ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/4181/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/2402/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 13 листопада 2024 року про обрання (продовження) строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000191 від 01.02.2023 за частиною 2 статті 28 частиною 2 статті 111 КК України, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 13 листопада 2024 року клопотання прокурора задоволено, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 днів до 11 січня 2025 року включно, без визначення застави. Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. В обгрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що застосування до обвинуваченого тримання під вартою є занадто суворим запобіжним заходом та до нього цілком можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити обгрунтовану суму застави. Свої доводи мотивує тим, що прокурором не доведено пред`явленого обвинувачення, а ризики, на які він посилається, з плином часу перестали існувати. Судом необгрунтовано продовжено щодо неповнолітнього обвинуваченого найбільш суворий запобіжний захід. Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Відповідно до частини 6 статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та зміст пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, дійшов обгрунтованого висновку, що ризики, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України не зменшилися, продовжують існувати, дійшов висновку, що застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд апеляційної інстанції бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій. Відповідно до змісту обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 28 частиною 2 статті 111 КК України, тобто у здійсненні у період часу з 20.01.2023 самостійно та в подальшому з 15.02.2023 по 05.04.2023 за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану умисних дій на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці країни, у формі надання представнику іноземної держави - російської федерації допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, що виразилось у розвідувальних діях в інтересах держави-агресора, зборі та передачі інформації про наявність, пересування сил та засобів ЗСУ та працівників Національної поліції на території Чугуївського району Харківської області представникам іноземної держави - рф. Як зазначено у клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою, обвинувачений здійснював вищевказані злочинні дії протягом тривалого часу в умовах дії військового стану, що вказує на стійкий, тривалий та повторюваний характер протиправної діяльності. Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в клопотанні прокурора зазначається про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України, тоді як судом першої інстанції зазначено про ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України. Однак, вказана обставина не впливає на обгрунтованість остаточних висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою. Враховуючи, що судове провадження ще не завершено, ризики, які встановлені стороною обвинувачення, продовжують існувати. Сторона захисту посилається на те, що ризики, заявлені прокурором, не обгрунтовані, однак суд апеляційної інстанції вважає, що вказані ризики, продовжують існувати, з огляду на зміст пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, тяжкість інкримінованого йому злочину, спрямованого проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану, що значно підвищує суспільну небезпечність вчиненого.

Враховуючи високий рівень суспільної небезпечності кримінального правопорушення, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого суду щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу. При цьому, вік обвинуваченого не спростовує висновків суду щодо наявності правових підстав для продовження йому строку тримання під вартою. Перевіряючи ухвалу суду в порядку статті 422-1 КПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надавати оцінку зібраним доказам, що є завданням перш за все суду першої інстанції, який здійснює судовий розгляд відповідного кримінального провадження. На даній стадії провадження, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті. Викладені прокурором у клопотанні обставини, а також зміст обвинувального акту є достатніми для висновку, що існує необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо доводів захисника про можливість визначення застави, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В той же час, відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Таким чином, із наведених приписів Кодексу випливає, що законодавець закріпив дискрецію слідчого судді, суду під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу не визначати або визначати розмір застави, з урахуванням підстав та обставин, установлених статтями 177, 178 Кодексу.

З огляду на ступінь суспільної небезпеки інкримінованого обвинуваченому злочину, а також, враховуючи запровадження в Україні правового режиму воєнного стану, суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, не визначати заставу, як альтернативний запобіжний захід.

У зв`язку із наведеним, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини, з якими закон пов`язує можливість як застосування, так і продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які продовжують існувати, підстав для скасування оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419, 422-1 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення. Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 13 листопада 2024 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: