КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 11-кп/824/4796/2024 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 11 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 11 червня 2024 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 9 (дев'ять) років. Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту затримання - 27 липня 2023 року. Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено без зміни.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 14.07.2023 року близько 19 год. 45 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , на сходовому майданчику 7-го поверху під`їзду №3, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків під час сварки з потерпілим ОСОБА_9 , реалізуючи свої злочинні дії, направлені на умисне протиправне позбавлення життя ОСОБА_9 , діючи з прямим умислом, наніс предметом з колюче-ріжучими властивостями, який утримував в правій руці удар в ділянку тулуба ОСОБА_9 , чим спричинив йому тілесне ушкодження у виді сліпого проникаючого колото-різаного поранення живота та грудей на передній стінці живота під правою реберною дугою з ушкодженням печінки, правого куполу діафрагми та серця, що супроводжувалось розвитком гемотампонади та шоку через крововтрату, і відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя та знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 .

Не погодившись із вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Деснянського районного суду міста Києва від 11 червня 2024 року скасувати, закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості та вичерпаністю можливостей отримання таких доказів в суді.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у матеріалах кримінального провадження відсутні докази на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам.

Наполягає, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1. ст. 115 КК України, оскільки умислу на вбивство у нього не було, а він діяв в стані необхідної оборони відповідно до ч. 5 ст. 36 КК України

Прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Деснянського районного суду міста Києва від 11 червня 2024 року скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком 11 років.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд не надав належної оцінки даним про особу обвинуваченого та підвищену суспільну небезпеку вчиненого ним діяння. Зокрема, ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, не працює, характеризується негативно, є особою яка може підтримувати зв`язки з криміногенним елементом, схильний до злочинів проти життя та здоров`я особи, неодноразово затримувався за нанесення тілесних ушкоджень, у 2023 році притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, веде антисоціальний спосіб життя та вживає алкогольні напої. Стверджує, що згідно адміністративної практики відносно ОСОБА_7 надходили повідомлення в 2016, 2017, 2018, 2019, 2023 році від колишньої дружини ОСОБА_10 та матері ОСОБА_11 , рідної сестри та чоловіка рідної сестри ОСОБА_12 , про те, що ОСОБА_7 поводить себе агресивно, погрожує фізичною розправою, вчиняє бійку. Зокрема, 09.09.2017 року ОСОБА_12 повідомив, що ОСОБА_7 погрожує йому фізичною розправою; 29.03.2023 року, згідно повідомлення на спецлінію 102 ОСОБА_7 за місцем проживання вчиняє домашнє насильство, буянить, неадекватно себе поводить, заявник - мати обвинуваченого ОСОБА_11 ; 08.07.2023 року згідно повідомлення на спецлінію 102: з квартири обвинуваченого чутно жіночі крики та плач, по приїзду встановлено, що ОСОБА_7 завдав побоїв своїй дівчині.

Крім того, судом не враховано поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, який залишив місце події, не вжив заходів щодо виклику швидкої допомоги; переховувався від органу досудового розслідування протягом тижня та після вручення повідомлення про підозру здійснив спробу переховування у зв`язку з чим до ОСОБА_7 було застосовано привід.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту в повному обсязі просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення; позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просив апеляційну скаргу прокурора задовольнити; дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційних скарг захисника та прокурора.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно частини 1 статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, обставини встановлені судом, обґрунтуванні та належним чином вмотивовані і доводи апеляційної скарги їх не спростовують. На обґрунтування вироку, суд послався на досліджені докази у справі, яким дав оцінку як кожному окремо, так і у їх сукупності, визнав їх належними та допустимими, і навів мотиви прийнятого рішення,

Так, під час розгляду справи ОСОБА_7 не заперечував, що наніс удар ножем потерпілому, однак наполягав, що умислу на вбивство в нього не було, оскільки мала місце самооборона від протиправних, на його думку, дій потерпілого. Зокрема вказав, що, відкривши двері тамбуру, побачив ОСОБА_9 , який тримав у правій руці ніж і одразу накинувся на нього, внаслідок чого вони зайшли у коридор квартири ОСОБА_7 . Перебуваючи у квартирі, ОСОБА_9 намагався нанести йому удар ножем в живіт, однак він лівою рукою перехопив ніж, правою рукою схопив кулак, у якому був ніж, вивернув кисть руки з ножем у бік ОСОБА_9 ; в цей час ОСОБА_9 пішов на зближення і сам наштовхнувся на ніж. Наполягав, що він діяв в стані необхідної оборони, захищав своє життя від ОСОБА_9 , який намагався проникнути у його квартиру, і у нього не було умислу на вбивство ОСОБА_9 .

Версія сторони захисту про те, що ОСОБА_7 діяв в умовах самооборони була предметом ретельної перевірки суду першої інстанції.

Як правильно вказав суд першої інстанції, питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій, зокрема при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного.

В ході судового розгляду досліджений протокол проведення слідчого експерименту від 06.10.2023 року під час якого ОСОБА_7 у присутності захисника детально розповів про обставини конфлікту з ОСОБА_9 та показав як заподіяв потерпілому ножове поранення.

Також, у судовому засіданні переглянутий відеозапис наякому зафіксовано слідчий експеримент, під час якого ОСОБА_7 неодноразово на запитання слідчого та захисника показував, як в ході конфлікту з ОСОБА_9 , який намагався нанести йому удар ножем у живіт, він лівою рукою перехопив ніж, правою рукою схопив кулак у якому був ніж, вивернув кисть руки з ножем у бік ОСОБА_9 , та в цей час останній пішов на зближення і сам наштовхнувся на ніж.

Матеріали кримінального провадження разом з протоколом проведення слідчого експерименту та СД-диском, на якому була зафіксована слідча дія - слідчий експеримент за участю ОСОБА_7 , були направлені проведення судово-медичної експертизи з метою з`ясування питання щодо можливості утворення у ОСОБА_9 тілесного ушкодження у спосіб, вказаний ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту.

Згідно даних висновку експерта №022-160-1719-23 від 06.11.2023 року, виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження не могли утворитись у спосіб, який вказав ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту, тому що вказаний ним напрямок нанесення тілесних ушкоджень за допомогою гострого предмету, не відповідає напрямку ранового каналу, виявленого під час судово-медичного дослідження щодо ОСОБА_9 .

Також судом було допитано у судовому засіданні експерта ОСОБА_13 , який вказав, що при проведенні він уважно ознайомився з відеофайлами на СД-диску на якому, ОСОБА_7 детально показував спосіб нанесення ножового поранення ОСОБА_9 . Експерт зазначив що дані медико-криміналістичної експертизи свідчать, що верхній край рани утворився від дії обушкового краю травмуючого предмету, тобто ножем з лезом подвійної, двосторонньої заточки. На верхньому краю рани будь-яких додаткових елементів немає, а нижній край рани утворився від дії самого леза, нижче нього утворився додатковий розріз, який був нанесений в ході входження травмуючого предмету, а також виявлена додаткова подряпина. Таким чином сама рана формувалась у декілька етапів, при нанесенні ранового каналу, який формувався під вираженим гострим кутом, лезо було під дуже гострим кутом, майже вертикально, потім йде бічний розріз, який виник при вилученні травмуючого предмету з ранового каналу з наступним проворотом при вилученні з тіла. З цього експерт приходить до висновку, що саме ушкодження наносилось під гостро вираженим кутом. А при слідчому експерименті, обвинувачений зазначав, що вектор нанесення удару був майже в горизонтальній площині, що суперечить висновку медико-криміналістичної експертизи. Поранення, нанесене ОСОБА_9 було дуже масивне, і щоб заподіяти дане поранення рукоятка ножа повинна бути надійно зафіксована у руці. При проведенні слідчого експерименту встановлено, що обвинувачений на статисту викручує кисть руки, і кисть руки перебуває у надмірному приведенні та супінації, внаслідок чого стається рефлекторне розкриття долоні, тобто рука перебуває у неприродному фізіологічному становищі, тому ніж у руці не буде добре зафіксованим. Беручи до уваги кут нанесення рани, який був дуже гострий, потерпілий отримав масивну рану і больові відчуття, а тому щоб вилучити предмет з тіла йому необхідно було підтягувати руку з ножем вверх, що виразилось би при самій морфології рани, що не відображено на рані при медико-криміналістичній експертизі.

Отже висновок суду першої інстанції про те, що локалізація, механізм заподіяння, тяжкість тілесного ушкодження заподіяного потерпілому ОСОБА_9 , а також невжиття заходів для надання медичної допомоги ОСОБА_9 свідчать про те, що ОСОБА_7 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті людини і бажав її настання, тобто діяв з прямим умислом за відсутності стану необхідної оборони.

При цьому, згідно висновку судово-психіатричного експерта №1172 від 29.09.2023 року ОСОБА_7 у стані фізіологічного афекту або у будь-якому іншому емоційному стані, що міг суттєво вплинути на його поведінку, не перебував.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_7 не мав умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_9 , а захищався від його неправомірних дій, тобто перебував у стані необхідної оборони, захищаючи своє життя від дій особи, яка проникла у його житло, були предметом ретельної перевірки та не знайшли свого підтвердження дослідженими судом доказами.

На підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію діяння, вчиненого ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 115 КК України колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Також доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.

Як убачається із вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції у повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України, взяв до уваги всі обставини, на які посилаються як захисник, так і прокурор, та визначив ОСОБА_7 вид і міру покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком 9 років, належним чином вмотивувавши своє рішення у вироку.

Таке покарання, на переконання колегії суддів, відповідає засадам призначення покарання та його меті у розумінні ст. 50 КК України, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

З огляду на те, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим, колегія суддів залишає його без зміни, а апеляційні скарги захисника та прокурора- без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 413, 418 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 , прокурора - залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 11 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді: _____________ ______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4