Справа № 465/230/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/965/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 09.08.2024 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Верхнє Синьовидне, Сколівського району, Львівської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він, будучи достовірно обізнаним про введення Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 (із подальшими змінами) на всій території України воєнного стану, а також проведення на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 (із подальшими змінами), в Україні загальної мобілізації та, що згідно довідки військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 № 244/7524 від 28.11.2022, визнаний придатним до військової служби, 07.12.2022 отримавши повістку на відправку з 08.12.2022 у команду військової частини НОМЕР_1 він, ОСОБА_7 , до призовного пункту не прибув. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ОСОБА_7 , являючись військовозобов`язаним, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та на виконання Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 06.11.2023 за № 735/2023, підлягав призову на військову службу під час мобілізації. Будучи 07.12.2022 у встановленому законом порядку повідомлений про час, дату та місце прибуття для відправки до військової частини НОМЕР_1 , діючи всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, статей 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого протиправного діяння, маючи для цього можливість та не маючи права на відстрочку від призову під час мобілізації, з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, без поважних на те причин, умисно не прибув на 10 год. 00 хв. 08.12.2022 до призовного пункту (дільниці) ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправлення його, ОСОБА_7 , у військову частину НОМЕР_1 , при цьому про причини неявки у визначений час та дату не повідомив, внаслідок чого порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації, чим незаконно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи фактичні обставини справи, просить вирок суду змінити, та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

В мотивах апеляційної скарги захисник зазначає, що обвинувачений вину у вчиненому злочині визнав та щиро розкаявся, раніше не судимий, має на утриманні неповнолітніх дітей, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно. Вважає зазначені обставини такими, що істотно знижують суспільну небезпечність обвинуваченого.

Заслухавши доповідача, доводи захисника, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку злочину відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що захисник фактично порушує питання про недотримання судом першої інстанції визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.

При призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, його сімейний та матеріальний стан, наявність на утриманні двох наповнолітніх дітей, позитивну характеристику, те, що на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Таким чином, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому врахував всі обставини, на які покликається захисник у апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З моменту притягнення до кримінальної відповідальності по даний час обвинувачений не звертався до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для виконання свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Відтак, колегія суддів вважає за неможливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки відсутні обставини, які вказують на можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Крім того, колегія суддів враховує, що ухилення від призову на військову службу під час мобілізації в період воєнного стану свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, а тому лише відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства сприятиме досягненню мети покарання, яка відповідно до ст. 50 КК України, полягає не лише у карі, а й у виправленні засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що підстав для зміни вироку Франківського районного суду м. Львова від 09.08.2024 року із звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України немає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Франківського районного суду м. Львова від 09.08.2024 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4