Справа № 359/9172/24
Провадження № 1-в/359/461/2024
У Х В А Л А

30 вересня 2024 року м. Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , представника БВК № 119 ОСОБА_6 , перекладача ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и в :

До суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. В обґрунтування поданого клопотання захисник послалася на те, що ОСОБА_4 відбув понад 2/3 строку покарання, довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці. На думку захисника, її підзахисний став на шлях виправлення, а тому до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Засуджений та захисник в судовому засіданні підтримали подане клопотання та просили його задовольнити.

В свою чергу, прокурор та представник БВК № 119 заперечили щодо задоволення клопотання, тому що згідно особової справи він не став на шлях виправлення.

Дослідивши докази, які містяться в матеріалах клопотання, оглянувши особову справу засудженого, суд дійшов до таких висновків.

Згідно із вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27.09.2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі. В подальшому, ухвалою Київського апеляційного суду вищевказаний вирок залишено без змін.

З матеріалів особової справи та характеристики від 26.08.2024 року вбачається, що засуджений за час відбування покарання характеризується посередньо, заохочень та стягнень немає. Засудженого ОСОБА_4 залучено до суспільно-корисної праці та з серпня 2024 року працевлаштовано на дільниці виготовлення малопомітних перешкод. На профілактичному обліку не перебуває. До виконання передбачених законом норм вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. За оцінюваний період відбування покарання не зафіксовано спроби втечі. Залучається до робіт з благоустрою установи та відділення. До виконання робіт по благоустрою відноситься задовільно. Бажає змінити своє життя, проте це бажання має поодинокий та несистемний характер. Стверджує, що має бажання брати участь у програмах (заходах), але за поведінкою особи чи з інших джерел інформації зрозуміло, що це не відповідає дійсності, або, відвідуючи заходи програми, особа не бере активної участі. Усвідомлює, що саме потребує змін, але при цьому нічого не робить. Має позитивні плани на майбутнє, але не розуміє, яким чином їх втілити. Засуджений 15.08.2024 року розглядався на комісії установи щодо можливості умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, але за рішенням комісії засудженому було відмовлено, оскільки він не довів своє виправлення.

У відповідності до ч. 2 та п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

На думку суду, сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як зазначено вище, обов`язковою підставою умовно-дострокового звільнення є доведення засудженим у процесі відбування частини строку покарання свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, тобто досягнення таких позитивних змін у свідомості та поведінці засудженого, які відбулися в його особистості та створили у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Зазначені обставини встановлюються судом шляхом повного, ретельного та всебічного вивчення і оцінки даних про особу засудженого (його поведінка під час відбування покарання, ставлення до праці, взаємовідносини з оточуючим соціальним середовищем, додержання ним вимог режиму, громадського порядку і правил внутрішнього розпорядку, участь у самодіяльних організаціях засуджених в установах виконання покарань, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці після звільнення тощо). Тобто на певному етапі відбування покарання суд встановлює такі дані, які надають йому можливість припустити, що покарання вже досягнуло одну із його цілей виправлення засудженого, у зв`язку з чим подальше його відбування стає недоцільним і свідчить про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого.

Оцінюючи у сукупності всі дані, які слугують чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, приймаючи до уваги надані в суді пояснення засудженого щодо злочину, за вчинення якого він відбуває покарання, суд вважає, що процес виправлення ще не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у вигляді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах, без ізоляції від суспільства. Сам по собі факт дотримання засудженим порядку і режиму утримання під час перебування в колонії, залучення до суспільно-корисних робіт, є його обов`язком, і не може достатньо переконливо свідчити про те, що засуджений довів своє виправлення.

Судом відхиляються доводи засудженого та його захисника, що він своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження вказаних обставин. Згідно матеріалів особової справи засуджений працює не постійно. Суд погоджується із доводами прокурора та представника БВК №119, що станом на вересень 2024 року засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

Враховуючи зазначені вище обставини в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав однозначно стверджувати про виправлення та перевиховання засудженого ОСОБА_4 час відбування покарання, а тому підстави для застосування до нього умовно дострокового звільнення від відбуття покарання відсутні.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання- відмовити.

Повний текст ухвали оголошено 01 жовтня 2024 року о 08.30 год.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1