ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №610/3294/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1467/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.5 ст.27, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 17 квітня 2024 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Балаклія Харківської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлученого, з інвалідністю 3 групи безстроково, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-27.02.2023 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.5 ст.27, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.70 КК України на 1 рік 1 місяць обмеження волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік,

засуджено:

-за ч.5 ст.27, ч.3 ст.358 КК України на 1 рік 3 місяці обмеження волі;

-за ч.4 ст.358 КК України на 1 рік 1 місяць обмеження волі.

Згідно ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено покарання 1 рік 3 місяці обмеження волі.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.02.2023 у виді 3 місяців обмеження волі, та ОСОБА_7 визначено остаточне покарання - 1 рік 6 місяців обмеження волі.

Кримінальне провадження було розглянуто судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Як установив суд, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи наслідки і бажаючи їх настання, з метою незаконного отримання права керувати транспортними засобами, повторно виступив пособником у вчиненні підробки посвідчення водія категорії «В», серії НОМЕР_1 від 22.03.2023 на його ім`я, для подальшого використання з метою його пред`явлення під час керування транспортним засобом.

Зокрема, на початку червня 2023 року, більш точна дата не встановлена, ОСОБА_7 , знаходився в місті Київ, маючи умисел на отримання підробленого посвідчення водія з метою керування транспортними засобами, замовив у невстановленої особи підроблене посвідчення водія. Розуміючи, що документ буде підробленим, вчинив пособництво в цьому, надавши невстановленій особі персональні дані про себе: копію паспорта громадянина України та власне фотозображення, які були використані для підробки посвідчення водія категорії «В», серії НОМЕР_1 від 22.03.2023 ТСЦ 6341 на його ім`я. Після чого в кінці червні 2023 року, точна дата не встановлена, він отримав від невстановленої особи у Чернівецькій області офіційний документ, що видається та посвідчується лише установою, яка має право видавати такий документ, підроблене посвідчення водія, серії НОМЕР_1 від 22.03.2023 ТСЦ 6341 на його ім`я, та за яке заплатив гроші в сумі 3000 грн, завідомо усвідомлюючи, що не вчиняв визначених законодавством дій щодо отримання посвідчення водія та став зберігати його при собі з метою подальшого використання.

03 жовтня 2023 року близько 20 години 28 хвилин ОСОБА_7 керував автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2107», державний номерний знак НОМЕР_2 , та поблизу автозаправної станції «ОVIS» по вулиці Центральна в м. Балаклія Ізюмського району Харківської області був зупинений поліцейським СРПП ВП №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області під час патрулювання на підставі п.1 ч.2 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з технічною несправністю транспортного засобу. На тому ж місці та в той же час на законну вимогу працівника поліції пред`явити документи, які посвідчують особу для розгляду адміністративної справи за порушення ч.1 ст. 121 КУпАП для встановлення особи, ОСОБА_7 , діючи умисно, достовірно знаючи, що посвідчення водія на його ім`я отримане всупереч Положення про порядок видачі посвідчення водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року № 340 та є підробленим, надав його працівнику патрульної поліції для встановлення особи та на підтвердження прав законності керування транспортним засобом, таким чином використав підроблений документ.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи обґрунтованості засудження та правильності кваліфікації його дій, просить пом`якшити йому покарання шляхом застосування положень ст.75 КК України, оскільки він визнав свою провину та щиро покаявся; згідно досудової доповіді Центру пробації його виправлення можливе без ізоляції від суспільства; доглядає матір похилого віку, яка за станом здоров`я потребує його допомоги.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого, думку прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Фактичні обставини кримінальних правопорушень і кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.5 ст.27, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України в апеляційних скаргах не оспорюється, тому згідно положень ч.1 ст.404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи його ступінь тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження злочинів.

Згідно до положень ст.75 КК України, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст.65 КК України.

При цьому суд врахував характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за такі ж кримінальні правопорушення, зазначені правопорушення вчинив під час іспитового строку, має місце постійного проживання, за яким характеризується посередньо, є інвалідом ІІІ групи безстроково, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, перебуває на обліку в органах пробації з 11.04.2023.

Суд також взяв до уваги наявність пом`якшуючої покарання обставини щире каяття, відсутність обтяжуючої покарання обставини, а також досудову доповідь центру пробації, згідно якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінено як високий, хоча можливе виправлення особи без ізоляції від суспільства.

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_7 в період призначеного за попереднім вироком іспитового строку знову вчинив два умисних злочини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення останньому остаточного покарання за правилами ст.71 КК України у виді і розмірі, який колегія суддів вважає необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є справедливим і підстав для застосування більш суворого покарання чи більш м`якого, як про це просить обвинувачений, не вбачає.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на наявність в нього матері похилого віку, яка потребує догляду через стан здоров`я, з урахуванням вищенаведеного, та самі по собі, не є підставою для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, оскільки ці обставини існували і до вчинення ним злочинів, однак не стали для нього стримуючими факторами.

Крім того, згідно імперативних вимог ч.3 ст.78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абз.4 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» слідує, що виходячи з положень ч.2 ст.75 КК України, а також зі змісту ч.3 ст.78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_7 вчинив злочин в період іспитового строку за попереднім вироком, колегія суддів вважає, що призначене покарання є справедливим і підстав для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням згідно положень ст.75 КК України, - не вбачає.

З огляду на наведене, підстави для скасування чи зміни вироку за доводами апеляційних скарг - відсутні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 17 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: