Справа № 716/1414/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2024 року місто Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000541 від 26.06.2023 року, в якому досягнуто угоди про визнання винуватості відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Біла Тернопільського району Тернопільської області, громадянки України, з вищою освітою, не працюючої, не одруженої, маючої на утриманні неповнолітню дитину та особу з інвалідністю з дитинства, не судимої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.4 КК України (в редакції до 11.08.2023),

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Восени 2022 року, ОСОБА_3 , перебуваючи в дружніх та довірливих відносинах із ОСОБА_7 дізналася про те, що слідчим управлінням ГУНП в Чернівецькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом протиправної діяльності службових осіб ПП «Медичний центр «Меднеан», засновником та директором якого є ОСОБА_7 ..

Достовірно знаючи про те, що ОСОБА_7 сприймає ОСОБА_3 як впливову особу, вона вирішила використати цей факт у власних інтересах та заволодіти грошовими коштами ОСОБА_7 під приводом сприяння в уникненні різного роду проблем, пов`язаних із кримінальним переслідуванням службових осіб ПП «Медичний центр «Меднеан» для чого розповіла ОСОБА_7 , що володіє широким колом знайомств серед впливових осіб в державі, в тому числі і серед адвокатів, серед яких ОСОБА_8 , за що ОСОБА_7 повинен надати їй та ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 50000,00 доларів США.

У січні 2023 року ОСОБА_3 , попередньо вступивши у злочинну змову з особою, матеріали відносно якої перебувають в окремому провадженні, познайомила останнього з ОСОБА_7 , відрекомендувавши особу, матеріали відносно якої перебувають в окремому провадженні, як досвідченого адвоката з м. Києва, у зв`язку з чим ОСОБА_7 залучив особу, матеріали відносно якої перебувають в окремому провадженні, в якості захисника у кримінальному провадженні, а останній з метою введення ОСОБА_7 в оману, підкріплюючи його почуття довіри, підтвердив існування у ОСОБА_3 широкого кола знайомств та запевнив у справжності їх намірів щодо допомоги у мінімізації негативних наслідків, пов`язаних із кримінальним переслідуванням.

У той же час, ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої перебувають в окремому провадженні, не мали наміру вчиняти будь-яких дій щодо надання допомоги ОСОБА_7 , а діючи з корисливих мотивів планували обернути одержані від ОСОБА_7 грошові кошти на власну користь. При цьому, ОСОБА_3 та особа, матеріали відносно якої перебувають в окремому провадженні, розраховували використати той факт, що одночасне надання правової допомоги особою, матеріали відносно якої перебувають в окремому провадженні, в межах вищевказаного кримінального провадження, за що останній повинен був отримати окремо визначений гонорар, сприятиме підтриманню сформованих довірливих відносин до них з боку ОСОБА_7 і у останнього не виникатиме сумнівів щодо справжності їх намірів стосовно допомоги в уникненні негативних наслідків, пов`язаних із кримінальним переслідуванням протиправної діяльності службових осіб ПП «МЦ «Меднеан».

08.01.2023, ОСОБА_3 за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої перебувають в окремому провадженні, перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, під приводом допомоги у мінімізації негативних наслідків, пов`язаних із кримінальним переслідуванням службових осіб ПП «Медичний центр «Меднеан», засновником та директором якого є ОСОБА_7 , заволоділи грошовими коштами ОСОБА_7 в розмірі 50000,00 доларів США (у гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ складає 1 828 500 гривень), які ОСОБА_7 передав ОСОБА_3 , а та розподілила їх з особою, матеріали відносно якої перебувають в окремому провадженні, тим самим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму, грошовими коштами розпорядилися на власний розсуд.

В кінці лютого 2023 року, ОСОБА_3 , продовжуючи спільні з особою, матеріали відносно якої перебувають в окремому провадженні, злочинні наміри, спрямовані не незаконне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 , повідомивши ОСОБА_7 неправдиві відомості про позитивні зрушення у питанні мінімізації негативних наслідків, пов`язаних із кримінальним переслідуванням протиправної діяльності службових осіб ПП «МЦ «Меднеан», повідомила про необхідність надання додаткових грошових коштів в сумі 180000,00 доларів США для подальшої допомоги.

В середині березня 2023 року, більш точний час органом досудового розслідування не встановлений, ОСОБА_3 за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої перебувають в окремому провадженні, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, під приводом допомоги у мінімізації негативних наслідків, пов`язаних із кримінальним переслідуванням службових осіб ПП «Медичний центр «Меднеан», засновником та директором якого є ОСОБА_7 , заволоділи грошовими коштами ОСОБА_7 в розмірі 110000,00 доларів США (у гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ складає 4 022 700 гривень), які знайомий ОСОБА_9 ОСОБА_10 , знаходячись в будинку АДРЕСА_2 передав ОСОБА_3 , тим самим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму, грошовими коштами розпорядилися на власний розсуд.

В середині травня 2023 року ОСОБА_3 продовжуючи спільні з особою, матеріали відносно якої перебувають в окремому провадженні, злочинні наміри, спрямовані не незаконне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 , повідомивши ОСОБА_7 неправдиві відомості про позитивні зрушення у питанні мінімізації негативних наслідків, пов?язаних із кримінальним переслідуванням протиправної діяльності службових осіб ПП «МЦ «Меднеан», повідомила про необхідність надання додаткових грошових коштів в сумі 100000,00 доларів США для подальшої допомоги, оскільки попередньо наданих грошових коштів нібито не достатньо для уникнення всіх можливих негативних наслідків.

21.05.2023 року, час органом досудового розслідування не встановлений, ОСОБА_3 за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої перебувають в окремому провадженні, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, під приводом допомоги у мінімізації негативних наслідків, пов?язаних із кримінальним переслідуванням службових осіб ПП «Медичний центр «Меднеан», засновником та директором якого є ОСОБА_7 , заволоділи грошовими коштами ОСОБА_7 в розмірі 90000,00 доларів США (у гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ складає 3 291 300 гривень), які ОСОБА_7 , знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , належному знайомому ОСОБА_10 , передав ОСОБА_3 , тим самим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму, грошовими коштами розпорядилися на власний розсуд.

Таким чином, в період часу з 08.01.2023 по 21.05.2023, ОСОБА_3 за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої перебувають в окремому провадженні, , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, заволоділи грошовими коштами ОСОБА_7 на загальну суму 250000,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ становить 9142500 гривень, чим своїми діями спричинили ОСОБА_7 майнову шкоду в особливо великих розмірах.

Кримінальна відповідальність за вказане кримінальне правопорушення передбачена ч.4 ст.190 КК України (в редакції до 11.08.2023) за заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах.

27.06.2024 року між прокурором Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , за участі захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з надання потерпілим письмової згоди прокурору на укладення ними угоди, досягнуто угоди про визнання винуватості, за умовами якої обвинувачена ОСОБА_3 повністю визнала свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ст.190 ч.4 КК України (в редакції до 11.08.2023).

Ухвалою суду від 27.06.2024 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за її обвинуваченням за ст.190 ч.4 кК України (в редакції до 11.08.2023) виділене окреме провадження(справа №716/1414/24).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до укладеної угоди ОСОБА_3 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України (в редакції до 11.08.2023), зобов`язується співпрацювати у викритті злочинних дій іншого співучасника особливо тяжкого злочину, відшкодувати завдану потерпілому злочином шкоду.

Сторони угоди дійшли згоди, щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_3 , а також узгодили покарання ОСОБА_3 за ст.190 ч.4 КК України (в редакції до 11.08.2023 року) і виді позбавлення волі строком 5пять років зі звільненням від відбування покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України.

Крім того, угодою передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, відповідно до ст.473 КПК України, які роз`яснені обвинуваченій.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_3 визнає себе винуватою відповідно до ст.12 КК України, є особливо тяжким.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 пояснила, що дійсно до вчинення злочину мала дружні стосунки із ОСОБА_7 , знала про його матеріальний стан і, дізнавшись, що відносно посадових осіб установи де ОСОБА_7 є керівником є кримінальне провадження, вирішила обманним шляхом заволодіти грошовими коштами ОСОБА_7 під приводом допомоги у вирішенні його проблем із законом. Вступивши у змову зі своїм знайомим адвокатом ОСОБА_8 , спрямовану на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 , ОСОБА_3 розповіла ОСОБА_7 про наявність у неї відносин із впливовими особами у країні, серед яких, в тому числі, адвокат ОСОБА_8 , запропонувала ОСОБА_7 їх із ОСОБА_8 допомогу у вирішенні проблем пов`язаних з кримінальним провадженням за плату, познайомила ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .. Для впевненості ОСОБА_7 у чесності їх намірів, між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було укладено договір про надання правової допомоги у кримінальному провадженні. ОСОБА_7 давно знаючи ОСОБА_3 та маючи з нею довірливі стосунки, погодився на пропозицію ОСОБА_3 та ОСОБА_8 та у визначені ОСОБА_3 строки та розміри передав ОСОБА_3 грошові кошти спочатку у сумі 50 тис. доларів США, потім 110 тис. та 90 тис. доларів США, які вона розподіляла з ОСОБА_8 .. При цьому ані ОСОБА_3 , ані ОСОБА_8 не вчиняли і не мали намір вчиняти жодний дій, спрямованих на допомогу ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, а просто привласнювали його грошові кошти. Після кожної передачі ОСОБА_7 грошових коштів ОСОБА_3 будучи в змові за змовою з ОСОБА_8 запевняла ОСОБА_7 , що робота з приводу кримінального провадження ведеться і є позитивні для ОСОБА_7 результати, однак переданих коштів не достатньо. На даний час вона усвідомила вчинене, за що їй дуже соромно. Розкаються у злочині.

Також ОСОБА_3 додала, що вона цілком розуміє характер обвинувачення, розуміє надані їй законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст.476 КПК України, згодна з видом покарання, яке до неї буде застосоване в результаті затвердження угоди про визнання винуватості, наполягала на затвердженні угоди.

Таким чином шляхом надання в судовому засідання пояснень відносно іншого співучасника злочину, дотримані умови укладення угоди, визначені ст.469 КК України.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що дійсно давно знайомий з ОСОБА_3 , мали дружні стосунки. Ще у 2022 році він поділився з ОСОБА_3 тим, що відносно установи, де він є керівником, є кримінальне провадження, на що ОСОБА_3 сказала, що має гарного юриста, який може з цим допомогти. В січні 2023 року ОСОБА_7 зустрівся з ОСОБА_3 та ОСОБА_8 вдома у ОСОБА_3 , де познайомилися та оговорили, що загальна сума, яку ОСОБА_7 має передати ОСОБА_3 за позитивне вирішення питання з приводу кримінального провадження становитиме близько 300 тис. доларів США і на сьогодні він має передати 50 тис. доларів США. Додатково із ОСОБА_8 було оговорено його гонорар як адвоката за участь у кримінальному провадженні в розмірі 20 тис. доларів США. В січні 2023 року ОСОБА_7 передав перші 50 тис. доларів США ОСОБА_3 у неї вдома та поїхав. Але справи у кримінальному провадженні ставали все гірше, при тому що ОСОБА_3 запевняла ОСОБА_7 , що справи йдуть в правильному напрямку, але для позитивного рішення треба передати ще 150 тис. доларів США. Навесні 2023 року він зміг зібрати лише 110 тис. доларів США, які відвіз знайомому в село Брідок Чернівецького району Чернівецької області для передачі ОСОБА_3 .. Після того, в травні 2023 року ОСОБА_3 знов подзвонила і сказала що є добрі зміни у кримінальній справі, хоча справа не рухалася, що потрібні ще гроші, і він передав ОСОБА_3 останні 90 тис. доларів, а пізніше, зрозумівши що його обманюють, оскільки у справі ставало все гірше, звернувся до поліції. Додав, що до переданих ОСОБА_3 сум грошових коштів не входив гонорар адвокату ОСОБА_8 , бо умови його оплати оговорювалися окремо. Також вказав, що він згоден на затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_3 на умовах зазначених в ній і наслідки затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі. На даний час йому з боку ОСОБА_3 йому частково відшкодовано матеріальну шкоду в розмірі 40 тис. доларів США із завданої на 250 тис. доларів США. Цивільний позов підтримав.

Суд, шляхом опитування сторін кримінального провадження у судовому засіданні переконався, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що дана угода про визнання винуватості за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст.468-470, 472 КПК України, відповідає Закону України про кримінальну відповідальність за ст.190 ч.4 КК України (в редакції до 11.08.2023), в тому числі щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення.

При призначенні виду та міри покарання ОСОБА_3 суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.

Санкцією ч.4 ст.190 КК України (в редакції до 11.08.2023) визначено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Статтею 77 КК України визначено, що у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням додаткове покарання у виді конфіскації майна не призначається, про що також роз`яснено у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Сторонами угоди погоджене покарання ОСОБА_3 за ст.190 ч.4 КК України (в редакції до 11.08.2023) у виді позбавлення волі строком п`ять років зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Перевіряючи узгоджене сторонами покарання на предмет його відповідності вимогам закону, судом враховується що ОСОБА_3 вперше притягається до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітнього сина та доньку, яка є особою з інвалідністю з дитинства, має хронічні захворювання, за місцем проживання характеризується позитивно; обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , такі як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування в розмірі 40000,00 доларів США матеріальної шкоди потерпілому; відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Також суд враховує, думку потерпілого, який надав згоду на укладення угоди прокурором та погодився на такий вид і міру покарання ОСОБА_3 за вчинений злочин.

Отже, міра покарання у виді позбавлення волі строком п`ять років, яка узгоджена сторонами угоди, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винної, наявності обставин, які пом`якшують порання та відсутності обтяжуючих є достатньою для виправлення та перевиховання обвинуваченої та відповідає загальним засадам призначення покарання.

Крім того, суд вважає, що сукупність вищенаведених обставин, а також усвідомлення ОСОБА_3 наслідків вчиненого злочину, піддання його негативній оцінці, намір відшкодувати потерпілому завдану злочином шкоду в повному обсязі, свідчить про бажання ОСОБА_3 стати на шлях виправлення, що в свою чергу, істотно знижує ступінь її суспільної небезпеки.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, про можливість звільнення ОСОБА_3 відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а отже не застосовувати додаткове покарання у виді конфіскації майна, як того вимагає санкція стаття кримінального закону за яким засуджується ОСОБА_3 , що узгоджується з положеннями ст.77 КК України.

Таким чином, за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні, суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши доводи сторін кримінального провадження, приходить до висновку про наявність правових підстав для прийняття рішення про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою і призначення останній узгодженої сторонами угоди міри покарання.

Вирішуючи у кримінальному провадженні цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_8 матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням в розмірі 250000,00 доларів США, суд враховує, що на стадії судового розгляду ОСОБА_3 частково в розмірі 40000,00 доларів США відшкодувала шкоду потерпілому і це підтверджується письмовими доказами. В іншій частині позов ОСОБА_3 визнала в повному обсязі.

Частиною 1 ст.128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, та письмові докази, що стосується цивільних позовів, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Таким чином, для виникнення солідарного обов`язку з відшкодування шкоди необхідно встановити, що особи діяли з єдністю наміру або заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними сукупними діями.

Докази єдності намірів на вчинення злочину передбаченого ст.190 ч.4 КК України і заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними сукупними діями ОСОБА_3 та особи, матеріали відносно якої перебувають в окремому провадженні, були зібрані на стадії досудового розслідування, при цьому, обвинувачена ОСОБА_3 визнаючи винуватість та надаючи суду показання підтвердила, що викладені в обвинувальному акті обставини, відповідають дійсності.

З показань ОСОБА_3 слідує, що намір вчинити шахрайські дії відносно ОСОБА_7 спочатку виник у неї, однак для реалізації всіх необхідних дій їй знадобився спільник. Підшукавши для цього особу, матеріали відносно якої перебувають в окремому провадженні, той погодився спільно вчинити злочин. Погодивши з особою, матеріали відносно якої перебувають в окремому провадженні, загальну суму грошових коштів, якими вони виявили намір заволодіти шахрайським шляхом, умови поділу грошових коштів між собою, ОСОБА_3 та особа, матеріали відносно якої перебувають в окремому провадженні, вчиняли відповідні шахрайські дії відносно ОСОБА_7 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керувалися єдиним корисливими мотивами і метою.

Згідно з ч.2 ст.1190 ЦК України, за заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Заяв від потерпілого ОСОБА_7 про визначення частки вини кожної з осіб, які обвинувачені у вчиненні злочину за ч.4 ст.190 КК України у кримінальній справі №716/2465/23, №716/1414/24 не надходило.

За змістом ч.1 ст.1190 ЦК України, спільною вважається шкода як неподільний результат неправомірних дій або бездіяльності двох і більше осіб.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» вказується, що особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. При вчиненні злочину кількома особами вони несуть солідарну відповідальність за заподіяну шкоду по епізодах злочину, в яких встановлено їх спільну участь.

Таким чином, особи, обвинувачені кримінальному провадженні №0000541 від 26.06.2023 року у вчинені злочину, передбаченого ст.190 ч.4 КК України (в редакції до 11.08.2023 року), діяли з єдністю наміру, заподіювали неподільну шкоду взаємопов`язаними сукупними діями, а тому питання відшкодування майнової та моральної шкоди має розглядатися виключно із застосуванням приписів ч.1 ст.1190 КК України (субсидіарна відповідальність).

Разом з тим, судове провадження з розгляду кримінального провадження №0000541 від 26.06.2023 року щодо обвинувачення ОСОБА_8 за ст.190 ч.4 КК України (справа №716/2465/23) перебуває в окремому провадженні та наразі питання про його винуватість у встановленому законодавством порядку не вирішено, а відповідно до чинного законодавства, зокрема ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Також Основний Закон передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Тобто, особа вважається винною не тоді, коли щодо неї висунене обвинувачення, а лише, коли її винність доведена в установленому законом порядку вироком суду.

Статтею 129 КПК України визначено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відсутність обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000541 від 26.06.2023 року (справа №716/2465/23) станом на час постановлення цього вироку, відсутність заяв потерпілого в порядку ч.2 ст.1190 ЦК України за одночасної наявності безумовних підстав для застосування правил про солідарну відповідальність при вирішенні цивільного позову, об`єктивно унеможливлює кінцеве вирішення цивільного позову по суті та винесення судового рішення про солідарне стягнення майнової шкоди, заподіяної кримінальними правопорушеннями лише з обвинуваченої ОСОБА_3 у зв`язку з чим суд приходить до висновку про доцільність залишення цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням без розгляду.

При цьому, суд роз`яснює цивільному позивачу, що в силу приписів ч.7 ст.128 КПК України він має право пред`явити цивільний позов в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні №0000541 від 26.06.2023 року (справа №716/1414/24), суд також виходить з того, що кримінальне провадження №0000541 від 26.06.2023 року (справа №716/2465/23) відносно іншого співучасника наразі перебуває в окремому провадженні, воно не завершено і речові докази, які можуть містити у собі відомості про факти й обставини цього кримінального провадження, можуть/мають бути досліджені у подальшому у справі №716/2465/23, можуть мати значення для вирішення справи №716/2465/23, а тому вирішення долі речових доказів є передчасним з огляду на змагальність сторін кримінального провадження, рівність прав на подання доказів. Речові ж докази, які не несуть у собі інформації про факти й обставини вчинення кримінальних правопорушень, можуть бути повернені особам, у яких їх вилучили.

Вирішуючи питання про заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема, про арешт майна, то у ч.4 ст.174 КПК України закріплено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Таким чином, з урахуванням того, що розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_3 закінчується постановленням вироку і судом не призначено ОСОБА_3 покарання у виді конфіскації майна, а також з урахуванням того, що цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , ОСОБА_8 залишено без розгляду, арешт, накладений на майно ОСОБА_3 підлягає скасуванню на підставі ч.4 ст.174 КПК України.

Крім того, до ОСОБА_3 під час досудового розслідування було застосовано запобіжний захід у виді застави.

Відповідно до ч.11 ст.182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Під час перебування під заставою ОСОБА_3 умови запобіжного заходу не порушувала, внесена заставодавцем ОСОБА_5 застава в розмірі 390000,00 грн в дохід держави не зверталась.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе повернути грошові кошти в розмірі 390000,00 грн, внесені заставодавцем ОСОБА_5 на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області заставодавцю після набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст.314, 368, 370, 373, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 27.06.2024 року про визнання винуватості, укладену між прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000541 від 26.06.2023 року за ст.190 ч.4 КК України (в редакції до 11.08.2023).

ОСОБА_3 визнати винуватою та призначити узгоджене сторонами угоди покарання за ст.190 ч.4 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням якщо вона протягом іспитового строку 3 (три) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_7 право пред`явити цивільний позов в порядку цивільного судочинства.

Речові докази: транспортний засіб MERSEDES-BENZ VITO TOURER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , транспортний засіб TOYOTA LAND CRUISER 200, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які зберігаються на спеціальному майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ( м. Чернівці, вул. Комунальників, 4В), мобільний телефон iPhone14 IMEY 58398, мобільний телефон iPhone11 IMEY НОМЕР_3 , мобільний телефон iPhone IMEY НОМЕР_4 , мобільний телефон SAMSUNG IMEY 520149, які зберігаються в камері зберігання СУ ГУНП в Чернівецькій області повернути володільцю ОСОБА_3 .

Решту речових доказів залишити зберігати за місцем їх знаходження до розгляду кримінальної справи №716/2465/23.

Арешт, накладений на транспортний засіб MERSEDES-BENZ VITO TOURER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , транспортний засіб TOYOTA LAND CRUISER 200, реєстраційний номер НОМЕР_2 , MERSEDES-BENZ S-350, реєстраційний номер НОМЕР_5 , накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суд міста Чернівці від 18.07.2023 року, на житловий будинок АДРЕСА_1 , на житловий будинок АДРЕСА_1 , на земельну ділянку кадастровий номер :02:001:2211, на земельну ділянку кадастровий номер :02:001:2524, на квартиру АДРЕСА_3 , накладений ухвалою Шевченківського районного суд міста Чернівці від 14.07.2023 року скасувати.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід застосований відносно ОСОБА_3 у виді застави залишити без мін.

Заставу в розмірі 390000 (триста дев`яносто тисяч) внесену заставодавцем ОСОБА_5 17.07.2023 року на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Чернівецькій області повернути заставодавцю.

Роз`яснити засудженій ОСОБА_3 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений учасниками судового провадження шляхом подачі апеляційної скарги до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені у ч.1 ст.473 КПК України.

Копія вироку вручити прокурору, обвинуваченій негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1