КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 серпня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29.08.2024 задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 , погоджене Генеральним прокурором ОСОБА_9 , та обрано в межах кримінального провадження № 0000144 від 25.01.2022 відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, посилаючись на те, що підозра є необґрунтованою та ОСОБА_7 не було повідомлено про підозру належним чином.

Обгрунтовуючи доводи, апелянт зазначав, що повідомлення про підозру складене 25.08.2024, однак додані до клопотання матеріали не містять повісток на ім`я ОСОБА_7 про його виклик до слідчого, з метою

____________________________________________________________________________________

Справа №757/38861/24-к Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/6065/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

вручення йому повідомлення про підозру саме 25.08.2024, а також відповідних доказів їх направлення, чим істотно порушено право особи на захист.

На переконання захисника, листи, направленні до Апарату Верховної Ради України, КП «ЖКС «ФОНТАНСЬКИЙ», ОСББ «БІЛИЙ ПАРУС» та ОСББ «АРК ПАЛАС» від 25.08.2024 не є підтвердженням вручення повістки у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 135 КПК України, а додані квитанції не можуть бути належним доказом направлення ОСОБА_7 будь-яких листів.

Слідчий суддя не надав правової оцінки тій обставині, що матеріали справи не містять рекомендованого повідомлення про вручення або не вручення кореспонденції, у тому числі причини невручення кореспонденції.

Надане повідомлення про підозру від 25.08.2024 не містить відміток про його отримання ОСОБА_7 або іншою особою для передачі останньому, у разі відсутності ОСОБА_7 за місцем проживання (якщо таке мало місце).

На думку апелянта, вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_7 не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.

Також апелянт зазначав, що відомості, викладені у повідомленнях про підозру у кримінальних провадженнях № 0000144 від 25.01.2022 та № 0001669 від 06.10.2023, не відповідають фактичним обставинам, встановленим за результатами проведення слідчих дій, що вказує на відсутність достатніх доказів для повідомлення ОСОБА_7 про підозру та ставить під сумнів безсторонність та неупередженість особи, яка його склала і підписала.

Зокрема, у письмовому повідомленні про підозру у кримінальному провадженні № 0000144 фактично змінені суть та обставини злочинних дій, на які вказує потерпілий ОСОБА_11 у своїх поясненнях, що призвело до невірної кваліфікації дій ОСОБА_7 .

Відеозапис, на якому зафіксовано весь перебіг подій, що міститься в матеріалах кримінального провадження № 0001669 від 06.10.2023, свідчить про наявність протиріч доказів сторони обвинувачення один одному, які прямо вказують на необ`єктивність показів потерпілого ОСОБА_12 , однак слідчим та прокурором протягом майже року проведення досудового розслідування такі протиріччя не усунені, а оцінка наведених подій і дій кожного з учасників, які викладені у змісті підозри, є однобокою та необ`єктивною, з наданням безпідставної та упередженої кваліфікації кримінальних правопорушень.

На однобокість та упередженість проведення досудового розслідування з боку слідчого та прокурора, вказують й інші процесуальні рішення та дії слідчого, зокрема під час призначення у справі експертиз.

Крім того, Генеральний прокурор, як керівник органів прокуратури України та процесуальна сторона у кримінальному провадженні, який погодив повідомлення про підозру, чітко висловив своє упереджене ставлення до ОСОБА_7 та очікування «якісної» підготовки матеріалів для повідомлення про підозру, а заяви представників найвищої влади України є політичним тиском та погрозою у зв`язку політичною позицією ОСОБА_7 .

Також, слідчий суддя помилково встановив, що ОСОБА_13 був оголошений у міжнародний розшук, оскільки матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що органами досудового розслідування вживалися заходи в порядку, передбаченому главою 43 КПК України, для повідомлення ОСОБА_7 про підозру в межах міжнародного співробітництва.

Під час розгляду клопотання слідчий суддя належним чином не перевірив, чи здійснено органом досудового розслідування всі необхідні дії, які мають бути виконані після винесення постанови про оголошення підозрюваного ОСОБА_7 у міжнародний розшук.

Наявність однієї лише постанови слідчого про оголошення ОСОБА_7 у міжнародний розшук є недостатнім для встановлення такого факту, у зв`язку з чим у слідчого судді не було правових підстав для обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, слідчий суддя дійшов помилкового висновку про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, на які посилається слідчий та прокурор.

Твердження про те, що ОСОБА_7 свідомо ухиляється від органу досудового розслідування та прокурора з метою уникнення будь-яких процесуальних та слідчих дій за його участю, зважаючи на вчинення ним тяжкого злочину та усвідомлюючи тяжкість покарання за вчинене, є необґрунтованим та безпідставним, оскільки ОСОБА_7 мав право вільно перетинати кордон України, при цьому у цей момент були відсутні будь-які процесуальні обмеження в межах будь-якого кримінального провадження щодо його пересування.

Перетин кордону був обумовлений наявністю поважної причини, а саме переслідуванням його та його сім`ї за ознакою віросповідання та політичної думки як народного депутата, а також наявної реальної загрози його життю та здоров`ю.

Посилання слідчого судді на те, що ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для досудового розслідування, незаконно впливати на свідків у цьому провадженні, є припущеннями, які не доведені жодними доказами.

Ризик того, що ОСОБА_7 може продовжити вчиняти злочин, у якому підозрюється та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він діяв зухвало, також є виключно припущенням. Після вказаних подій минуло більше року і за цей час ОСОБА_14 не вчинив жодного злочину.

Крім того, слідчий суддя не обґрунтував неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, таким чином фактично визнав вину підозрюваного, чим порушив презумпцію невинуватості, встановлену статтею 62 Конституції України.

12.09.2024 від захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких він зазначав, що слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі посилався на ряд доказів наявності обгрунтованості підозри, зокрема протоколи допиту свідків та протоколи пред`явлення для впізнання, які не були долучені до клопотання слідчого та не досліджувались слідчим суддею в судовому засіданні.

Крім того, слідчий суддя не надав оцінки доводам сторони захисту про те, що обставини, про які йдеться в письмовому повідомлені про підозру, мали місце у березні 2022 року та жовтні 2023 року. Однак докази, на які посилаєтеся слідчий у клопотанні, були отриманні органом досудового слідства до початку 2024 року, тобто рішення про повідомлення про підозру було прийнято не у зв`язку із завершенням збору достатніх доказів для повідомлення особі про підозру, а за раптовим рішенням слідчого та прокурора.

Також апелянт посилався на те, що розміщені загальнодоступних джерелах інформації відомості, які характеризують потерпілого ОСОБА_15 , зокрема дані про притягнення його до кримінальної та адміністративної відповідальності, ставлять під сумнів достовірність його показів відносно обставин подій, які наведені у підозрі ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу з доповненнями з наведених у ній підстав, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника з доповненнями задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000144 від 25.01.2022 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України та ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 262 та ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 345 КК України, та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 350, ч. 1 ст. 351 КК України.

Згідно даних долучених до клопотання матеріалів, 25.08.2024 Генеральним прокурором ОСОБА_9 у межах кримінального провадження № 0000144 від 25.01.2022 складене повідомлення про підозру ОСОБА_7 в умисному заподіянні групою осіб працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 345 КК України; та у закінченому замаху на викрадення вогнепальної зброї групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 262 КК України.

25.08.2024 Генеральним прокурором ОСОБА_9 у межах кримінального провадження № 001669 від 06.102023 складене повідомлення про підозру ОСОБА_7 в умисному заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 122 КК України; та в хуліганстві - грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 296 КК України.

Постановою прокурора Офісу Генерального прокурор ОСОБА_17 від 28.08.2024 матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях № 0000144 від 25.01.2022 та № 001669 від 06.102023 об`єднано в одне провадження під загальним порядковим номером 0000144.

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 від 29.08.2024 підозрюваного ОСОБА_7 оголошено в регіональний, державний, міждержавний та міжнародний розшук.

19.08.2024 старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 в межах кримінального провадження № 0000144 від 25.01.2022 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим Генеральним прокурором ОСОБА_9 , про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29.08.2024 задоволено клопотання слідчого та обрано в межах кримінального провадження № 0000144 від 25.01.2022 відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97 ВР (далі - Конвенція) визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання особи, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Обираючи підозрюваному ОСОБА_7 у порядку ч. 6 ст. 193 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України.

На підставі наданих органом досудового розслідування матеріалів, які обґрунтовують клопотання, колегія суддів встановила, що зазначені у клопотанні обставини підозри підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних.

Крім того, слідчим суддею визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, врахувавши тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 та суворість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватості, дані про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов вірного висновку про наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, можливості ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином.

Крім того, слідчим суддею враховано, що згідно наявних у матеріалах судового провадження відомостей, місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_7 не відоме, проте у кримінальному провадженні наявні відомості про виїзд ОСОБА_7 за межі території України, у зв`язку з чим 29.08.2024 останнього оголошено в регіональний, державний, міждержавний та міжнародний розшук.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність обрання виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З наведеного убачається, що слідчим суддею при розгляді клопотання у порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який на думку колегії суддів в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю та конкретними ознаками інкримінованих йому кримінальних правопорушень, є обґрунтованим, та підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого, колегія суддів не вбачає.

Посилання захисника підозрюваного у апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_7 не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, з підстав відсутності у матеріалах справи доказів вручення йому повідомлення про підозру, спростовуються долученими до клопотання матеріалами.

Згідно ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Письмове повідомлення про підозру, згідно вимог ч. 1 ст. 278 КПК України, вручається особі в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Порядок вручення повідомлення передбачено статтею 135 КПК України, згідно ч. 1 якої, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Згідно ч. 2 вказаної статті, у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Як убачається із матеріалів судового провадження, 25.08.2024, у зв`язку із невстановленням місця перебування ОСОБА_7 , повідомлення про підозру ОСОБА_7 у межах кримінального провадження № 0000144 за ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 262 КК України, та повідомлення про підозру ОСОБА_7 у межах кримінального провадження № 0001669 за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК Українинаправлено листами для передачі ОСОБА_7 за місцем роботи на адресу Апарату Верховної Ради України, до житлово-експлуатаційних організацій за місцем проживання: ОСББ «Білий Парус», ОСББ «АРК ПАЛАС», КП «Житлово комунальний сервіс «Фонтанський», а також та за відомими адресами місця проживання останнього: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 , що підтверджується долученими копіями накладних та описів поштових відправлень від 25.08.2024 (том 2, а.с.а.с. 41-74).

З наведеного убачається, що органом досудового розслідування вжито заходів для вручення ОСОБА_7 повідомлень про підозру від 25.08.2024 у спосіб, передбачений ст.ст. 135, 278 КПК України, для вручення повідомлень, зокрема шляхом направлення повідомлень про підозру від 25.08.2024 поштою за місцем проживання підозрюваного, надіслання повідомлень за місцем його роботи та житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання, що у відповідності до положень ч. 1 ст. 42 КПК України свідчить про набуття останнім статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не здобуто доказів порушення стороною обвинувачення вимог ст. ст. 276-278 КПК України під час здійснення повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 25.08.2024.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

З наведених підстав, доводи захисника про відсутність доказів для повідомлення ОСОБА_7 про підозру, невірну кваліфікацію дій підозрюваного, неналежність та недопустимість зібраних у справі доказів, посилання на недостовірність та необ`єктивність показів потерпілого ОСОБА_12 , які, на переконання захисника, суперечать відеозапису із зафіксованим перебігом подій, є передчасними.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Доводи апелянта про те, що слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі послався на ряд протоколів допитів свідків та пред`явлення для впізнання, які були відсутні у матеріалах клопотання, у даному випадку не може бути самостійною підставою для скасування ухвали слідчого судді. Сукупність інших долучених до клопотання доказів та матеріалів судового провадження, які були предметом оцінки слідчого судді, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для висновку про обгрунтованість підозри.

Посилання захисника на те, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку про перебування ОСОБА_7 у міжнародному розшуку, з підстав відсутності у матеріалах справи відомостей про вжиття заходів в порядку, передбаченому главою 43 КПК України, для повідомлення ОСОБА_7 про підозру в межах міжнародного співробітництва, а також з тих підстав, що слідчий суддя не перевірив, чи здійснено органом досудового розслідування всі необхідні дії, які мають бути виконані після винесення постанови про оголошення підозрюваного ОСОБА_7 у міжнародний розшук, не грунтуються на вимогах закону.

За правилами ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного.

Матеріали клопотання слідчого містять відомості про здійснення органом досудового розслідування заходів, спрямованих на встановлення місцезнаходження підозрюваного, а також дані про виїзд ОСОБА_7 за межі території України, та з урахуванням вказаних обставин, постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 від 29.08.2024 підозрюваного ОСОБА_7 оголошено в регіональний, державний, міждержавний та міжнародний розшук.

Колегія суддів звертає увагу, що Кримінальний процесуальний кодекс України жодним чином не обумовлює ухвалення судового рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою доведеністю факту перебування особи у міжнародному розшуку, але визначає необхідність оголошення такого розшуку (ч. 6 ст. 193, ч. 2 ст. 281 КПК України), що в даному випадку дотримано органом досудового розслідування.

Порушень органом досудового розслідування встановленого законом порядку оголошення ОСОБА_7 у міжнародний розшук, колегією суддів не встановлено.

Крім того, вищевказані доводи апелянта фактично зведені до оскарження законності постанови слідчого про оголошення підозрюваного в розшук, що не є предметом даного апеляційного розгляду. Згідно положень ч. 2 ст. 303 КПК України, скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу

Доводи апелянта про недоведеність існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому діянь, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають значення для кримінального провадження; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону під час розгляду клопотання, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 серпня 2024 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ __ _________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3