Номер провадження: 11-кп/813/2440/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Малиновського райсуду м. Одеси від 16.10.2024, якою в межах к/п № 0000178 від 30.03.2023 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Херсон, громадянина України, освіта вища, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 14.12.2024 включно, із визначенням застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою Малиновського райсуду м. Одеси від 16.10.2024 було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 14.12.2024 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Окрім того, наведеною ухвалою суду було задоволено клопотання захисника ОСОБА_8 та визначено обвинуваченому ОСОБА_7 розмір застави, як запобіжного заходу, у розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 грн.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд 1-ої інстанції врахував тяжкість інкримінованого злочину, відомості про особу обвинуваченого та прийшов до висновку про те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, що є підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Водночас, врахувавши положення ч. 5 ст. 182 КПК України, тяжкість та обставини злочину у якому обвинувачується ОСОБА_7 , а також дані, що характеризують особу останнього, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання захисника та визначення обвинуваченому ОСОБА_7 застави в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою в частині задоволення клопотання захисника та визначення розміру застави, прокурор відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що ухвала в наведеній частині є незаконною та необґрунтованою, з огляду на те, що:

- суд 1-ої інстанції безпідставно визначив ОСОБА_7 заставу в якості альтернативного запобіжного заходу, належним чином це не обґрунтувавши та не надавши оцінки обставинам кримінального провадження;

- встановлені ризики, визначені ст. 177 КПК України, вказують на те, що застосування менш суворого запобіжного заходу не забезпечать належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та надасть можливість уникнути обвинуваченому кримінальної відповідальності шляхом переховування від органу досудового розсування та суду, з огляду на його місце проживання, яким є м. Херсон, де тривають бойові дії, що унеможливлює належний контроль виконання ним іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою та обов`язків, що покладаються на обвинуваченого згідно з ч. 5 ст. 194 КПК України.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів, без визначення застави.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які заперечували проти її задоволення, дослідивши матеріали

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Малиновському райсуді м. Одеси перебуває к/п № 0000178 від 30.03.2023 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження - це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду 1-ої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, приписи ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду1-оїінстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги прокурора в частині визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави обвинуваченому ОСОБА_7 апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

На переконання колегії суддів, суд 1-ої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що у вказаному провадженні продовжують існувати такі ризики як переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків та продовження кримінального правопорушення, в якому обвинувачується.

Водночас, апеляційний суд погоджується із доводами прокурора відносно того, що судом не було належним чином аргументовано доцільність застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , з таких підстав.

Абзацом 8 ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Апеляційний суд у даному контексті враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, його характер, тяжкість той факт, що злочин вчинений у період дії воєнного стану, а також наявність в зазначеному кримінальному провадженні доведених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Окрім того, відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

В даному випадку апеляційний суд зауважує на тому, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 та передбачений ч. 1 ст. 111-2 КК України прямо посягає на основи національної безпеки України, при цьому, відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відтак, посягання на суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність, обороноздатність, державну, економічну чи інформаційну безпеку України шляхом пособництва державі-агресору в період збройного конфлікту завдає безпрецедентної шкоди державі Україні та її обороноздатності в умовах введення на її території воєнного стану у зв`язку з відкритою повномасштабною збройною агресією російської федерації.

Водночас, колегія суддів на даному етапі судового провадження, не надаючи оцінку обґрунтованості висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, вважає за необхідне звернути увагу на те, що громадянин України, повинен був усвідомлювати, що своїми діями, спрямованими на допомогу державі-агресору, здійснює підривну діяльність проти України, а саме забезпечує нормальне функціонування на території окупованої частини Херсонської обл. фінансової установи, яка входить у структуру окупаційної адміністрації, з метою незаконної інтеграції в російський економічний простір окупованої території Херсонської обл., створення на її території так званої «рубльової зони».

При цьому, апеляційний суд приймає до уваги викладені прокурором як у клопотанні про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і в апеляційній скарзі, доводи щодо місця проживання обвинуваченого, а саме: м. Херсон, який як адміністративний центр Херсонської міської територіальної громади, входить до переліку територій, на яких ведуться бойові дії, що може свідчити про ризики невиконання обвинуваченим іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, та обов`язків, що покладаються на нього згідно з ч. 5 ст. 194 КПК України у разі внесення застави.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом 1-ої інстанції, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що стороною захисту не було доведено обставин, які б давали змогу застосувати до обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у виді застави, зокрема, що такий запобіжний захід здатний забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та виконання покладених на нього обов`язків, з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, в якому він обґрунтовано обвинувачується та наявність в зазначеному кримінальному провадженні вищевказаних ризиків.

Отже, апеляційний суд дійшов переконливого висновку про те, що підстави для задоволення клопотання захисника про визначення ОСОБА_7 розміру застави відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

З наведених підстав колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду 1-ої інстанції підлягає скасуванню, із постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 , задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, без визначення застави.

Водночас, апеляційний суд враховує доводи захисника ОСОБА_8 відносно того, що обвинувачений ОСОБА_7 тривалий час утримується під вартою, у зв`язку з чим, керуючись ст. 8 Конституції України, ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вважає за необхідне звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття невідкладних заходів, щодо дотримання розумних строків розгляду зазначеного кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 182, 183, 199, 331, 370, 404, 405, 407, 409, 422-1, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 16.10.2024, якою ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 14.12.2024 включно, з визначенням застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 , та задовольнити клопотання прокурора відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_6 .

Продовжити строк застосування запобіжного заходу ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, із утриманням в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 14.12.2024 включно.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції про необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4