Провадження № 1-кс/344/6313/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника заявника адвоката ОСОБА_3 розглянувши у судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування постанови про закриття кримінального провадження № 0000213 від 23.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 194 КК України, що складена старшим слідчим СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИЛА:

Адвокат ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді із скаргою , у якій просить : поновити строк на оскарження постанови про закриття кримінального провадження № 0000213 від 23.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 194 КК України, що 29.06.2024 складена старшим слідчим СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 ; скасувати таку постанову.

В обґрунтування скарги зазначено, що постанова є передчасною. Слідчою не досліджено усіх обставин даного кримінального провадження : не допитано сусідів ОСОБА_4 , не проведено портретну експертизу для встановлення особи на відеозаписах; не проведено слідчого експерименту; не проведено огляду місця події; не здійснено можливості перекваліфікації кримінального правопорушення із ч.1 ст. 194 КК України на ст. 296 КК України; не проаналізовано виділення матеріалів для притягнення до адміністративної відповідальності винних осіб.

В постанові про закриття немає жодної інформації про опитаних свідків, які б могли вказати, що саме невідома особа з мотивів грубого порушення громадського порядку та явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом пошкодив транспортний засіб ОСОБА_4 , який був припаркований на узбіччі біля її будинку.

Також в постанові не викладено суть заяви особи, не зазначено відповіді на порушені нею питання та обставини.

Формальний підхід до перевірки доводів є неприпустимим.

Представник заявника адвокат ОСОБА_3 просив скаргу задоволити, зокрема з мотивів, що викладені письмово. Додав, що потерпіла у своїх поясненнях чітко вказувала на очевидців події, однак їх не було допитано. Також було долучено диски з відеозаписом, на якому зафіксовано особу, яка вчиняє неправомірні дії, однак оцінку таким слідчою не надано.

Слідча не з`явилися, заяв про розгляд скарги, не подала. Разом з тим, матеріали кримінального провадження були наданні.

Згідно із п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до положень ч.1 ст.304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Постановою, що складена 29.06.2024 старшим слідчим СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківські області ОСОБА_5 закрито кримінальне провадження 0000213 від 23.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 194 КК України, за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Даних про те, що ОСОБА_4 було вручено (надіслано) постанову про закриття кримінального провадження, матеріали кримінального провадження не містять.

Відповідно п.3 ч.1 ст.303 КПК України заявником, потерпілим, його представником чи законним представником на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Згідно з статтею 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Відповідно до статті 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

З наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим постанова про закриття кримінального провадження після винесення потерпілій не направлялась. Така отримана 22.08.2024 .

Слідчий суддя, вивчивши доводи скарги щодо поновлення строку для її подання, вважає їх обґрунтованими та визнає причини пропуску процесуального строку для подання скарги, передбаченого частиною 1 статті 304 КПК України, поважними, а тому слід прийти висновку про можливість поновлення строку для подання скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, обставини, які є підставою для закриття кримінального провадження.

Положенням ч. 1 ст. 92 КПК України встановлено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, покладається на дізнавача, слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

В обґрунтування постанови зазначено, що встановлено, що 20.12.2023 близько 02 год. невідома особа, перебуваючи у дворі житлового будинку АДРЕСА_1 , умисно пошкодила автомобіль марки Suzuki SWIFT, р.н. НОМЕР_1 , синього кольору 2007 року випуску. Шляхом розбиття вікон.

В ході досудового розслідування призначено транспортрно-товарознавчу експертизу. Згідно висновку експерта від 31.01.2024 розмір матеріально збитку становить 19 025, 80 грн.

При цьому, слідчою зазначено, що спричинена майнова шкода через малозначимість не становить суспільної небезпеки, тому в діях невідомої особи відсутній склад кримінального правопорушення.

31.01.2024 слідчим була винесена така ж постанова про закриття кримінального провадження, яку скасовано постановою прокурора, надано вказівки.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У свою чергу, слідчий, під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ч.2 ст.91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Постанова про закриття кримінального провадження повинна бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Зокрема, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК України порядку.

Відсутність складу кримінального правопорушення як підстава закриття справи застосовується, коли встановлено, що подія, щодо якої надійшли заява або повідомлення, відбулася, була результатом вчиненого особою діяння (дії або бездіяльність), але сама по собі не є злочином, оскільки:

а) відсутній хоча б один із елементів складу кримінального правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона);

б) наявні діяння, що виключають злочинність діяння.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Отже, протиправність діяння (передбаченість його у конкретній нормі КК України) є обов`язковою ознакою будь-якого кримінального правопорушення.

Згідно з 2. 1 ст. 11 КК України не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

У розумінні вимог кримінального процесуального законодавства, закриття кримінального провадження за відсутності в діянні складу злочину передбачає наявність самої події, у якої відсутні певні ознаки (обов`язкові елементи конкретного складу) злочину. За таких обставин, рішення слідчого повинно містити вказівку на те, яке діяння мало місце (час, місце, спосіб, та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та які ознаки складу кримінального правопорушення в діях якої конкретної особи відсутні.

Разом з тим, згідно з доручення слідчої було зазначено про необхідність допиту ОСОБА_6 , на якого також вказувала потерпіла у протоколі допиту, причин неможливості виконання такого допиту матеріали кримінального провадження не містять.

Проаналізувавши зміст постанови про закриття кримінального провадження, слідчий суддя дійшла висновку, що слідчим також було прийнято рішення про закриття кримінального провадження передчасно, з неповним з`ясуванням усіх обставин кримінального правопорушення.

Слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

Вказане в своїй сукупності також свідчить про те, що особа, яка подала цю скаргу стверджуючи про невідповідність постанови вимогам ст. 110 КПК України довела це твердження (принцип affirmanti incumbit probatio - той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження).

Так, з урахуванням наведеного, обставини кримінального провадження не в повній мірі стали предметом контролю слідчого при проведенні досудового розслідування, та відображення їх у постанові. Зокрема, оскаржувана постанова фактично містить лише посилання висновок експерта, без вказівки на проведення будь-яких дій що проводилися слідством, які докази зібрані у кримінальному провадженні, та яку оцінку їм надано.

Слідчий суддя, виходячи з приписів частини 5 статті 40 КПК України, позбавлений змоги надати вказівки (зобов`язання) слідчому у провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування й він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України), однак слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що досудове розслідування було проведено неефективно, а процесуальне рішення про закриття кримінального провадження не можна вважати обґрунтованим та законним, тому скаргу належить задоволити, а постанову про закриття кримінального провадження - скасувати.

На підставі та керуючись ст.ст. 303, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

Скаргу задоволити.

Постанову про закриття кримінального провадження № 0000213 від 23.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 194 КК України, що 29.06.2024 складена старшим слідчим СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали - 16.09.2024.

Слідчий суддя

Івано-Франківського міського суду ОСОБА_1