Номер провадження: 11-сс/813/1523/24
Справа № 494/1771/24 1-кс/494/543/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Березівського райсуду Одеської обл. від 20.09.2024, якою в межах к/п №0000569 від 18.09.2024 стосовно:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Дмитрівка Болградського р-ну Одеської обл., громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000569 від 18.09.2024 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України було задоволено клопотання ст. СВ №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_10 та застосовано стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 16.11.2024 до 19 год. включно, без визначення розміру застави, а також було відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та в зазначеному кримінальному провадженні органом досудового розслідування доведено існування ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків та потерпілого у провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення, обґрунтовані тяжкістю покарання, яка загрожує ОСОБА_9 у разі визнання винуватим, відсутністю постійного місця роботи, стійких соціальних зв`язків.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не погодилась із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на її необґрунтованість та ненадання слідчим суддею оцінки всім обставинам провадження з огляду на залишення слідчим суддею поза увагою того, що до клопотання слідчого не надано жодних доказів наявності зазначених у ньому ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, натомість, ОСОБА_9 раніше не судимий, має постійне місце проживання, тобто дані про особу підозрюваного не дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені в клопотанні ризики, які виправдовують його утримання під вартою.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, або визначити заставу в якості альтернативного запобіжного заходу в межах розміру, передбаченого чинним законодавством, якого буде достатньо для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її постановленою із порушенням норм матеріального та процесуального права з огляду на наступні обставини:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що органом досудового розслідування не було доведено обґрунтованості повідомленої ОСОБА_9 підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, натомість, долучені до клопотання докази підтверджують лише факт крадіжки овець, проте не вказують на ОСОБА_9 як на особу, що вчинила інкриміноване йому кримінальне правопорушення;

- в ухвалі слідчий суддя лише перераховує п`ять ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не посилаючись на докази для підтвердження їх наявності, натомість, підозрюваний ОСОБА_9 є особою похилого та пенсійного віку, має постійне місце проживання та реєстрації, страждає рядом хронічних захворювань, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, жодних адміністративних правопорушень не вчиняв;

- в порушення вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя не визначив підозрюваному ОСОБА_9 розмір застави в якості альтернативного запобіжного заходу.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 , яка підтримала вимоги апеляційних скарг сторони захисту та просила їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти їх задоволення, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався не у повному обсязі з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Так, на підставі аналізу змісту клопотання слідчого про застосування стосовно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, 19.09.2024 ОСОБА_9 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України (а.с. 2-9), а санкція зазначеної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5-ти до 8-ми років.

При цьому, самого тексту повідомлення ОСОБА_9 про підозру матеріали, долучені до клопотання слідчого, не містять.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, зокрема, у тому, що він, у невстановленому досудовим розслідуванням місці та часі, вступив у злочинну змову із невстановленими особами, з метою вчинення крадіжки чужого майна, а саме овець, які випасались поруч із АДРЕСА_2 . З метою реалізації свого злочинного умислу, 18.09.2024 у період часу приблизно з 14 год. по 20 год., більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_9 перебував поруч із отарою, яка випасалась на пасовищі, розташованого за межами АДРЕСА_2 , в якому нараховувалось близько 250 голів овець. В подальшому, ОСОБА_9 та невстановлені особи, за попередньою змовою між собою, не маючи ні дійсного, ні передбаченого права розпоряджатися чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, відділили, тобто викрали з отари, 53 голів овець, після чого з викраденими вівцями у кількості 53 голів залишили місце вчинення злочину, розпорядившись ними на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 250 000 грн.

Всупереч твердженням сторони захисту, колегія суддів зауважує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України на даному етапі досудового розслідування підтверджується долученими до клопотання матеріалами провадження, зокрема: -протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 огли від 18.09.2024 (а.с. 21-23); протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 18.09.2024 (а.с. 24-28); протоколом огляду місця події від 18.09.2024 (а.с. 29-31); протоколами допиту свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 від 19.09.2024 (а.с. 33-40) та іншими матеріалами в їх сукупності.

Натомість, суд апеляційної інстанції вважає передчасними посилання захисника ОСОБА_8 на те, що долучені до клопотання слідчого матеріали не доводять причетності ОСОБА_9 до вчинення інкримінованого йому злочину, оскільки на теперішній час досудове розслідування зазначеного кримінального провадження триває, здійснюються відповідні слідчі (процесуальні) дії задля збирання відповідних доказів, на підставі оцінки яких можливо буде дійти однозначного висновку стосовно причетності або непричетності підозрюваного ОСОБА_9 до вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

На переконання апеляційного суду, в даному випадку сукупності зібраних органом досудового розслідування доказів достатньо для формування стійкого переконання у причетності ОСОБА_9 до вчинення інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тому підозра у вчиненні останнім зазначеного злочину є обґрунтованою.

Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Відповідно до п.п. 34-36 рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України», обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла бути підставою для його першого взяття під вартою.

Не погоджується колегія суддів із аргументами сторони захисту стосовно недоведеності органом досудового розслідування наявності в зазначеному кримінальному провадження ризиків вчинення підозрюваним ОСОБА_9 дій, передбачених ст. 177 КПК України з огляду на наступні обставини.

Частиною 1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Водночас, колегія суддів, погоджуючись із висновком слідчого судді, зауважує на тому, що в даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування було доведено існування ризиків можливого переховування ОСОБА_9 від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та потерпілого у провадженні, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, обумовлені тим, що: останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк від 5-ти до 8-ми років; міцних соціальних зв`язків за місцем проживання не має, зокрема, не одружений, утриманці відсутні, офіційно не працевлаштований, тобто не має законних засобів до існування; має процесуальну можливість ознайомлюватись із матеріалами кримінального провадження та, як наслідок, анкетними даними свідків та потерпілого у провадженні, які підлягають безпосередньому допиту в судовому засіданні під час судового розгляду кримінального провадження по суті; на теперішній час органом досудового розслідування встановлюються інші особи, причетні до вчинення даного кримінального правопорушення, а також свідки протиправного діяння.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Що стосується зазначених в ухвалі слідчого судді ризиків знищення, схову, або спотворення ОСОБА_9 будь-якої із речей та документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, суд апеляційної інстанції доходить висновку про недоведеність органом досудового розслідування зазначених ризиків, натомість, слідчим у клопотанні не зазначено, які саме речові докази наразі не встановлено, та матеріали, долучені до клопотання, не містять даних стосовно притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності в минулому або наявності у нього попередніх судимостей.

При цьому, колегія суддів вважає слушними посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_9 раніше не судимий, має постійне місце проживання, є особою похилого віку, проте наголошує на тому, що вказані обставини не зменшують ризики, встановлені апеляційним судом вище та не можуть бути підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Заслуговують на увагу твердження захисника ОСОБА_8 стосовно того, що підозрюваний ОСОБА_9 страждає рядом хронічних захворювань, проте суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що будь-яких підтверджень неможливості утримання ОСОБА_9 в умовах ізоляції у зв`язку із наявними у нього хворобами стороною захисту надано не було.

Натомість, в цьому контексті апеляційний суд зауважує на тому, що в умовах слідчого ізолятору ув`язненим особам забезпечується необхідна медична допомога відповідно до законодавства про охорону здоров`я, зокрема, положеннями наказу МЮ України №460/5 від 18.03.2013 «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу МЮ України та МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» встановлено, що керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

За встановлених обставин, враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_9 в умовах перебування під вартою в слідчому ізоляторі не позбавлений права на отримання кваліфікованої медичної допомоги, зазначена захисником обставина стосовно наявності у підозрюваного хронічних захворювань не може слугувати достатньою підставою для висновку про необхідність застосування стосовно підозрюваного більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Отже, враховуючи викладені вищи обставини, колегія суддів доходить переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування на даному етапі досудового розслідування стосовно підозрюваного ОСОБА_9 більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу для запобігання названим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Водночас, як на цьому слушно зауважує захисник ОСОБА_8 , при загалом вірному та обґрунтованому застосуванні стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та всупереч вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, при застосуванні стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не визначив обов`язковий альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, згідно положень ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого ст.ст. 255-255-3 КК України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Таким чином, аналіз вищевикладених вимог кримінального процесуального закону дає підстави дійти висновку, що застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави під час обрання тримання під вартою є обов`язком, а не правом слідчого судді, від якого він має право відступити лише в певних визначених законом випадках.

Натомість, застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, слідчий суддя, виходячи поза межі своїх повноважень, безпідставно не визначив у якості альтернативного запобіжного заходу розмір застави, навіть з урахуванням того, що орган досудового розслідування в поданому клопотанні про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не висував прохання про визначення підозрюваному розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу (а.с. 9).

За таких обставин, враховуючи допущені слідчим суддею істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, пов`язані із не визначенням розміру застави у провадженні, в якому він зобов`язаний був її визначити, апеляційний суд доходить висновку про існування підстав для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали, якою, з огляду на обставини злочину, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_9 , характеристику його особи та наявність доведених ризиків переховування від органів досудового розслідування й суду, здійснення незаконного впливу на свідків та потерпілого у провадженні та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, стосовно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України необхідно застосувати саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16.11.2024 включно, проте із визначенням розміру застави.

Визначаючи розмір застави, апеляційний суд враховує вимоги п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, відповідно до якого розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В цьому контексті апеляційний суд приймає до уваги положення п. 25 рішення ЄСПЛ у справі «Істоміна проти України» від 13.01.2022, в якому Суд зауважує на тому, що загальні принципи щодо обґрунтування визначення розміру застави наведені в рішеннях у справах «Корбан проти України» (Korban v. Ukraine), заява №26744/16, п.п. 154-157, від 04.07.2019), та «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain), заява №12050/04, п.п. 78-81, ЄСПЛ 2010). Зокрема, гарантія, передбачена п. 3 ст. 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок передбачуваного злочину, а лише присутність обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (див. рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява №54335/14, п. 70, від 22.05.2018). Оскільки відповідне питання є основоположним правом на свободу, гарантованим ст. 5 Конвенції, органи державної влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і для вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Тяжкість обвинувачень, пред`явлених обвинуваченому, не може бути вирішальним фактором для виправдання розміру застави (див. рішення у справі «Хрістова проти Болгарії» (Hristova v. Bulgaria), заява №60859/00, п. 111, від 07.12.2006).

Враховуючи те, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, з огляду на обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, який не працевлаштований, не одружений, утриманців не має, а також зважаючи на існування зазначених вище ризиків, колегія суддів вважає за необхідне визначити підозрюваному ОСОБА_9 у якості альтернативного запобіжного заходу заставу в найвищих межах розміру, передбаченого п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України для осіб, підозрюваних у вчиненні тяжких злочинів, а саме в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, із покладенням на останнього у разі внесення застави обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

При цьому, ч. 1 ст. 412 КПК України наголошує на тому, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційних скарг захисників, скасування ухвали слідчого судді із постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого, застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської обл. від 20.09.2024, якою стосовно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16.11.2024, без визначення розміру застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити частково клопотання ст. слідчого відділення №1 СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_10 та застосувати стосовно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 16.11.2024 включно.

Визначити ОСОБА_9 заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 23.10.2024, заставна сума за ОСОБА_9 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У разі внесення застави за ОСОБА_9 звільнити його з-під варти та, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на нього строком до 16.11.2024 включно наступні обов`язки:

- з`являтись за викликом слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну свого місця проживання;

- не відлучатись з Одеської обл. без дозволу слідчого;

- утримуватись від спілкування із потерпілим та свідками, визначеними слідчим у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до ГУ ДМС України в Одеській обл. свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон за його наявності.

Роз`яснити заставодавцю та підозрюваному ОСОБА_9 наслідки не виконання вимог ч.ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4