ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2145/24 Справа № 172/581/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисниці ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , подану на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.3 ст.15 ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України ОСОБА_8 строком на 60 днів, тобто до 21 липня 2024 року включно, із можливістю внесення застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240,00 гривень,

встановила:

В провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області на розгляді перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_8 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів, з грудня 2020 року по квітень 2022 року перебуваючи у Дніпропетровській області, смт.Васильківці, протиправним шляхом здійснив 7 епізодів таємного викрадення чужого майна, на загальну суму 14 760,61 гривня.

Умисні дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням в інше приміщення.

Крім того, 23 квітня 2022 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись біля домоволодіння у АДРЕСА_1 здійснив проникнення до вказаної домівки способом зламу рами вікна та підготував необхідні речі для подальшого викрадення та покинув будинок. Ввечері, повернувшись за вказаною адресою, помітив, що вікно було відремонтовано та повторно від`єднавши віконну раму протиправним шляхом проник до вказаного будинку. У будинку останній виявив, що підготовані ним заздалегідь речі відсутні, обрав для себе інший об`єкт посягання та планував залишити будинок, однак в цей момент до будинку повернувся його власник, який завадив ОСОБА_8 довести свій злочинний намір до кінця.

Умисні дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, тобто незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням в інше приміщення.

Під час судового засідання ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2024 року продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.3 ст.15 ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України ОСОБА_8 строком на 60 днів, тобто до 21 липня 2024 року включно, із можливістю внесення застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240,00 гривень.

На підставі ч.5 ст.194 КПК у разі внесення застави, покладено на обвинуваченого ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну проживання;

- утримуватися від спілкування із потерпілими, свідками у даному кримінальному провадженні ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Суд прийшов до висновку, що ризики того, що обвинувачений ОСОБА_8 буде переховуватися від суду, зможе здійснювати вплив на свідків та зможе вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжують існувати та є доведеними прокурором на даній стадії кримінального провадження. Жодної обставини на підтвердження зменшення ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, на які посилався прокурор в обґрунтування необхідності продовження строку запобіжного у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , судом встановлено не було. Жоден з інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання вищезазначеним ризикам.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України суд визначив підозрюваному розмір застави у межах вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що є достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим, покладених судом на нього обов`язків.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить про скасування ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2024 року та просить апеляційний суд обрати йому запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що він уже більше двох років перебуває у СІЗО під вартою.

Прокурором у поданому клопотанні не надано жодних вагомих доводів, які б надавали змогу тримати обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою надалі. Вказує, що свідки та потерпілих у межах даного кримінального провадження вже допитано, наміру тиснути та впливати на них обвинувачений не має.

Посилається на незадовільний стан здоров`я, у зв`язку з чим останній не може вільно пересуватись.

Стверджує, що не має наміру переховуватись від суду.

Під час апеляційного розгляду справи:

- захисниця ОСОБА_7 , яка діє у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 підтримала доводи апеляційної скарги свого підзахисного у повному обсязі викладених у ній вимог та просила про їх задоволення;

- прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважала рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи обвинуваченого про відсутність підстав для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати та з`ясував всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними ризики, для запобігання яким продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є доцільним з огляду на наступне.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду, можливого здійснення впливу на свідків в межах цього ж кримінального провадження та вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, а тому розуміючи можливе застосування тяжкого покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, останній може переховуватися від суду.

При цьому, апеляційний суд враховує, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Як додаткову обставину в підтвердження продовження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, на застосуванні якого наполягає обвинувачений ОСОБА_8 та його захисниця ОСОБА_7 ..

Крім того, доведено продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні. В разі здійснення на них впливу з боку ОСОБА_8 останні можуть змінити свої покази, чим ввести суд в оману та перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд наголошує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом. Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що судовий розгляд справи триває, а тому обвинувачений ОСОБА_8 може здійснювати на них незаконний вплив, шляхом вмовлянь або погроз, з метою зміни їх показів задля уникнення кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні також доведено наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого вчинити нове кримінальне правопорушення, оскільки останній не має постійного джерела доходу та ним було вчинено кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, вчиненого проти власності.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 в частині можливості обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу апеляційний суд звертає увагу, що більш м`який запобіжний захід на даній стадії кримінального провадження не зможе запобігти встановленим ризикам, так як перебуваючи під дією іншого, більш м`якого запобіжного заходу, обвинувачений без будь-яких перешкод зможе вчинити дії направлені на переховування від органу досудового розслідування та суду, впливу на свідків у межах даного кримінального провадження та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.

Щодо посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на незадовільний стан його здоров`я, то відомості про неможливість утримання ОСОБА_8 в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я у матеріалах справи відсутні, не було долучено таких відомостей самим обвинуваченим ОСОБА_8 до поданої ним апеляційної скарги та стороною захисту під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі кримінального провадження обвинувачення обґрунтоване достатньою мірою для продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині спростовуються змістом самої ухвали, а тому є неприйнятними.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.3 ст.15 ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України ОСОБА_8 строком на 60 днів, тобто до 21 липня 2024 року включно, із можливістю внесення застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240,00 гривень - залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4