Справа №362/5831/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1300/2024 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

19 листопада 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_7 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком у кримінальному провадженні №0001175 обвинуваченого:

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Києві, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , українця, із середньою технічною освітою, пенсіонера, на утриманні нікого не маючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років.

Вирішено питання щодо цивільного позову та речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_10 визнано винуватим в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, за наступних обставин.

27 квітня 2023 року близько 21:00 ОСОБА_10 , перебуваючи разом з ОСОБА_11 у приміщенні дачного будинку останнього за адресою: АДРЕСА_2 , спільно вживали алкогольні напої.

Під час спільного вживання алкогольних напоїв між ОСОБА_10 і ОСОБА_11 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виник конфлікт, у ході якого у ОСОБА_10 раптово виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_11 , шляхом нанесення множинних ударів останньому по голові, тулубу руками та, прямокутною металевою решіткою.

Відразу після цього, реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, керуючись мотивом, що ґрунтувався на раптово виниклих особистих неприязних стосунках із ОСОБА_11 , з метою протиправного заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_10 кулаками та прямокутною металевою решіткою наніс ОСОБА_12 множинні удари по голові та тулубу, із прикладанням сили, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді множинних синців та саден обличчя, шиї, грудної клітини, живота, верхніх та нижніх кінцівок, рани тім?яної ділянки голови ліворуч, рани лівого передпліччя, рани лівої кисті, множинних переломів ребер та перелому правого верхнього ріжка щитоподібного хряща, які призвели до травматичного шоку та смерті ОСОБА_11 на місці події.

Надалі ОСОБА_10 , виконавши усі дії, необхідні для доведення злочину до кінця, залишив місце вчинення злочину.

На вказаний вирок потерпіла подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.10.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 115 КК України в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк десять років.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було враховано її позицію щодо призначення міри покарання обвинуваченому та не враховано конкретні обставини скоєння кримінального правопорушення в сукупності з даними про особу обвинуваченого, який за показаннями свідків характеризується як неадекватний, агресивний, конфліктний, схильний до вживання алкоголю.

Вважає, що місцевий суд при призначенні покарання обвинуваченому належним чином не мотивував і не навів переконливих доводів про доцільність призначення саме такого розміру покарання, обмежившись лише формальним посиланням на обставини справи.

Заслухавши доповідь судді, думку потерпілої та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, думки обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, та ці обставини сторонами провадження не оспорюються.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються, апеляційним судом не встановлено, тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_10 кримінального правопорушення, не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК, переглядає вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги потерпілої стосовно законності та обґрунтованості вироку в частині призначеного покарання, зокрема щодо можливості призначення більш суворого покарання, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки злочину та особу винного.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_10 суд визнав вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_10 суд визнав щире каяття та активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення.

З огляду на встановлені обставини вчиненого кримінального правопорушення та обставини, що характеризують особу обвинуваченого суд першої інстанції призначив ОСОБА_10 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на вісім років.

Апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, як за своїм видом, так і за розміром, не можна вважати занадто м`яким, з огляду на таке.

Так, визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що потерпіла порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання пов`язаних із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ст.ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена ОСОБА_10 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, суд першої інстанції в повній мірі врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який має середню технічну освіту, пенсіонер, на утриманні нікого не має, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше. Також, місцевим судом враховано наявність обставин, що пом`якшують покарання, та обставини, що обтяжує покарання, позицію потерпілої, її представника й інших учасників судового розгляду.

Отже, є безпідставними доводи потерпілої щодо неврахування місцевим судом її позиції щодо призначення міри покарання обвинуваченому та не врахування обставин скоєння кримінального правопорушення в сукупності з даними про особу обвинуваченого.

Крім того, судом першої інстанції враховано всі передбачені законом вимоги при призначення покарання ОСОБА_10 та належним чином обґрунтовано ухвалене рішення, що вбачається зі змісту вироку.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду щодо призначеного покарання, оскільки будь-яких обставин, які б суттєво збільшували тяжкість скоєного ОСОБА_10 кримінального правопорушення в даному кримінальному провадженні за результатами судового розгляду не встановлено.

Апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_10 покарання ґрунтується на положеннях ст.ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому не вбачає підстав вважати, що призначене покарання є явно несправедливим через його м`якість.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

За викладених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку, а тому апеляційна скарга потерпілої задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_10 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії цього судового рішення.

Суддя Суддя Суддя