КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

адвоката: ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2024 року щодо арешту майна у кримінальному проваджені №0000023 від 05 лютого 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 229 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2024 року клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна - залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на майно, що належить ОСОБА_8 та було вилучено за результатами обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон марки «IPHONE 15 PRO MAX» IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , із СІМ-карткою з № НОМЕР_3 .

Уважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою.

У мотивування скарги зазначає, що речі, вилучені 19 вересня 2024 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , є речовим доказом у кримінальному провадженні, а незастосування накладення арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, що є підставою згідно частини третьої статті 170 КПК України для накладення арешту.

22 листопада 2024 року на адресу суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу від адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8, в яких останній просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу слідчого судді залишити без змін, оскільки вважає апеляційну скаргу безпідставною та передчасною.

Вказує, що відсутні вмотивовані та достатні докази того, що ОСОБА_8 причетний будь-яким чином до інтернет-магазину https://prostoopt.com.ua або ж здійснював діяльність, пов`язану з використанням знаків для товарів та послуг компаній, які звернулися із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Посилається на те, що відповідно до протоколу обшуку від 19 вересня 2024 року у результаті проведення обшуку жодних документів та інших матеріалів, які б свідчили про причетність ОСОБА_9 до вказаного кримінального провадження, не було, у зв`язку з чим уважає безпідставним висновок щодо того, що ОСОБА_8 здійснює організацію та керує процесом виробництва контрафактної продукції.

Звертає увагу суду на те, що ні клопотання прокурора, ні додані до нього матеріали не містять відомостей про те, що вилучене майно та документи за місцем проведення обшуку, що є особистою приватною власністю особи, стосуються обставин даного кримінального провадження та чи є предметом, чи знаряддям вчиненого кримінального правопорушення та чи містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку адвоката ОСОБА_6 , який проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000023 від 05 лютого 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 229 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що з 29 березня 2016 року по теперішній час, організована група осіб, за попередньою змовою між собою, умисно організували на території Харківської, Київської та Полтавської областей незаконне виробництво, фасування, зберігання та розповсюдження фальсифікованої продукції, а саме парфумерної та косметичної продукції всесвітньо відомих торгових марок, зокрема «LACOSTE», «Chloe», «Calvin Klein», «Calvin», «Hugo Boss», «Hugo», «Boss», «ESCADA», та інших, незаконно використовуючи вказані торгівельні марки, знаки для товарів і послуг, фірмові найменування, права на використання, яких належать Компаніям-правовласникам, внаслідок чого останнім заподіяно матеріальної шкоди в особливо великих розмірах.

У ході проведення досудового розслідування, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року (справа №761/33042/24) у період з 08 год. 04 хв. по 09 год. 25 хв. 19 вересня 2024 року детективами проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого виявлено та вилучено мобільний телефон ОСОБА_8 марки «IPHONE 15 PRO MAX» IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , із СІМ-карткою з № НОМЕР_3 , оскільки в ході обшуку здійснено огляд вказаного телефону та в месенджерах «WhatsApp» та «Viber» виявлено листування щодо замовлення, придбання/отримання та продажу продукції торговельних марок «Hugo Boss», «Lacoste», та інших всесвітньо відомих брендів.

19 вересня 2024 року надано доручення Департаменту по боротьбі із кіберзлочинністю Національної поліції України здійснити огляд вилученого мобільного телефону.

20 вересня 2024 року винесено постанову про визнання зазначеного вище мобільного телефону ОСОБА_8 речовим доказом у кримінальному провадженні.

01 жовтня 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000023, відомості відносно якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05 лютого 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 229 КК України, а саме майна, виявленого та вилученого під час проведення обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року у справі № 761/33042/24 у період з 08 год. 04 хв. по 09 год. 25 хв. 19 вересня 2024 року за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_8, а саме на мобільний телефон марки «IPHONE 15 PRO MAX» IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , із СІМ-карткою з № НОМЕР_3 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2024 року клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна - залишено без задоволення.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно статей 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами частини третьої статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За змістом частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів установлено, що зазначені вимоги слідчим суддею не дотримані, оскільки слідчий суддя належним чином не перевірив викладені у клопотанні прокурора обставини та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для накладення арешту на вилучений в ході обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року у справі №761/33042/24 у період з 08 год. 04 хв. по 09 год. 25 хв. 19 вересня 2024 року за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_8, мобільний телефон марки «IPHONE 15 PRO MAX» IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , із СІМ-карткою з № НОМЕР_3 .

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали судового провадження колегія суддів уважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 229 КК України, за якими здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр уважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що мобільний телефон марки «IPHONE 15 PRO MAX» IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , із СІМ-карткою з № НОМЕР_3 , вилучений на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року у справі №761/33042/24 у період з 08 год. 04 хв. по 09 год. 25 хв. 19 вересня 2024 року за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_8, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки вищевказаний мобільний телефон має значення вагомого речового доказу у кримінальному провадженні, оскільки зберіг на собі сліди вчинення кримінальних правопорушень та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ фактів і обставин, що встановлюються під час кримінального провадженні, що згідно статті 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження вищевказаного майна та досягнення дієвості цього провадження.

Крім того, 20 вересня 2024 року вищевказаний мобільний телефон визнаний речовим доказом у рамках кримінального провадження №0000023 від 05 лютого 2024 року, про що винесено відповідну постанову.

На переконання колегії суддів, прокурором у клопотанні у відповідності до вимог статей 132, 170-173 КПК України доведено, що існують правові підстави для накладення арешту на вилучений під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , мобільний телефон з метою забезпечення збереження вказаного майна як речового доказу, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене, приховане, пошкоджене, зіпсоване чи втрачене.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

З огляду на положення частин другої, третьої статті 170 КПК України майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для накладення арешту на майно, вилучене 19 вересня 2024 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_8, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року у справі №761/33042/24, пославшись на те, що прокурором не визначено, якому чи яким критеріям, наведеним у статті 98 КПК України, відповідає це майно, а висловлено фактично лише припущення, що вилучене майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Зважаючи на викладене та встановлені під час здійснення досудового розслідування обставини, спростовуються доводи адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8, викладені у запереченнях на апеляційну скаргу, про те, що відсутні вмотивовані та достатні докази того, що ОСОБА_8 причетний будь-яким чином до інтернет-магазину https://prostoopt.com.ua або ж здійснював діяльність, пов`язану з використанням знаків для товарів та послуг компаній, які звернулися із заявою про вчинення кримінального правопорушення, а також що відповідно до протоколу обшуку від 19 вересня 2024 року у результаті проведення обшуку жодних документів та інших матеріалів, які б свідчили про причетність ОСОБА_9 до вказаного кримінального провадження, не було, у зв`язку з чим уважає безпідставним висновок щодо того, що ОСОБА_8 здійснює організацію та керує процесом виробництва контрафактної продукції.

З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Посилання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 в запереченнях на апеляційну скаргу на те, що ні клопотання прокурора, ні додані до нього матеріали не містять відомостей про те, що вилучене майно та документи за місцем проведення обшуку, що є особистою приватною власністю особи, стосуються обставин даного кримінального провадження та чи є предметом, чи знаряддям вчиненого кримінального правопорушення та чи містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр уважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучений мобільний телефон зберіг на собі сліди вчинення кримінальних правопорушень та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ фактів і обставин, що встановлюються під час кримінального провадженні, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним у статті 98 КПК України, що згідно частини третьої статті 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Колегією суддів не встановлено невідповідності клопотання прокурора про арешт майна вимогам статей 170, 171 КПК України.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, вилучене під час обшуку, проведеного за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_8, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року у справі №761/33042/24, майно підлягає арешту з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом у межах кримінального провадження №0000023 від 05 лютого 2024 рокута відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора - задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане у клопотанні майно, оскільки останнім у повній мірі доведено необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення його збереження як речових доказів у кримінальному провадженні.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2024 року - скасувати та постановити нову ухвалу.

Клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на речові докази у кримінальному провадженні №0000023 від 05 лютого 2024 року, які вилучено 19 липня 2024 року в ході проведення обшуку у ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон марки «IPHONE 15 PRO MAX» IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , із СІМ-карткою з № НОМЕР_3 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3