Дата документу 14.10.2024 Справа № 336/1761/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/1761/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1056/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 2 вересня 2024 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 1 листопада 2024 року включно -,

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 2 вересня 2024 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 1 листопада 2024 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та тим, що інкриміноване ОСОБА_6 кримінально каране діяння, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України є особливо тяжким в розумінні ст. 12 КК України, за яке передбачене покарання на строк до 15 років.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, звільнити його з-під варти.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що розгляд клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відбувався з грубим порушенням норм КПК України.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник - адвокат ОСОБА_7 підтримала подану обвинуваченим апеляційну скаргу та вказала про відсутність ризиків у даному кримінальному провадженні.

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавав.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України існують та не зменшились, вказав про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризик переховування від суду наразі є актуальним, не зменшився та обумовлений, серед іншого, притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю можливого покарання, оскільки інкримінований ОСОБА_6 злочин, передбачений ч. 4 ст. 187 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним.

Крім того, ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України також не зменшився, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, що вказує на те, що він заробляє на життя шляхом вчинення корисливих злочинів, та у свою чергу, в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших аналогічних корисливих злочинів.

Також, слід вказати, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, в той час, як відносно нього вже в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя розглядалось кримінальне провадження за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Вказані обставини свідчать про схильність обвинуваченого ОСОБА_6 до продовження ним у подальшому злочинної діяльності та вчинення інших аналогічних кримінальних правопорушень.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати.

Даних про такий стан здоров`я особи, щоб унеможливлював продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційному суду не надано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин.

Разом з цим, судом першої інстанції при продовженні обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановлено строк дії ухвали в порушення вимог кримінального процесуального законодавства України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Водночас, постановляючи 2 вересня 2024 року ухвалу, якою продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 1 листопада 2024 року, судом першої інстанції було перевищено двомісячний строк, який передбачений ч. 3 ст. 331 КПК України.

Виходячи з наведеного, строк оскаржуваної ухвали від 2 вересня 2024 року спливає 31 жовтня 2024 року, у зв`язку з чим, встановлюючи до 1 листопада 2024 року строк дії запобіжного заходу, суддя першої інстанції порушив вимоги кримінального процесуального законодавства України щодо обчислення строку дії ухвали, яку постановлено за результатами розгляду питання про продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - зміні в частині строку, на який продовжено запобіжний захід.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 199, 331, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 2 вересня 2024 року, якою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 1 листопада 2024 року включно, змінити в частині строку дії запобіжного заходу та вважати, що до ОСОБА_6 продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 31 жовтня 2024 року включно.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4