Справа № 740/4749/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/373/24
Категорія - арешт майна. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

22 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Розглянула у м. Чернігові в письмовому провадженні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 серпня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою частково задоволено клопотання прокурора Ніжинської окружної прокуратури про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000590, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та накладений арешт на: предмет, схожий на запал типу УЗРГМ, на зовнішній частині якого нанесено барвником чорного кольору маркування «125» та тавруванням «77УЗРГМ583»; предмет, схожий на корпус гранати РГН, із написом барвником чорного кольору на зовнішній поверхні «РГН 254-100-88»; предмет, схожий на корпус гранати Ф-1, із написом барвником чорного кольору на зовнішній поверхні «107-85-771»; сліди папілярних узорів із поверхні предмета, схожого на корпус гранати Ф-1, для забезпечення збереження речових доказів. У задоволенні клопотання в частині арешту автомобіля відмовлено.

Таке рішення слідчого судді мотивоване тим, що не може бути арештоване майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Враховуючи, що диспозицією ч.1 ст. 263 КК України передбачено кримінальну відповідальність за носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, а тому слідчий суддя прийшов до висновку, що хоча транспортний засіб і визнаний речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, проте вказане майно не відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

При цьому, ні у клопотанні про арешт майна, ні в матеріалах, які додані до клопотання, не міститься жодних відомостей, які б давали розумні підстави вважати, що вказаний автомобіль є знаряддям чи засобом вчинення злочину або зберегло на собі його сліди, або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, ураховуючи його правову кваліфікацію.

Крім того, звертає увагу, що постанова слідчого про визнання вказаного майна речовим доказом у кримінальному провадженні не містить інформації про те, яке доказове значення має транспортний засіб у цьому провадженні. Що стосується інший предметів зазначених у клопотанні прокурора, то слідчий суддя прийшов до висновку про їх відповідність критеріям ст. 98 КПК України, а саме речовим доказам, а тому з метою встановлення обставин у кримінальному провадженні за ч.1 ст. 263 КК України, наклав на них арешт.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді про часткове задоволення клопотання та постановити нову ухвалу, якою повністю задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на:

легковий автомобіль марки «Mercedes-Benz С 200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер рами НОМЕР_2 , що згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_6 , яка проживає по АДРЕСА_1 , та який фактично перебуває в користуванні ОСОБА_7 , який проживає по АДРЕСА_2 ;

предмет, схожий на запал типу УЗРГМ, на зовнішній частині якого нанесено барвником чорного кольору маркування «125» та тавруванням «77УЗРГМ583», що упаковано до спеціального пакета WAR 1233995;

предмет, схожий на корпус гранати РГН, із написом барвником чорного кольору на зовнішній поверхні «РГН 254-100-88»;

предмет, схожий на корпус гранати Ф-1, із написом барвником чорного кольору на зовнішній поверхні «107-85-771», що упаковано до спеціального пакета АБ 035506;

сліди папілярних узорів із поверхні предмета, схожого на корпус гранати Ф-1, що упаковані до спеціального пакета WAR1167082.

Визначити місце зберігання транспортного засобу на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів, а інших предметів - в кімнаті зберігання речових доказів Ніжинського РУП ГУНП.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вже на даному етапі досудового розслідування зібрано достатньо доказів, що дають обгрунтовані підстави вважати, що вказаний автомобіль був використаний для перевезення предметів, належність яких до бойових припасів буде визначена в ході проведення судової вибухотехнічної експертизи, тобто, автомобіль був використаний як засіб чи знаряддя вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України. Підкреслює, що відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами (серед іншого) є предмети, що були знаряддям вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, зазначений автомобіль має ознаки речового доказу та був на законних підставах визнаний таким постановою слідчого від 06 серпня 2024 року.

Враховуючи, що автомобіль був використаний як засіб вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, то існують підстави для його примусового безоплатного вилучення в майбутньому за рішенням суду в дохід держави або грошової суми, що відповідає вартості вказаного автомобіля, в порядку спеціальної конфіскації.

Отже, в даному випадку, підставами для накладення арешту на автомобіль прокурор визначає, як збереження речового доказу та спеціальну конфіскацію у подальшому.

За вказаних обставин вважає, що висновки слідчого судді, викладені в оскаржуваній ухвалі, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Так, у клопотанні прокурора було зазначено про використання автомобіля як знаряддя та засобу вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, а саме транспортування у транспортному засобі бойових припасів, що є носінням бойових припасів, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №3 «Про судову практику у справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи вибуховими матеріалами». І такі доводи підтверджуються копіями матеріалів кримінального провадження, доданими до клопотання. Таким чином, автомобіль, про арешт якого ставив питання прокурор, повністю відповідає критеріям речового доказу, визначеним ст. 98 КПК України.

Істотним порушення вимог КПК при ухваленні рішення прокурор вважає, що слідчий суддя без надходження скарги на постанову слідчого, якою автомобіль було визнано речовим доказом, фактично констатувала незаконність вказаної постанови. Крім того, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, апелянт вважає висновок суду про неможливість застосування спеціальної конфіскації у даному випадку, оскільки така конфіскація застосовується лише в разі вчинення кримінальних правопорушень, виключний перелік яких прямо зазначений у ч.1 ст. 96-1 КК України, що не відповідає чинному законодавству.

Прокурор окружної прокуратури, який є апелянтом у даному проваджені, просив про проведення апеляційного розгляду без участі сторони обвинувачення.

Сторона захисту не надіслала заперечень на апеляційну скаргу, проте не заперечувала проти проведення судового засідання без її участі.

Суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо ніхто із учасників судового провадження, не забажав брати участі в апеляційному розгляді справи.

Засобом забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який полягає у тимчасовому позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, що передбачено ст.131, ч.1 ст.170 КПК України

Згідно ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як убачається з матеріалів провадження, Ніжинським РУП ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000590, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України

Із витягу з ЄРДР за № 0000590 слідує, що 05 серпня 2024 року о 20 год. 44 хв. надійшло повідомлення, що за адресою: АДРЕСА_3 , в районі «шлюзу», водій автомобіля «Мерседес», чорного кольору, р.н. НОМЕР_1 , погрожував заявнику гранатою.

При проведенні огляду місця події 06 серпня 2024 року вилучено: легковий автомобіль марки Mercedes-Benz С 200, р. н. НОМЕР_1 , номер рами НОМЕР_2 ; предмет, схожий на запал типу УЗРГМ, на зовнішній частині якого нанесено барвником чорного кольору маркування «125» та тавруванням «77УЗРГМ583»; предмет, схожий на корпус гранати РГН, із написом барвником чорного кольору на зовнішній поверхні «РГН 254-100-88»; предмет, схожий на корпус гранати Ф-1, із написом барвником чорного кольору на зовнішній поверхні «107-85-771»; сліди папілярних узорів із поверхні предмета, схожого на корпус гранати Ф-1.

Постановою слідчого від 06 серпня 2024 року вилучене під час огляду місця події майно визнано речовими доказами в указаному кримінальному провадженні.

Також встановлено, що транспортний засіб Mercedes-Benz С 200, р. н. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_6 , та фактично перебуває в користуванні ОСОБА_7 .

Колегія суддів дослідивши матеріали судового провадження, вважає, що, відмовивши в задоволенні клопотання прокурора в частині накладення арешту на автомобіль , слідчий суддя врахував, у тому числі, вимоги ст. ст. 170 173 КПК України при розгляді клопотання та прийнятті судового рішення.

Доводи клопотання та апеляційної скарги про те, що автомобіль підлягає арешту з метою його збереження, зокрема, як речового доказу в кримінальному провадженні, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, належним чином не вмотивованими.

Апеляційний суд вважає, що приєднані до клопотання докази не підтверджують, що автомобіль може бути речовим доказом знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, набутий кримінально протиправним шляхом, спеціально виготовлений або пристосований для вчинення злочинів.

Крім того, із клопотання прокурора не вбачається, у чому саме полягає доказове значення вилученого автомобіля при розслідуванні кримінального провадження за фактом носіння, зберігання, придбання, передачі чи збуту вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Тому колегія суддів доводи клопотання та апеляційної скарги прокурора про те, що автомобіль є речовим доказом, вважає належним чином не вмотивованими, такими, що не відповідають вимогам закону.

Прокурором також не надані докази про те, що органом досудового розслідування в кримінальному провадженні будь-хто з фізичних осіб визнавався підозрюваним, обвинуваченим чи засуджувався й щодо цих осіб може бути застосовано покарання у виді спеціальної конфіскації. Стороною обвинувачення також не надано будь-які дані про те, що у кримінальному провадженні щодо третіх чи юридичних осіб, у випадках передбачених Кримінальним кодексом України, може бути застосована спеціальна конфіскація.

Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали клопотання про накладення арешту на автомобіль марки «Mercedes-Benz С 200», р. н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , та фактично перебуває в користуванні ОСОБА_7 , не містять будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, як накладення арешту на вказаний автомобіль, при цьому автомобіль, який належить третій особі.

При цьому остання практика Верховного Суду щодо застосування спеціальної конфіскації при призначенні покарання стоїть на суворому дотриманні прав та інтересів власників майна, які, зокрема, не обізнані з протиправними діями інших осіб, а тому не повинні нести за них відповідальність.

Крім того, враховуючи як підставу для арешту майна з метою збереження речових доказів, апеляційний суд зважає на те, що у клопотанні відсутні дані про необхідність проведення із залученням автомобіля будь-яких слідчих дій, а конфіскація майна можлива лише після винесення вироку суду, тому апеляційний суд вважає, що застосування арешту на автомобіль ще й без визначення способу обтяження буде непропорційним засобом для досягнення завдань кримінального провадження та буде невиправданим втручанням у права і свободи третіх осіб.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-406, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 серпня 2024 року про арешт майна, вилученого у ОСОБА_7 , у рамках кримінального провадження № 0000590, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, без зміни.

Ухвала є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10