ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1918/24 Справа № 205/4687/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

адвоката потерпілої ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001084 відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, освіта середня, офіційно не працевлаштованого, проживаючого в АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

За вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2023 року ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.

Позовні вимоги ОСОБА_8 задоволені частково та стягнуто на її користь зі ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 гривень.

Долю речових доказів та судових витрат вирішено.

Цим вироком ОСОБА_10 визнаний винним у тому, що він 26 червня 2022 року, близько 12 години, керуючи технічно справним автомобілем «Hynday Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , здійснював рух по проїзній частині вул. Набережна Заводська, в боку вул. Юрія Кондратюка в напрямку вул. Панаса Мирного, в м. Дніпро. Під час руху, обвинувачений ОСОБА_10 , грубо порушуючи п.10.1 Правил дорожнього руху України, який свідчить: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перед зміною напрямку руху керованого ним автомобіля не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, в районі буд. АДРЕСА_3 , відволікся від керування транспортним засобом та змінив напрямок руху праворуч, в результаті чого здійснив наїзд правою передньою частиною автомобіля «Hynday Sonata», р/н НОМЕР_1 на пішохода потерпілу ОСОБА_8 , яка рухалась по проїзній частині дороги вздовж узбіччя. В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_8 були заподіяні тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, понад три тижні (більш, як 21 день).

Судом першої інстанції дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Адвокат потерпілої в апеляційній скарзі просить вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2023 року відносно ОСОБА_10 , за ч. 1 ст. 286 КК України в частині призначеного покарання змінити та призначити ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 286 КК України максимальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України.

Також, адвокат просить вирок суду першої інстанції змінити в частині вирішення питання щодо цивільного позову та задовольнити позов ОСОБА_8 до ОСОБА_10 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог щодо призначення більш суворого покарання адвокат потерпілої посилається на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не було враховано особу обвинуваченого та його правову позицію, зокрема, обвинувачений не клопотав про призначення м`якого покарання та не давав суду жодних гарантій і зобов`язань щодо відшкодування шкоди потерпілій у найближчому майбутньому, що є суттєвим для потерпілої з огляду на її поважний вік та стан здоров`я.

В обґрунтування вимог щодо необхідності задоволення в повному обсязі позовних вимог потерпілої про відшкодування шкоди адвокат посилається на е, що потерпілої було в позовній заяві наведено достатні підстави, з яких ОСОБА_8 виходила визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 202000,00 грн., яких судом першої інстанції не було належним чином взято до уваги.

Позиції учасників судового провадження.

Адвокат потерпілої апеляційну скаргу та вимоги щодо відшкодування моральної шкоди потерпілій підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Додатково пояснив, що після ухвалення вироку обвинувачений не відшкодував потерпілій жодної копійки, незважаючи на ставлення останньої до нього, яка не заперечувала проти застосування положень ст. 75 КК України лише на тій підставі, що ОСОБА_10 обіцяв виплатити потерпілій моральну шкоду, проте, фактично так цього досі не зробив.

Потерпіла апеляційну скаргу свого адвоката підтримала, просила її задовольнити за зазначила, що після отриманих тілесних ушкоджень внаслідок протиправних дій обвинуваченого, позбавлена фізичних можливостей, є інвалідом і єдиним засобом пересування при її травмах є послуги таксі, які вона через свою невелику пенсію невзмозі самостійно оплачувати, також зазначила, що обвинувачений не тільки не виконує обіцянку по сплаті моральної шкоди, а й досі навіть не вибачився перед потерпілою.

Прокурор апеляційну скаргу представника потерпілої підтримав, просив її задовольнити, вважав вимоги адвоката щодо повного відшкодування заявленої в цивільному позові розміру моральної шкоди обґрунтованими та відповідними обставинам справи.

Захисник обвинуваченого та обвинувачений проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої заперечували, посилались на її безпідставність та необґрунтованість. Обвинувачений в судовому засіданні зазначив, що таксування було його єдиним джерелом доходу, якого він позбавлений, а із судимістю його ніхто не хоче брати на роботу, тому в даному випадку має складнощі із виконанням рішення в частині виплати моральної компенсації.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника потерпілої підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_10 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Водночас, доводи апеляційної скарги представника потерпілого щодо заявленого до відшкодування розміру моральної шкоди в сумі 202000,00 грн., на думку колегії суддів, є слушними та відповідними як обставинам кримінального провадження, так і стану здоров`я потерпілої, отриманих нею тілесних ушкоджень та обсягу моральних страждань, які вона продовжує зазнавати по цей час.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом; ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову.

Стаття 128 КПК України передбачає, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає у тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, встановлених судом першої інстанції, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, за вини обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілій ОСОБА_8 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритого крайового внутрішньо-суглобного перелому основи 5-ї плюснової кістки без зміщення, синця: по передньо-зовнішній поверхні лівої гомілки у нижній третині з переходом на проекцію лівого гомілково-ступневого суглобу та тильну поверхню лівої стопи на проекцію 3-5 плюсових кісток, субкортикального перелому лівої таранної кістки; синця: по тильній поверхні правої стопи в проекції 2-4 плюснових кісток з переходом на проксимальні фаланги 2-4 пальців, які за своїм характером відносяться до середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, понад три тижні (більш, як 21 день).

При цьому, потерпіла ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою пенсійного віку, яка досягала 74 річного віку, і в силу її похилого віку колегія суддів приймає до уваги той факт, що спричинені потерпілій тілесні ушкодження у виді переломів кісток та суглобів мають досить складний та довготривалий період реабілітації, який у пенсіонерів не досягає повного відновлення та зрощення, лишаю в подальшому за собою негативні наслідки у виді постійного фізичного болю, ускладнення фізичної можливість вільно пересуватися, а інколи позбавляє такої можливості взагалі, про що й зазначає представник потерпілої в своїй апеляційній скарзі. Зокрема, як вбачається із встановлених судом першої інстанції обставин справи, які ніким із учасників судового провадження не заперечувались, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, потерпіла у випадку необхідності відвідування закладів охорони здоров`я, змушена постійно звертатись до послуг перевезення пасажирів, зокрема, послуг таксі, оскільки має значні фізичні вади, позбавлена можливості вільно пересуватись, рухатись та має значні складнощі із підйомом у громадський транспорт. Враховуючи те, що потерпіла не має родичів, які б могли їй допомагати як фізично, так і матеріально, втратила єдиного сина - військового, який перебував на службі та виконував бойові завдання щодо оборони держави від повномасштабного вторгнення країни агресора - російської федерації, має малі пенсійні виплати, яких ледь вистачає на забезпечення своїх повсякденних потреб, а тепер ще й треба витрачати кошти на лікування, реабілітацію та пересування за допомогою спеціальних послуг перевезення пасажирів.

Також, внаслідок таких фізичних обмежень, потерпіла була виключена повністю із активного життя, зокрема, можливості відвідувати зустрічі ГО Родина загиблих героїв, що було для неї єдиним джерелом спілкування та отримання моральної і психологічної допомоги внаслідок гибелі сина.

Поміж іншого, колегією суддів було встановлено, що станом на сьогодні, тобто більше ніж через рік після ухвалення обвинувального вироку судом першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_10 в добровільному порядку взагалі не відшкодував потерпілій жодної суми моральної шкоди, незважаючи на те, що щиросердечна обіцянка допомагати потерпілій була одним з головних критеріїв при вирішенні судом першої інстанції питання щодо можливості застосування ст. ст. 75, 76 КК України та призначення покарання без реальної ізоляції від суспільства. Таким чином, вказане свідчить, що фактично обвинувачений не тільки не виконує свою обіцянку, а в першу чергу, не виконує покладеного на нього нормами цивільного законодавства обов`язку по відшкодуванню завданої своїми протиправними діями моральної шкоди, що додатково доводить потерпілу до душевних страждань та переживань.

Окремо, при перегляді вироку суду першої інстанції в частині цивільного позову, колегія суддів приймає до уваги великодушність потерпілої ОСОБА_8 , яка пробачила обвинуваченого, повірила його обіцянкам допомагати їй, а відтак не наполягала на призначенні йому суворого покарання, однак, останній її обманув, не допомагає їй, станом її здоров`я не цікавиться, як з`ясувалось в ході апеляційного перегляду, досі не вибачився, кошти не сплачує.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Таким чином, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілої ОСОБА_8 , яка була завдана їй незаконними діями обвинуваченого ОСОБА_10 шляхом спричинення тілесних ушкоджень, враховуючи характер, обсяг та тривалість душевних страждань, яких зазнала потерпіла, колегія суддів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає заявлений розмір моральної шкоди у сумі 202000 грн. повністю обгрунтованим, відповідним обставинам справи, стану здоров`я потерпілої та її фізичних вад, отриманипх внаслідок протиправних дій обвинуваченого, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про необхідність змінити вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2023 року відносно ОСОБА_10 , за ч. 1 ст. 286 КК України в частині цивільного позову та задовольнити вимоги потерпілої в повному обсязі.

Щодо вимог апеляційної скарги представника потерпілої, які були підтримані потерпілої в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, щодо невідповідності призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставинам кримінальної провадження та даним про особу обвинуваченого, зокрема, незгоди із звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, то колегія суддів позбавлена процесуальної можливості прийняти до уваги такі доводи та розглянути їх у відповідності до ст. 404 КПК України, оскільки, які вбачається із матеріалів справи, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2023 року вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2023 року відносно ОСОБА_10 , за ч. 1 ст. 286 КК України був переглянутий судом апеляційної інстанції в частині призначеного покарання та залишений без змін. Ухвала Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2023 року набрала законної сили, а разом із нею вирок суду першої інстанції, та в установленому законом порядку ніким із учасників судового провадження до Верховного Суду не оскаржувались.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 408, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2023 року відносно ОСОБА_10 , за ч. 1 ст. 286 КК України в частині цивільного позову змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 202000,00 грн.

В іншій частині вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2023 року відносно ОСОБА_10 , за ч. 1 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 о