ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

користувача майна ОСОБА_6

представника користувача майна ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника користувача майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 29 жовтня 2024 року про накладення арешту на майно, -

УСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 29 жовтня 2024 року частково задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області ОСОБА_8 , погоджене заступником начальника відділу Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_9 , про арешт тимчасово вилученого майна по матеріалам досудового розслідування внесених до Єдиного реєстру досудових рішень № 0001134 від 27.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Накладено арешт з метою збереження речового доказу на автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOUAREG» д. н. з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_10 , користувачем - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді заборони відчуження. В задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

На вказану ухвалу слідчого судді представник користувача майна ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, зі змісту якої вбачається, що останній просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді. Ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає про незаконність ухвали слідчого судді. Вважає, що у слідчого судді були відсутні правові підстави для накладення арешту на майно, передбачені ст. 170 КПК України.

Стверджує, що під час огляду місця події 15 жовтня 2024 року о 21 год 30 хв. було тимчасово вилучено ОСОБА_6 автомобіль марки «VOLKSWAGEN

ЄУНСС: 727/11382/24 Слідчий суддя: ОСОБА_11

Номер провадження: 11-сс/822/334/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

TOUAREG» д. н. з. НОМЕР_1 , що підтверджується протоколом огляду місця події від 15 жовтня 2024 року. При цьому, в порушення вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання про арешт вищевказаного майна було подано 17 жовтня 2024 року.

Зазначає, що станом на 17 жовтня 2024 року тимчасово вилучений у ОСОБА_6 автомобіль негайно мав би бути йому повернутий.

Вказує, що главою 16 розділу ІІ КПК України не передбачено тимчасове вилучення слідчим майна у результаті обшуку, яке станом на проведення обшуку вже було тимчасово вилучено слідчим у результаті огляду.

На думку апелянта, під час досудового розслідування не здобуто та не надано слідчому судді жодних відомостей про причетність ОСОБА_6 до можливої злочинної діяльності ОСОБА_12 , а тому не існує підстав чи розумних підозр вважати, що тимчасово вилучений вищевказаний автомобіль є доказом, а саме даний автомобіль був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використанні, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Звертає увагу суду на те, що при винесенні незаконної ухвали суд першої інстанції не звернув увагу на невідповідність клопотання слідчого про накладення арешту на майно вимогам ст. 2, ст. 8, ст. 9, ст. 22, ст. 64-2, ст. 167, ст. 168, ч. 5 ст. 171 КПК України, прийняв його до розгляду та ухвалив передчасне рішення, яке не можна вважати законним та обґрунтованим, чим в свою чергу порушив право власності особи, передбачене Конституцією України.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг чи заперечень на подану апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді, думку користувача майна ОСОБА_6 , та його представника, адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили задовольнити її з підстав наведених у ній, думку прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали клопотання про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001134 від 27.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 370, 372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 29.10.2024 року відповідає у повній мірі.

Судова колегія апеляційного суду вважає, що слідчий суддя, врахувавши наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно, прийшов до правильного та обґрунтованого висновку задовольнивши частково клопотання слідчого.

Як вбачається з клопотання в провадженні СУ ГУНП в Чернівецькій області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесені до ЄРДР за № 0001134 від 27.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_12 , достовірно знаючи, що в Україні введено воєнний стан, у зв`язку з чим, в Україні діють обмеження на виїзд за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з невстановленими на даний час особами вчинив дії, спрямовані на незаконне переправлення осіб призовного віку через державний кордон України.

Так, в період часу з 22 вересня 2024 по 15 жовтня 2024 ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, підшукали ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мав намір незаконно перетнути державний кордон України поза пунктом пропуску, якому було повідомлено про суму грошової винагороди в розмірі 7 500 Євро, яку необхідно буде заплатити за його незаконне переправлення.

В подальшому 11.10.2024 о 08.05 год. ОСОБА_12 , діючи відповідно до попередньо обумовленого плану з невстановленими особами прибув на автомобілі марки «BMW 330 D» д. н. з. НОМЕР_2 , який перебував в його користуванні, до залізничного вокзалу по АДРЕСА_1 де забрав ОСОБА_13 , та виконуючи свою частину узгодженої домовленості доставив останнього до готелю « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_2 та повідомив ОСОБА_13 план та порядок незаконного переправлення його через державний кордон України.

15.10.2024 близько 17:45 год. ОСОБА_12 , отримавши підтвердження від невстановлених на даний час слідством осіб про можливість переправлення ОСОБА_13 через державний кордон України, діючи відповідно до відведеної йому ролі, на автомобілі марки «BMW 330 D» д. н. з. НОМЕР_2 прибув до зупинки неподалік готелю «Турист» по вул. Героїв Майдану, м. Чернівці, де забрав ОСОБА_13 та почав рух в напрямку вулиці Рівненська, а саме до парковки «Пологового будинку».

У подальшому ОСОБА_12 , перебуваючи в салоні автомобіля марки «BMW 330 D» д. н. з. НОМЕР_2 , на заздалегідь визначеному місці на території «Пологового будинку» по АДРЕСА_3 , разом із ОСОБА_13 , де відповідно до попередньої домовленості з невстановленими на даний час особами очікували транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN TOUAREG» д. н. з. НОМЕР_1 , на якому в подальшому мали доставити ОСОБА_13 , до визначеного учасниками групи населеного пункту наближеного до кордону України-Румунії, з метою його незаконного переправлення через кордон.

Цього ж дня, приблизно близько 18:20 год. ОСОБА_12 , перебуваючи в салоні автомобіля марки «BMW 330 D» д. н .з. НОМЕР_2 , на території «Пологового будинку» по вул. Рівненська, 8, в м. Чернівці перед пересадкою ОСОБА_13 до іншого автомобіля марки «VOLKSWAGEN TOUAREG» д. н. з. НОМЕР_1 отримав від останнього грошові кошти в сумі 7 350 Євро, як винагороду за його переправлення через державний кордон.

Після передачі ОСОБА_13 грошових коштів, ОСОБА_12 був викритий та затриманий працівниками правоохоронних органів.

16.10.2024 було проведено обшук автомобіля марки «VOLKSWAGEN TOUAREG» д. н. з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в результаті якого даний автомобіль було вилучено, оскільки він використовувався як транспортний засіб з метою перевезення осіб які мали намір незаконно перетнути державний кордон України поза пунктами пропуску, тому по даному кримінальному провадженню має значення речового доказу

16.10.2024, відповідно до ст. 98 КПК України, органом досудового розслідування визнано речовим доказом автомобіль марки «VOLKSWAGEN TOUAREG» д. н. з. НОМЕР_1 .

Розглядаючи вищевказане клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що вилучене майно, а саме транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN TOUAREG» д. н. з. НОМЕР_1 , відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Також було враховано районним судом правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На думку колегії суддів, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, з якими пов`язується можливість накладення арешту, перевірив розумність та співрозмірність обмеження права власності з потребами кримінального провадження, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна.

Вилучене майно, з урахуванням положень ч. 2 ст. 167 та ч. 2 ст. 168 КПК України, є тимчасово вилученим майном із розповсюдженням на нього відповідного процесуального статусу, а тому на думку колегії суддів безпідставними є посилання сторони захисту на необґрунтованість накладення арешту на вилучене під час санкціонованого обшуку майна.

Крім того, органом досудового розслідування та прокурором під час апеляційного розгляду доведено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Необґрунтованими є посилання апелянта на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді винесена без достатніх на те підстав та з суттєвими порушенням норм КПК України, оскільки як зазначено в клопотанні слідчого та вірно відображено у рішенні слідчого судді, арешт майна накладається з метою збереження його, як речового доказу на період проведення необхідних слідчих та процесуальних дій, направлених на встановлення обставин події кримінального правопорушення.

Твердження представника користувача майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 про те, що слідчим було порушено строки звернення з клопотанням про арешт майна, є помилковими, оскільки 16.10.2024 року було проведено обшук вищевказаного автомобіля, в результаті якого даний автомобіль було вилучено, та наступного робочого дня 17.10.2024 року, подано клопотання про арешт майна.

Інші доводи апеляційної скарги представника користувача майна, є предметом доказування по даному кримінальному провадженню, при цьому, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що слідчий суддя на даній стадії досудового провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності чи допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити достатність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Також на переконання колегії суддів, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, а невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту зазначеного майна може призвести до негативних наслідків, та не буде відповідати завданням кримінального провадження.

Окрім того, арешт майна є тимчасовим обмеженням та такий захід забезпечення кримінального провадження може бути скасований за клопотанням власника чи володільця майна у порядку, що встановлений ст. 174 КПК України, якщо у подальшому в застосуванні такого заходу відпала потреба.

Також, колегія суддів звертає увагу, що згідно практики ЄСПЛ втручання у власність (користування) юридичних осіб це вимушений захід, який держава застосовує тимчасово для досягнення певного результату.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Втручання держави у володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється для задоволення суспільного інтересу, у визначенні якого Суд надає державам право користуватися значною свободою розсуду з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і перебувають у кращому становищі, ніж міжнародний суддя для оцінки того, що становить суспільний інтерес.

Правомірним є арешт за умови одночасного існування критеріїв правомірності цього втручання (зокрема, законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).

Враховуючи викладене, наразі підстав для скасування ухвали слідчого судді немає, а тому подану апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою безумовне скасування ухвали слідчого судді, судом апеляційної інстанції не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника користувача майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 29 жовтня 2024 року, якою частково задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області ОСОБА_8 , погоджене заступником начальника відділу Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_9 , про арешт тимчасово вилученого майна по матеріалам досудового розслідування внесених до Єдиного реєстру досудових рішень № 0001134 від 27.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач: Судді

_____________ _______________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3