КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №752/1352/23 Головуючий у І інстанції - ОСОБА_1
апеляційне провадження №11-сс/824/4653/2024 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 03 травня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 03 травня 2024 року клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна - задоволено.

Накладено арешт на тимчасово вилучене майно - речові докази у кримінальному провадженні №0000600 від 22 листопада 2022 року, що виявлені та вилучені 30 квітня 2024 року в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон «iPhone 11» чорного кольору ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 та використовується сім-карти мобільного оператора зв`язку із номерами: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ;

- картко-тримачі від сім-карт оператора мобільного зв`язку «Київстар» (в кількості 5 шт.) з номерами: НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 ;

- картко-тримачі із сім-картами оператора мобільного зв`язку «Київстар» (в кількості 13 шт.) з номерами: НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , НОМЕР_18 , НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , НОМЕР_21 , НОМЕР_22 ;

- картко-тримачі із сім-картами оператора мобільного зв`язку «lifecell» (в кількості 2 шт.) з номерами: НОМЕР_23 , НОМЕР_24 ;

- картко-тримач від сім-кари оператора мобільного зв`язку «Vodafone» (в кількості 1 шт.) із серійним номером на ньому НОМЕР_25 ; картко-тримачі із сім-картами оператора мобільного зв`язку «Vodafone» (в кількості 6 шт.) та упаковки від них з номерами: НОМЕР_26 , НОМЕР_27 , НОМЕР_28 , НОМЕР_29 , НОМЕР_30 , НОМЕР_31 із забороною будь-яким особам їх використовувати, перетворювати, розпоряджатись та відчужувати на користь третіх осіб.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження; ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, яке вилучене у ОСОБА_8 .

У мотивування скарги зазначає, що під час проведення обшуку ОСОБА_8 надано повний, безперешкодний доступ слідчому до змісту інформації, яка зберігається на вилученому мобільному телефоні, однак слідчий всупереч вимогам чинного законодавства не здійснив копіювання інформації, що міститься на ньому, а прийняв незаконне рішення про його вилучення.

Уважає, що оскаржувана ухвала не містить жодних обґрунтувань тому, чим арештоване майно відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України.

Вказує, що ОСОБА_8 не викликався та не був присутнім при розгляді питання про арешт майна.

Посилається на те, що слідчим не вручено другого примірнику протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності).

Як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження посилається на те, що ОСОБА_8 судом першої інстанції не викликався для участі в судовому засіданні, про наявність оскаржуваної ухвали дізнався лише 12 червня 2024 року шляхом її отримання.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно статей 7, 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 частини третьої статті 395 КПК України якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За змістом частини першої статті 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто у відсутності власника майна.

Згідно матеріалів справи копія оскаржуваної ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 03 травня 2024 року отримана ОСОБА_8 12 червня 2024 року, що підтверджується наявним у матеріалах судової справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

З апеляційною скаргою адвокат ОСОБА_7 звернувся 17 червня 2024 року.

З урахуванням наведеного, строк на апеляційне оскарження апелянтом не пропущено, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення клопотання адвоката про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000600 від 22 листопада 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України.

У клопотанні зазначено, що в ході здійснення досудового розслідування було встановлено, що на території міста Києва діє злочинна група, з ознаками організованості, яка спеціалізується на шахрайському заволодінні грошовими коштами клієнтів банківських установ. Учасники злочинної групи здійснюють розповсюдження фішингових посилань у соціальних мережах з інформацією, щодо можливості отримання фінансової допомоги від держави або міжнародних організацій. До вчинення зазначених кримінальних правопорушень причетний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

30 квітня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 08 квітня 2024 року у справі №752/1352/23 проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_8 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено наступне:

- мобільний телефон «iPhone 11» чорного кольору ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 та використовується сім-карти мобільного оператора зв`язку із номерами: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ;

- картко-тримачі від сім-карт оператора мобільного зв`язку «Київстар» (в кількості 5 шт.) з номерами: НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 ;

- картко-тримачі із сім-картами оператора мобільного зв`язку «Київстар» (в кількості 13 шт.) з номерами: НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , НОМЕР_18 , НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , НОМЕР_21 , НОМЕР_22 ;

- картко-тримачі із сім-картами оператора мобільного зв`язку «lifecell» (в кількості 2 шт.) з номерами: НОМЕР_23 , НОМЕР_24 ;

- картко-тримач від сім-кари оператора мобільного зв`язку «Vodafone» (в кількості 1 шт.) із серійним номером на ньому НОМЕР_25 ; картко-тримачі із сім-картами оператора мобільного зв`язку «Vodafone» (в кількості 6 шт.) та упаковки від них з номерами: НОМЕР_26 , НОМЕР_27 , НОМЕР_28 , НОМЕР_29 , НОМЕР_30 , НОМЕР_31 .

30 квітня 2024 року постановою старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві капітана поліції ОСОБА_10 вказане майно визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

01 травня 2024 року до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва надійшло вказане клопотання, в якому прокурор просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно - речові докази у кримінальному провадженні №0000600 від 22 листопада 2022 року, що виявлені та вилучені 30 квітня 2024 року в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон «iPhone 11» чорного кольору ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 та використовується сім-карти мобільного оператора зв`язку із номерами: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ;

- картко-тримачі від сім-карт оператора мобільного зв`язку «Київстар» (в кількості 5 шт.) з номерами: НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 ;

- картко-тримачі із сім-картами оператора мобільного зв`язку «Київстар» (в кількості 13 шт.) з номерами: НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , НОМЕР_18 , НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , НОМЕР_21 , НОМЕР_22 ;

- картко-тримачі із сім-картами оператора мобільного зв`язку «lifecell» (в кількості 2 шт.) з номерами: НОМЕР_23 , НОМЕР_24 ;

- картко-тримач від сім-кари оператора мобільного зв`язку «Vodafone» (в кількості 1 шт.) із серійним номером на ньому НОМЕР_25 ; картко-тримачі із сім-картами оператора мобільного зв`язку «Vodafone» (в кількості 6 шт.) та упаковки від них з номерами: НОМЕР_26 , НОМЕР_27 , НОМЕР_28 , НОМЕР_29 , НОМЕР_30 , НОМЕР_31 із забороною будь-яким особам їх використовувати, перетворювати, розпоряджатись та відчужувати на користь третіх осіб.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 03 травня 2024 року клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна - задоволено.

Накладено арешт на тимчасово вилучене майно - речові докази у кримінальному провадженні №0000600 від 22 листопада 2022 року, що виявлені та вилучені 30 квітня 2024 року в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон «iPhone 11» чорного кольору ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 та використовується сім-карти мобільного оператора зв`язку із номерами: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ;

- картко-тримачі від сім-карт оператора мобільного зв`язку «Київстар» (в кількості 5 шт.) з номерами: НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 ;

- картко-тримачі із сім-картами оператора мобільного зв`язку «Київстар» (в кількості 13 шт.) з номерами: НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , НОМЕР_18 , НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , НОМЕР_21 , НОМЕР_22 ;

- картко-тримачі із сім-картами оператора мобільного зв`язку «lifecell» (в кількості 2 шт.) з номерами: НОМЕР_23 , НОМЕР_24 ;

- картко-тримач від сім-кари оператора мобільного зв`язку «Vodafone» (в кількості 1 шт.) із серійним номером на ньому НОМЕР_25 ; картко-тримачі із сім-картами оператора мобільного зв`язку «Vodafone» (в кількості 6 шт.) та упаковки від них з номерами: НОМЕР_26 , НОМЕР_27 , НОМЕР_28 , НОМЕР_29 , НОМЕР_30 , НОМЕР_31 із забороною будь-яким особам їх використовувати, перетворювати, розпоряджатись та відчужувати на користь третіх осіб.

З таким висновком слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як установлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000600 від 22 листопада 2022 року та яке виявлено та вилучено 30 квітня 2024 року в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон «iPhone 11» чорного кольору ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 та використовується сім-карти мобільного оператора зв`язку із номерами: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ; картко-тримачі від сім-карт оператора мобільного зв`язку «Київстар» (в кількості 5 шт.) з номерами: НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 ; картко-тримачі із сім-картами оператора мобільного зв`язку «Київстар» (в кількості 13 шт.) з номерами: НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , НОМЕР_18 , НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , НОМЕР_21 , НОМЕР_22 ; картко-тримачі із сім-картами оператора мобільного зв`язку «lifecell» (в кількості 2 шт.) з номерами: НОМЕР_23 , НОМЕР_24 ; картко-тримач від сім-кари оператора мобільного зв`язку «Vodafone» (в кількості 1 шт.) із серійним номером на ньому НОМЕР_25 ; картко-тримачі із сім-картами оператора мобільного зв`язку «Vodafone» (в кількості 6 шт.) та упаковки від них з номерами: НОМЕР_26 , НОМЕР_27 , НОМЕР_28 , НОМЕР_29 , НОМЕР_30 , НОМЕР_31 , з тих підстав, що вказані предмети та речі можуть бути використані слідством як речові докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження №0000600 від 22 листопада 2022 року та відповідають критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України.

Дослідивши матеріали поданого клопотання про накладення арешту на майно колегія вважає, що прокурором у клопотанні наведено вагомі доводи, які свідчать, що вказані у клопотанні речі мають відношення до кримінального провадження та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищезазначені предмети та речі, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна може призвести до його пошкодження, псування, знищення чи відчуження, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, колегія суддів уважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав на зазначене у клопотанні прокурора майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що під час проведення обшуку ОСОБА_8 надано повний, безперешкодний доступ слідчому до змісту інформації, яка зберігається на вилученому мобільному телефоні, однак слідчий всупереч вимогам чинного законодавства не здійснив копіювання інформації, що міститься на ньому, а прийняв незаконне рішення про його вилучення, а також що оскаржувана ухвала не містить жодних обґрунтувань тому, чим арештоване майно відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вказане у клопотанні та вилучене майно може бути об`єктом кримінально протиправних дій, зберегти на собі його сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже дане майно відповідає ознакам, зазначеним у статті 98 КПК України, що згідно частини третьої статті 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Доводи скаржника про те, що слідчим не вручено другого примірнику протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності), фактично зведені до оскарження законності проведеного обшуку, що не є предметом даного апеляційного розгляду, натомість оцінка законності проведеної слідчої (процесуальної) дії - обшук, а також належності та допустимості отриманих унаслідок такої слідчої дії відомостей, може бути надана під час розгляду кримінального провадження по суті.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах ОСОБА_8 , колегією суддів не встановлено.

Також необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу суду є аргументи захисника, що ОСОБА_8 не викликався та не був присутнім при розгляді питання про арешт майна, зважаючи на наступне.

Згідно частини другої статті 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до частини першої статті 235 КПК України ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи з підстав, зазначених у клопотанні прокурора, слідчого, надає право проникнути до житла чи іншого володіння особи лише один раз.

За змістом частини сьомої статті 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Як зазначено вище, ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 квітня 2024 року у справі №752/1352/23 надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 за місцем мешкання ОСОБА_8 , в ході якого було виявлено та вилучено предмети і речі, які, відповідно до вказаних положень закону, не є тимчасово вилученим майном, а отже розгляд клопотання про накладення арешту на майно відбувся без повідомлення власника майна без порушення вимог КПК України.

Крім того, права власника майна відновлені під час апеляційного розгляду.

При цьому, колегія суддів ураховує і те, що у відповідності до вимог статті 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень статей 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційні скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 03 травня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3