Провадження №: 1-кп/336/261/2024
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,обвинуваченого ОСОБА_5 ,розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ст.185 ч.3 КК України,-

встановив:

Згідно обвинувального акту,затвердженого 08.09.2022 р.прокурором Оріхівського відділу Пологівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 висунуто обвинувачення наступного змісту.

30.01.2022 р. приблизно о 01 годині 30 хвилин ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5 ,діючи повторно ,з корисливих мотивів, попередньо домовившись вчинити крадіжку чужого майна,поєднану з проникненням у інше приміщення,прибули до багатоповерхового будинку по АДРЕСА_1 ,де піднялись на 4-й поверх.

ОСОБА_5 став на сходовому майданчику та спостерігав,щоб їх злочинні дії не були помічені сторонніми особами.У цей час ОСОБА_4 за допомогою інструменту роз`єднав металеве кільце,на якому висів навісний замок двері до господарського приміщення,які були зачинені,після чого ,діючи на виконання домовленості із ОСОБА_5 ,проник до вказаної господарської будівлі,таємно викрав з неї майно,власником якого є ОСОБА_7 ,а саме: ріжковий ключ на 8 вартістю 15 гр.,,ріжковий ключ на 12/14 вартістю 21 гр.67 коп.,трубний ключ вартістю 225 гр.,брухту міді вагою 2 кг.вартістю 213 гр.33 коп.за 1 кг.,а всього майна на загальну суму 688 гр.33 коп.,яким ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розпорядились на власний розсуд,чим заподіяли потерпілому матеріальну шкоду у вказаному розмірі.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна(крадіжка),вчинене повторно,за попередньою змовою групою осіб,поєднане з проникненням в інше приміщення.

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення винуватими себе визнали повністю,фактичні обставини ,встановлені органом досудового розслідування,не оспорювали.

В судовому засіданні до завершення судового слідства прокурор заявив клопотання,яке підтримали обвинувачені,про звільнення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за дії,вчинені 30.01.2022 р.за фактом вчинення крадіжки майна ОСОБА_7 ,кваліфіковані за ч. 3 ст.185 КК України, та закриття кримінального провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Обгрунтовуючи клопотання,прокурор зазначив,що 09.08.2024 р.набрав чинності Закон України №3886-IX, яким були внесені зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

За ст. 51 КУпАП у редакції Закону 3886-IX передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян .

Оскільки вартість майна,у вчинені крадіжки якого обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за епізодом від 30.01.2022 р. у розмірі 688 гр.33 коп.не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,кримінальне провадження в цій частині підлягає закриттю на підставі викладеного вище.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні вказали, що розуміють нереабілітуючі підстави звільнення від кримінальної відповідальності за п.4-1 ч. 1 ст.284 КПК України та висловили на це згоду.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився з невідомих причин,повідомлений про дату,час та місце розгляду справи завчасно належним чином,клопотань про відкладення розгляду справи до суду від зазначеного учасника кримінального провадження не надходило.

Відповідно до ст.325 КПК України,якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.

Враховуючи,що за відсутності потерпілого ОСОБА_7 можливо з`ясувати всі обставини,необхідні для вирішення клопотання прокурора,суд вирішує клопотання прокурора без участі потерпілого ОСОБА_7 .

При вирішенні клопотання обвинуваченого суд керується наступним.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року N 3886-IX "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від (далі - Закон N 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону N 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону N 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн. крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1 п.169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту обвинувачення вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України, обвинувачені вчинили 30 січня 2022 року (за епізодом стосовно потерпілого ОСОБА_7 ).

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 грн. а 50 відсотків від його розміру становили 1240 грн.50 коп.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону N 3886-IX, на момент вчинення обвинуваченими злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, становив 2481 грн.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів кримінального провадження, діями обвинувачених за епізодом від 30.01.2022 р.потерпілому ОСОБА_7 було заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 688 гр.33 коп.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Ураховуючи те, що вартість таємно викраденого обвинуваченими майна за епізодом від 30 січня 2022 року становила 688,33 грн. ,тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону N 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2481 грн. то суд вважає, що, з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі, кримінальне провадження відносно обвинувачених у частині звинувачення про вчинення 30.01.2022 р.злочину,передбаченого ч.3 ст.185 КК України підлягає закриттю, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Згідно з п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом ,якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Частиною 7 ст. 284 КПК України передбачено, що ухвала про закриття кримінального провадження з підстави,передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України постановляється судом з урахуванням особливостей,визначених ст..479-2 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 479-2 КПК України визначено,якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Враховуючи згоду обвинувачених на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу,на підставі викладеного, керуючись п. 4-1 ч.1,ч.7 ст. 284, ст..479-2 ч.3 КПК України, суд-

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в частині обвинувачення у вчиненні 30.01.2022 р.злочину,передбаченого ст.185 ч.3 КК України , у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння- закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1