ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 26 грудня 2023 року про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0003793 від 26 вересня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 26 грудня 2023 року задоволено клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 та накладено арешт на нерухоме майно, а саме домоволодіння АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 200) із забороною його відчуження.

Слідчий суддя дійшов висновку, що у матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що зазначене майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні та без їх арешту та вилучення існує реальна загроза зміни слідової інформації, яка наявна на них на теперішній час, крім того необхідно провести ряд невідкладних слідчих (розшукових) та процесуальний дій, в тому числі експертних досліджень, для встановлення об`єктивної істини по кримінальному провадженню. Слідчий суддя також врахував, що доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження не встановлено.

В апеляції:

- адвокат ОСОБА_5 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити ухвалу про відмову у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказує на те, що про існування оскаржуваної ухвали він дізнався 28 травня 2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та 06 червня 2024 року він отримав повний текст оскаржуваної ухвали, а тому строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

В обґрунтування апеляційної скарги по суті, вказує, що завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, зроблене адвокатом ОСОБА_10 , не підтверджується жодними матеріалами, долученими до клопотання.

Крім цього зазначає, що з моменту внесення відомостей до ЄРДР, жодної слідчої дії не було проведено, а також не було допитано власника майна в якості свідка. Вказує, що вказаним домоволодінням володіє ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, приймається до уваги, що оскаржувана ухвала була постановлена без повідомлення власника майна, в порядку вимог ч. 2 ст.172 КПК України.

Про наявність оскаржуваної ухвали, як стверджує представник власника майна остання дізналась 28.05.2024 року, а копію рішення отримала 06.06.2024 року, після згідно штампу вхідної кореспонденції 311-24272 10.06.2024 року, подана апеляційна скарга, а тому строк апеляційного оскарження, відповідно до вимог ч. 3 ст. 395 КПК не є пропущеним, через що вирішення питання про його поновлення не потребує.

Заслухавши сторони кримінального провадження: представника власника майна- адвоката ОСОБА_5 , який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні з викладених в ній підстав; прокурора, який заперечував проти апеляційних доводів сторони та зауважив на необхідності застосування заходу забезпечення у виді арешту майна; перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вважає їх слушними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

За вимогами ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання дотримані належним чином.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження №0003793 від 26.09.2023року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Під час досудового розслідування було встановлено, що невстановлені особи на підставі підроблених документів заволоділи нерухомим майном, що належить ОСОБА_11 , а саме буд. АДРЕСА_2 .

З зазначеного вбачається, що спірні квартира та будинок були безпосереднім об`єктом злочинного посягання, крім того на даний час місцезнаходження попереднього власника майна ОСОБА_11 невідоме, цивільно-правові договори на підставі, який були вчинені правочині в установленому порядку не були визнані недійсними, тому на даному етапі існують реальні ризики незаконного відчуження, знищення вказаного майна.

Слідчим суддею вірно встановлено, що дане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а саме є речовими доказами по даному провадженню, є безпосереднім предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним відчуженням майна, а тому, з метою збереження речових доказів та попередження вчинення нових злочинів чи продовження незаконної діяльності, у виді подальшого переоформлення майна є підстави для накладення арешту.

Колегія суддів також зважає на те, що матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, в тому числі і з метою збереження речових доказів, а саме з метою запобігання його подальшого відчуження.

Твердження апелянта, щодо обмеження законних прав власника є неприйнятними, оскільки слідчим суддею визначено лише заборону відчуження, а у володінні та користуванні власник не є обмеженим.

Апеляційні доводи, які зводяться до законності права власності ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом, не є слушними, оскільки органом слідства проводяться ряд слідчих розшукових дій щодо перевірки даних за фактом підроблення документів на підставі, яких був вчинений спірний правочин на набуття права власності.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя в повному обсязі дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання, врахував правову підставу для накладення арешту, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що передбачено ч. 2 ст. 173 КПК України, тому необхідність накладення арешту на вказане майно обґрунтована та доцільна.

Отже, оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги адвоката не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, у зв`язку з чим апеляційні вимоги задоволенню не підлягають, а оскаржувана ухвала має бути залишена без змін.

У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, власник майна не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 26 грудня 2023 року про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0003793 від 26 вересня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4