1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/8007/24 1-кс/335/3192/2024
11 липня 2024 року м. Запоріжжя
Клопотання обґрунтовано тим, що 26.06.2023, невстановлена особа, вчиняючи шахрайські дії, шляхом обману, розмістивши на сайті «OLX» оголошення з приводу продажу автомобіля «Фольксваген Т5», заволоділа грошовими коштами ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перерахував їх за 4 транзакції на картки: № НОМЕР_1 (у розмірі 30 000,00 грн.), № НОМЕР_2 (у розмірі 75 000,00 грн.), № НОМЕР_3 (у розмірі 100 000,00 грн.), № НОМЕР_4 (у розмірі 8750,00 грн.), чим спричинив потерпілому матеріальний збиток на загальну суму 213 750,00 грн. Під час проведення огляду матеріалів вилучених у ході тимчасового доступу до речей і документів, які перебували в АТ «Універсал Банк» (Monobank), встановлено, що грошові кошти, потерпілий перерахував на рахунок № НОМЕР_5 , АТ «Універсал Банк» (Monobank), який належить ОСОБА_6 , код отримувача № НОМЕР_6 .
Слідчий клопотання підтримав про що надав відповідну заяву.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до таких висновків.
У ході досудового розслідування слідчим встановлено, що грошові кошти потерпілий перерахував на вказаний рахунок, який належить ОСОБА_6 .
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
У ст. 171 КПК України, викладено вимоги, яким повинно відповідати клопотання слідчого про арешт майна. Зокрема у п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 171 КПК України зазначено, у клопотанні слідчого повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до п.п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Статтею 41 Конституції України, передбачено, що кожен має право вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном і ніхто не може бути протизаконно обмежений в реалізації свого законного права власності.
Статтями 7, 16 КПК України установлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого у порядку, передбаченому цим Кодексом.
У клопотанні про арешт майна слідчий посилається на те, що накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку, викликано з метою запобігання виведенню незаконно отриманих грошових коштів, та на те, що грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку ОСОБА_6 в АТ «Універсал Банк» (Monobank), є об`єктом кримінального правопорушення, оскільки є грошовими коштами потерпілого, однак жодних підтверджень таким фактам, слідчим не надано, як і не доведено наявність розміру грошових коштів на вказаному рахунку.
До того ж, слідчим не доведено, що ОСОБА_6 , є особою яка підозрюється у вчиненні даного кримінального правопорушення. Таким чином, накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку з позбавленням права на їх розпорядження, буде порушенням законних прав та інтересів власника рахунку.
Отже, за викладених обставин, враховуючи вимоги кримінально-процесуального законодавства України, слідчий суддя доходить висновку про необґрунтованість вказаного клопотання, недоведеність слідчим необхідності такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, у зв`язку із чим у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту, слід відмовити.
Керуючись ст.ст.131, 170-173 КПК України, слідчий суддя,
У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1