Дата документу 09.10.2024
Справа № 334/3497/24
Провадження № 1-кп/334/533/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.10.2024 м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000119 від 08.03.2024 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єреван, Вірменія, громадянина України, який має повну середню освіту, не працевлаштований, не одружений, який не має на утримання неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не засуджений,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ч. 1 ст. 125 КК України,

встановив:

07.03.2024, приблизно о 19 годині 08 хвилин, ОСОБА_7 знаходячись біля будівлі торгового центру «ТЦ», який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень своїй колишній співмешканці ОСОБА_4 , з якою раніше перебував у близьких відносинах, на ґрунті ревнощів, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, навмисно штовхнув потерпілу ОСОБА_4 руками у передню поверхню грудної клітки, в результаті чого остання впала спиною на поручень сходів, потім впала на асфальтне покриття, та далі наніс руками та ногами, а також хапаннями руками за шию, не менш ніж шість травматичних ударів ОСОБА_4 .

Внаслідок вчинення своїх протиправних дій, ОСОБА_7 , заподіяв дотерпілій ОСОБА_4 , тілесні ушкодження, а саме: садна на лівому скаті носа, синець з набряком м`яких тканин на нижній повіці лівого ока з розповсюдженням на ділянку лівої щоки, синець у лобній ділянці зліва, два садна у ділянці дуги нижньої щелепи зліва, садно на передній поверхні шиї у середній її третині, які в сукупності кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, зчинивши тим самим діяння, що має ознаки фізичного насильства як форми домашнього насильства, відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Своїми умисними діями ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, - умисне легке тілесне ушкодження.

Потерпіла ОСОБА_4 повідомила, що 07.03.2024 року у вечірній час біля Торгового центру «ТЦ» зустріла ОСОБА_7 , з яким раніше перебувала у близьких відносинах. Він розмовляв з неї на підвищених тонах, відібрав телефон, хотів подивитися історію дзвінків. Побачивши незнайомий номер розлютився, штовхнув її, вона впала, почав наносити їй удари. Після вчиненого ОСОБА_7 вибачався перед нею, у тому числі і за події 07.03.2024 року. Просить призначити справедливе покарання, не суворе.

У судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, при обставинах, визначених в обвинувальному акті, вказавши, що події, а також час та спосіб скоєння ним кримінального правопорушення, зазначеного в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, він їх в повному обсязі підтверджує. Обвинувачений вказує, що він перебував у стосунках з потерпілою. 07.03.2024 рок вони домовилися зустрітися після роботи, він її побачив біля АТБ. Він почув голос невідомого йому чоловіка з телефону, почав вимагати пояснень, відібрав у потерпілої телефон, потім вчинив дії вказані в обвинувальному акті. Повідомив, що у вчиненому розкаюється, вибачився перед потерпілою.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, так як проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються. При цьому, судом було з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, та в судовому засіданні встановлена відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Аналіз та оцінка приведених доказів в сукупності, приводить суд до переконання доведеності вини обвинуваченого.

Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлено. Висловлене у судовому засідання обвинувачення каяття суд вважає не щирим, оскільки з наданих суду пояснень вбачається, що ОСОБА_7 вважає потерпілу винуватою у конфлікті, яка на його думку, спровокувала його, не вислювлює критичного ставлення до вчинених ним дій.

Обставиною, яка відповідно до п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою перебуває у близьких відносинах.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого, суд виходить з наступних обставин.

При визначенні покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії кримінального проступку та відповідно до розділу Особливої частини КК України є кримінальними правопорушеннями проти життя та здоров`я особи.

Суд також враховує умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, стан його здоров`я, рівень культури та освіти, його соціально - психологічні риси, при дослідженні яких з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлював значення своїх умисних дій. Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він має середню освіту, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не засуджений.

При призначенні виду покарання обвинуваченому, суд виходить із змісту ст.ст. 50, 65 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.

Враховуючи обставини, які характеризують особу обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують та наявність обставин, які обтяжують покарання, а також позицію потерпілої, призначивши йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Призначення покарання у виді штрафу та виправних робіт є неможливим, оскільки обвинувачений не працює, офіційного джерела доходів немає.

Щодо позиції прокурора, яка вважає за можливе застосувати до обвинуваченого обмежувальні заходи передбачені ст. 91-1 КК України.

Відповідно до вимог ст. 91-1 КК України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, зокрема, заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин.

Обмежувальні заходи при призначенні покарання можуть бути застосовані судом як за ініціативою (клопотанням) прокурора, так і за власною ініціативою суду.

Враховуючи, що обвинувачений та потерпіла перебували у близьких стосунках, деякий час проживала разом, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим на ґрунті ревнощів, що свідчить про те, що кримінальне правопорушення містить ознаки домашнього насильства.

Тому суд вбачає підстави для застосування до ОСОБА_7 обмежувальних заходів передбачених ч. 1 ст. 91-1 КК України у виді проходження програми для кривдників.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Речові докази у справі відсутні.

Заходи забезпечення даного кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не застосовувалися.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369 - 380 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_7 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді 150 годин громадських робіт.

Відповідно до п. 5 ч. 1ст. 91-1 КК України, в інтересах потерпілої ОСОБА_4 від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, застосувати до ОСОБА_7 обмежувальний захід, відповідно до якого направити ОСОБА_7 для проходження програми для кривдників строком на 2 місяці.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Ленінський районний суд м. Запоріжжя, а обвинуваченим, який тримається під вартою, у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя: ОСОБА_1