н/п 1-кп/953/2/24
"27" вересня 2024 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, з середньою освітою, не працевлаштованої, заміжньої, маючої на утриманні малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої: вироком Вовчанського районного суду Харківської області від 07.12.2012 за ч. 1 ст. 185 КК України, вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 22.02.2013 за ч. 2 ст. 190 КК України,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч. 1ст. 302 КК України,-
У провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч. 1ст. 302 КК України.
ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що 04.01.2013 у нічний час, ОСОБА_5 познайомилась з ОСОБА_9 , який запропонував останній переночувати у належній йому квартирі АДРЕСА_3 . Після того, як ОСОБА_9 та його мати ОСОБА_10 заснули, ОСОБА_5 , скориставшись цією нагодою та тим, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи повторно, з корисливих мотивів, вирішила таємно викрасти майно, яке знаходилось у вищевказаній квартирі. Здійснюючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , шляхом вільного доступу, таємно викрала з сумки, яка належала ОСОБА_11 майно, а саме, мобільний телефон «NOKIA 6267», вартістю згідно з висновком товарознавчої експертизи № 1646 від 14.03.2013 200 грн., з сім картою мобільного оператора «МТС» вартістю 25 грн., на рахунку якого знаходились грошові кошти у розмірі 50 грн., а всього викрала майна на загальну суму 275 грн. В подальшому ОСОБА_5 з місця скоєння злочину втекла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяла потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна, крадіжка, вчинена повторно.
Крім того, 04.03.2013 приблизно о 09-00 годині ОСОБА_5 , знаходячись в магазині «Продукти», розташованому за адресою: АДРЕСА_4 , діючи умисно, повторно, керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном, шляхом, зловживання довірою ОСОБА_12 , попросила у останньої мобільний телефон для здійснення телефонного дзвінку, завідомо знаючи, що повертати мобільний телефон вона не буде. ОСОБА_12 , довіряючи ОСОБА_5 передала їй свій мобільний телефон марки «NOKIA С3» з сим-карткою мобільного оператора «LIFE», згідно висновку товарознавчої експертизи від 25.06.2013 № 125 загальною вартістю 552 грн., на рахунку знаходилось 10 грн. Після чого ОСОБА_5 , заволодівши вказаним майном, з місця скоєння злочину зникла, завдавши потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство).
Крім того, 22.06.2016 приблизно о 11-00 годині, ОСОБА_5 на свій мобільний телефон НОМЕР_1 , отримала вхідний дзвінок від раніше невідомого чоловіка ОСОБА_13 , з яким вона познайомилась через всесвітню мережу Інтернет на сайті знайомств «Mamba.ru» на початку червня 2016 року, маючи злочинний намір, направлений на звідництво для розпусти, суб`єктивно розуміючи протиправність своїх дій, посягаючи на моральні засади суспільства, домовилась з останнім про те, що вона 22.06.2016 надасть йому послуги сексуального характеру, а також познайомить з дівчиною, яка також надасть йому послуги сексуального характеру, обумовивши вартість вищевказаних послуг в сумі 1600 грн., з яких 1100, 00 грн. отримає вона за надання послуг сексуального характеру, а 500, 00 грн. передасть своїй знайомій за надання таких самих послуг. 22.06.2016 приблизно о 14-00 годині, знаходячись неподалік супермаркету «Рост», який розташований за адресою: АДРЕСА_5 , в ході телефонної розмови із своєю знайомою гр.. ОСОБА_14 , 1983 року народження, яка тривалий час займається проституцією, запросила останню в приміщення сауни, розташованої за адресою: АДРЕСА_6 , повідомивши про те, що вона отримає від раніше невідомого їй чоловіка ОСОБА_13 , з яким ОСОБА_5 познайомилась через всесвітню мережу Інтернет на вищевказаному сайті, грошову винагороду за надання останньому сексуальних послуг в розмірі 500 грн., на що ОСОБА_14 погодилась. 22.06.2016 приблизно о 15-00 годині, прибувши до сауни, розташованої за адресою: АДРЕСА_6 , ОСОБА_5 скоїла безпосереднє звідництво ОСОБА_13 з ОСОБА_14 для розпусти, внаслідок чого остання вступила в статевий зв`язок за грошову винагороду в сумі 500 грн. з ОСОБА_13 .
Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 1 ст. 302 КК України, звідництво для розпусти.
В судовому засіданні обговорено питання про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , в частині вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України, у зв`язку з декриміналізацією діяння відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», що набув чинності 09.08.2024.
ОСОБА_5 судом було роз`яснено суть обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України, підставу для закриття кримінального провадження відносно неї, право заперечувати проти закриття кримінального провадження, а також наслідки закриття провадження у справі.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 , не заперечувала проти закриття кримінального провадження відносно неї. Вказала, що розуміє свої права, усвідомлює, що закриття провадження з вказаної підстави не є реабілітуючим, їй зрозумілі наслідки закриття провадження.
Захисник у судовому засіданні підтримала позицію своєї підзахисної.
Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти закриття кримінального провадження у зв`язку з декриміналізацією.
Потерпілі у судове засідання не прибули, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до наступних висновків.
Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).
Згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.
Частина 1 ст.2 КК України передбачає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.
Відповідно до ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи..
Частиною 6 ст. 3 КК України встановлено норму, за якою зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX (далі - Закон №3886-ІХ), який набрав чинності 09.08.2024, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (тобто, до 3028 грн.) - є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст. 51 Кодексу України про адміністративне правопорушення.
Пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового Кодексу України передбачено, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.
Відповідно до пп.169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року - для будь-якого платника податку.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, та ті обставини, що відбулась часткова декриміналізація інкримінованого ОСОБА_5 діяння на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набув чинності 09.08.2024 р., та має зворотну дію в часі, із врахуванням наданої обвинуваченим згоди на закриття кримінального провадження, суд доходить до висновку про наявність підстав для закриття кримінального провадження, в частині вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України, відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із частковою втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Згідно абзацу четвертого частини сьомої статті 284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, поставляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст.479-2 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 479-2 КПК України суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.
Суд вважає, що оскільки Законом №3886-ІХ підвищилась межа, з якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку, то вказані обставини є у даному випадку підставою для закриття кримінального провадження за п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Отже, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у 2024 році становить 3028 грн (1514 х 2), а відтак суд доходить висновку, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчинених ОСОБА_5 діянь, оскільки вартість майна, у здійсненні крадіжки, в якій вона обвинувачується, згідно обвинувального акту становить 275, 00 грн., а вартість майна у шахрайстві, в якому вона обвинувачується, згідно обвинувального акту становить 552, 00 грн., що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (3028 грн).
Зважаючи на те, що обвинувачена ОСОБА_5 не заперечує проти закриття кримінального провадження відносно неї, в частині вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України, розуміє наслідки закриття провадження з нереабілітуючих підстав, суд вважає за необхідне в цій частині кримінальне провадження закрити.
Крім того, в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 заявила клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, в частині вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 302 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Обвинувачена наполягала звільнити її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, повідомила що розуміє правові наслідки такого звільнення.
Захисник обвинуваченої підтримала клопотання своєї підзахисної.
Прокурор вважав клопотання обґрунтованим.
Суд, вислухавши думку прокурора та інших учасників судового провадження, прийшов до висновку, що ОСОБА_5 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження, в частині вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 302 КК України, відносно неї підлягає закриттю з наступних підстав.
Так, ОСОБА_5 скоїла злочин, передбачений ч. 1 ст. 302 КК України, який є злочином невеликої тяжкості, відповідно до ст. 12 КК України в редакції, яка діяла на момент скоєння.
У відповідності до вимог ч. 3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
За ст. 284 ч.2 КПК України кримінальне провадження закривається судом, в тому числі і у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Статтею 49 КК України (в редакції яка діяла на момент скоєння злочину), передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості.
Злочин, передбачений ч. 1 ст. 302 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості (в редакції на момент вчинення).
Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості. Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг.
Суд, перевіривши матеріали кримінального провадження встановив , що інкримінований злочин , передбачений ст. 302 ч. 1 КК України скоєний 22.06.2016р. , а перший раз судом провадження зупинено за розшуком обвинуваченої 01.12.2020р., тобто строки передбачені ст. 49 КК України сплинули.
Таким чином, ОСОБА_5 , враховуючи положення ст. 49 КК України, підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження, в частині вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 302 КК України, відносно неї підлягає закриттю у зв`язку закінченням строків давності.
У кримінальному провадженні щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, потерпілою ОСОБА_11 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 275, 00 грн., та моральної шкоди у розмірі 700 грн.
Разом з цим, у частині 1 статті 129 КПК визначено, що, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Водночас кримінальний процесуальний закон не передбачає вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні під час закриття провадження.
При цьому, оскільки звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, то потерпіла не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди.
Таким чином, цивільний позов ОСОБА_11 про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 275, 00 грн., та моральної шкоди у розмірі 700 грн. слід залишити без розгляду.
Запобіжний захід щодо обвинуваченої у даному об`єднаному кримінальному провадженні не застосовувався.
Процесуальні витрати (витрати на залучення експерта) за проведення товарознавчої експертизи № 1646 від 14.03.2013 у відповідності з вимогами ст. 124 КПК України з обвинуваченої стягненню не підлягають та відносяться на рахунок держави.
Керуючись Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024, ст. 5, 12, 49 КК України, п.4-1 ч.1 ст. 284, ст..369, 479-2 КПК України, суд,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від кримінальної відповідальності за ст. 302 ч.1 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.
Цивільний позов ОСОБА_11 про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 275, 00 грн., та моральної шкоди у розмірі 700 грн. - залишити без розгляду.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1