Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/675/24 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2024 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у письмовому провадженні в м.Кропивницький апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.07.2024, якою стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нижній Тагіл, Свердловської області, російської федерації, громадянина України, освіта вища, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, 187 ч.4, 146 ч.3, 263 ч.1 КК України,

продовжено строк тримання під вартою, на 60 днів, тобто з 22.07.2024 року до 19.09.2024 року, включно.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Донецьк, громадянина України, освіта середня, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , не маючого судимості згідно ст.89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, 187 ч.4, 146 ч.3 КК України,

продовжено обвинуваченому строк тримання під вартою, на 60 днів, тобто з 22.07.2024 року до 19.09.2024 року, включно.

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_4 за ст.257, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 146, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_5 ст.257, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 146 КК України.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.07.2024 продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою, на 60 днів, тобто з 22.07.2024 року до 19.09.2024 року, включно.

Зобов`язано керівництво ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» забезпечити ОСОБА_5 та ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Миколаївській та Одеській областях проходження медичного обстеження, а в разі необхідності - надання невідкладного, належного та достатнього медичного лікування, медичними препаратами, згідно призначення лікаря, про що повідомити невідкладно суд шляхом надання відповідних документів до 19.09.2024 року.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою, на 60 днів, тобто з 22.07.2024 року до 19.09.2024 року, включно.

Зобов`язано керівництво ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» забезпечити ОСОБА_4 та ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Миколаївській та Одеській областях проходження медичного обстеження, а в разі необхідності - надання невідкладного, належного та достатнього медичного лікування, медичними препаратами, згідно призначення лікаря, про що повідомити невідкладно суд шляхом надання відповідних документів до 19.09.2024 року.

В апеляційних скаргах:

обвинувачений ОСОБА_4 просить ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.07.2024 скасувати, змінити міру запобіжного заходу з тримання під вартою на інший альтернативний запобіжний захід.

Зазначає, що при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд першої інстанції не врахував норми чинного законодавства та рішення Конституційного Суду України від 18.07.2024 щодо застосування норм п.6 ст. 615 КПК України.

Ризики зазначені прокурором є необґрунтованими.

Вказує, що судом не взято до уваги місце проживання в м. Одеса, а також те, що обвинувачений одружений, має на утриманні трьох дітей, має позитивну характеристику з місця проживання.

Звертає увагу, що має ряд хронічних захворювань, здоровя в умовах ізоляції погіршується.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим. Судом не враховано рішення Конституційного Суду від 18.07.2024 стосовно застосування норм ч.6 ст. 615 КПК України. Підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом 4 років одні і ті ж. Суд в своєму рішенні послався на факти, які не досліджувались та не перевірялись. Ризики зазначені прокурором нічим не підтверджені та необґрунтовані.

Вказує, що переніс операцію внаслідок жорстоких катувань та знущань зі сторони адміністрації СІЗО м. Кропивницький, відбувалось примушування взяти на себе злочин, який не вчинявся.

Заслухавши доповідача, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частина перша ст.404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції під час перегляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.422-1 КПК України не здійснює перевірку правильності пред`явленої підозри та не перевіряє докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи.

Висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на більш м`який, є правильним.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів у складі організованої групи, санкція одного з яких передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від восьми до п`ятнадцяти років, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання вони можуть: переховуватися від органів досудового розслідування та суду виїхавши за межі Кіровоградської області або України; незаконно впливати на свідків, потерпілого з метою зміни та надання ними показань на їх користь, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Також суд вказав, що враховує конкретні обставини та спосіб вчинення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 інкримінованих їм кримінальних правопорушень, які підлягають доказуванню, а також наявність у останніх на утриманні малолітніх дітей, що недостатньо для попередження вказаних ризиків та забезпечення виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків, у разі застосування відносно них більш м`якого запобіжного заходу.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання прокурора, суд першої інстанції дотримався положень ст.ст.177, 178, 183, 331 КПК та прийняв законне та обґрунтоване рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали.

Колегія суддів зазначає, що стан здоров`я обвинувачених хоча і є обставиною, яка враховується при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, однак сам по собі не може свідчити про недоцільність тримання обвинувачених під вартою.

Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинувачених від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає непереконливими доводи апеляційних скарг про відсутність ризиків, які обумовлюють продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки тяжкість пред`явлених обвинувачень, дані про осіб обвинувачених, а також існування ризиків, на які послався суд першої інстанції в оскарженій ухвалі, виправдовують обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Необхідно зауважити, що суд першої інстанції у відповідності до вимог чинного законодавства прийняв рішення щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу, а сааме визначено розмір застави.

Звертаючись з апеляціними скаргами учасники судового розгляду просять помякшити запобіжний захід не висловлюючи позицію щодо встановленого запобіжного заходу у вигляді застави.

Апеляційний суд вважає, що застосування запобіжного заходу у виді тримання обвинувачених під вартою в даному кримінальному провадженні, не суперечить положенням ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд наголошує, що колегія суддів, на даній стадії, не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченим дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачень, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачень у відповідності до вимог закону, буде надана лише за наслідками судового розгляду справи в районному суді, за результатами повного дослідження всіх доказів.

Доводи, на які посилаються у своїх апеляційних скаргах обвинувачені не впливають на правильність прийнятого судового рішення і не можуть слугувати підставою для його скасування, а тому підстав для застосування судом до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для продовження застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Підтверджуючих доказів неможливості утримання обвинувачених в СІЗО за станом здоров`я не надано. Відсутні підтвердження стану здоров`я обвинувачених на час постановлення оскаржуваної ухвали.

Будь-яких інших переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Факт перебування обвинувачених в умовах ізоляції певний період часу не свідчить про таку його зміну, яка дає підстави припускати зменшення суспільної небезпечності інкримінованих діянь і особи обвинувачених та є приводом до такої істотної зміни обстановки, щоб виключали можливість реалізації ризиків, необхідність запобігання яким стала підставою для застосування до них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апелянти не надали обґрунтованого та підтверджуючого заперечення щодо непомірності альтернативного запобіжного заходу.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК, та існування реальної потреби проведення судового розгляду кримінального провадження в розумні строки.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та існуючих обвинувачень, застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених є необхідним та виправданим заходом забезпечення кримінального провадження, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 392, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.07.2024 без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3