справа № 174/858/24
провадження 1-в/174/28/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2024 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

заступника начальника Кам`янського РВ № 1 філії ДУ «Центр

пробації» у Дніпропетровській області - ОСОБА_4 ,

засудженої - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вільногірськ матеріали за клопотанням ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання,-

ВСТАНОВИВ:

До Вільногірського міського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання.

Клопотання обґрунтовано тим, що вона була засуджена вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2020 у справі № 337/1772/19 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та піддана покаранню у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Початок строку відбування нею покарання 21.07.2020, кінець строку відбування нею покарання 21.07.2023.

З 15.08.2020 вона почала відбувати покарання у вигляді позбавлення волі у ДУ «ПВЦ № 79».

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22.06.2022 у справі № 184/457/22 було задоволено її клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі та вона була звільнена від відбування покарання умовно-достроково на не відбутий термін покарання і на цей час вона вже повністю відбула покарання у вигляді позбавлення волі.

Однак у неї залишилося не відбутим додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки.

Посилається на те, що не має зауважень з боку органу пробації щодо порушення нею порядку відбування покарання під час відбування додаткового покарання.

Зазначає, що не має можливості працевлаштуватися, вільно пересуватися по території України та виїхати закордон. На цей час вона вже відбула більше 2/3 частини додаткового покарання у вигляді позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, а тому вважає, що у суду є підстави звільнити її умовно-достроково від невідбутної частини додаткового покарання.

Засуджена клопотання в судовому засіданні підтримала та просила його задовольнити. Пояснила, що на території Вільногірської громади проживає приблизно 1 рік, стоїть на обліку у центрі зайнятості, їй запропонували піти працювати на ТОВ «Скляний альянс», однак у неї поганий зір і вона за станом здоров`я не зможе там працювати, тому відмовилась. А усі інші роботодавці їй у прийнятті на роботу відмовляють коли дізнаються, що вона відбуває додаткове покарання. У неї хворий батько, її дочка проживає у м. Варшава Республіка Польша і теж хворіє, а вона не має можливості виїхати до неї. В цьому вона обмежена, а у пересуванні по території України вона не обмежена.

Представник органу пробації в судове засідання з'явилась, проти задоволення клопотання не заперечувала, підтвердила, що порушень ОСОБА_5 не допускала. Вона може виїхати за межі України з дозволу органу пробації, однак обставин які б могли бути підставою для надання такого дозволу у неї немає. Виїхати відвідати дочку вона не має можливості, оскільки це не є підставою для надання дозволу.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Зазначив, що ОСОБА_5 не надала доказів того, що їй відмовляють у працевлаштуванні саме через те, що вона відбуває додаткове покарання, а не з інших підстав. Не надано доказів звуження її прав щодо пересування територією України.

Також зазначив, що суд першої інстанції при постановленні вироку звернув увагу на індивідуалізацію покарання. Обтяжуючою вину обставиною було вчинення правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, що є суттєвим. Внаслідок ДТП отримали тілесні ушкодження троє потерпілих. Одному з них встановлено інвалідність першої групи, другому - другої групи, третій отримав легкі тілесні ушкодження. Вирок було переглянуто судом апеляційної інстанції в частині застосування ст. 75 КК України, тобто звільнення від відповідальності із застосуванням іспитового строку, однак вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Підстав для відкладення розгляду або оголошення переви судом не вбачається.

Вивчивши матеріали особової справи, заслухавши учасників справи, суд доходить наступних висновків.

У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України суду надано право під час виконання вироків вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Положеннями ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Строк додаткового покарання, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 55 КК України, обчислюється з моменту відбуття основного покарання.

Судом встановлено, що вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2020 у справі № 337/1772/19 ОСОБА_5 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено їй покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки. Строк відбуття покарання рахувати з часу фактичного затримання обвинуваченої.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 28.05.2020 вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2020 щодо ОСОБА_5 в цій справі залишено без змін.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22.06.2022 у справі № 184/457/22 задоволено її клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі та вона була звільнена від відбування покарання умовно-достроково на не відбутий термін покарання і на цей час вона вже повністю відбула покарання у вигляді позбавлення волі.

Станом на день розгляду клопотання ззасудженої ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання, вона відбула більшу половину строку додаткового покарання. На теперішній час невідбутими залишились дев`ять місяців.

На думку суду, наявність лише формально позитивних характеристик засудженої ОСОБА_5 з боку органу пробації не є переконливими та достатніми підставами для її умовно-дострокового звільнення, зважаючи на обставини та характер вчиненого нею правопорушення. Будь-яких доказів на підтвердження наведених у клопотанні підстав для її звільнення вона не разом із клопотанням не наддала і матеріали особової справи таких відомостей не містять.

Таким чином, суд вважає, що умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами в цьому випадку нівелює мету кримінального покарання, оскільки таке звільнення жодним чином не слугуватиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженою, так і іншими особами, як це передбачено ч. 2 ст. 50 КК України.

За таких обставинах суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання, оскільки на цей час відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженої від відбування додаткового покарання.

Керуючись ст.ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбуваннядодаткового покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи діб з моменту її проголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст ухвали проголошено о 15 год. 30 хв. 23.09.2024.

Суддя: ОСОБА_1