був доповнений згідно з указаним вище законом, Єдиний реєстр осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи - це автоматизована електронна база даних, створена для забезпечення збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку, узагальнення даних про осіб, які вчинили злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, у тому числі осіб, судимість яких за такі злочини знята або погашена в установленому законом порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 6-1 КВК інформація про особу вноситься до реєстру на підставі обвинувального вироку суду, який набрав законної сили.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК у резолютивній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи винуватою, зокрема рішення про включення інформації про обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи до Єдиного реєстру.

Керуючись ст. ст. 12, 50, 65-67, 152 КК України, ст. ст. 100, 124, 368, 370, 374, 394, 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 15 (п`ятнадцять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з 12.11.2022, тобто з моменту фактичного затримання.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави витрати на проведення експертиз в розмірі 13 214 (тринадцять тисяч двісті чотирнадцять) грн. 60 (шістдесят) коп., а саме: 6607 (шість тисяч шістсот сім) грн. (тридцять) 30 коп. за проведення судової психологічної експертизи №СЕ-19-22/47433-ПС від 10.02.2023 та 6607 (шість тисяч шістсот сім) грн. (тридцять) 30 коп. за проведення судової психологічної експертизи № СЕ-19-22/47434-ПС від 10.02.2023.

Після набрання вироком законної сили, інформацію про ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внести до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3