Cправа №991/6329/24
Провадження №11-сс/991/562/24
Слідчий суддя: ОСОБА_1
Суддя-доповідач: ОСОБА_2
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2024 року місто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

особи, що подала скаргу, ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23.07.2024 скаргу ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , за згодою і за проханням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ), що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) повернуто особам, які її подали.

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу, у якій посилаються на те, що на етапі внесення відомостей до ЄРДР слідчий суддя Вищого антикорупційного суду не уповноважений вирішувати майбутню компетенцію органу досудового розслідування, адже таким правом відповідно до ч.2 ст.218 КПК України наділений тільки прокурор виключно після внесення.

НАБУ входить до переліку, передбаченого ст.38 КПК України, а тому зобов`язане дотримуватися приписів ст.214 КПК України, не залежно від підслідності.

Серед злочинів, описаних у заяві, був кваліфікований за ч.1 ст.364 КК України.

По справах ОСОБА_10 є багато ухвал Вищого антикорупційного суду, у яких за аналогічних правовідносин та кваліфікації скарги задовольнялися слідчими суддями.

Зазначають про свій статус людини, як суб`єкта національного і міжнародного права, порушені права і свободи якої повинні захищатися (а не фізичною особою).

Просять поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23.07.2024, а матеріали за скаргою повернути до суду першої інстанції.

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , представник НАБУ, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно із ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. А тому апеляційна скарга розглядається без участі вказаних осіб.

У судовому засіданні ОСОБА_6 підтримав вимоги поданої апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, апеляційна скарга не є обґрунтованою.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення. Частиною 3 зазначеної статті визначено, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Матеріалами провадження стверджується, що слідчий суддя постановив оскаржувану ухвалу 23.07.2024 без виклику осіб, що звернулися зі скаргою. 26.07.2024 копія цього судового рішення була направлена ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 на поштову адресу та отримана, зокрема, ОСОБА_9 31.07.2024. Відтак, у силу вимог ст.115, 395 КПК України строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді від 23.07.2024 для неї розпочався 01.08.2024 та закінчився 05.08.2024. Апеляційна скарга на це рішення подана до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду 05.08.2024, тобто у межах, визначених п.3 ч.2 ст.395 КПК України. Оскільки строк на апеляційне оскарження пропущений не був, відсутні підстави для розгляду клопотання.

У цьому провадженні встановлено такі обставини.

23.07.2024 до Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , за згодою і за проханням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на бездіяльність уповноважених осіб НАБУ, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою №965/5 про критичні корупційні злочини у виконанні Директора НАБУ ОСОБА_11 , орудуючого руками адміністративного складу корупціонерів НАБУ, які в порушення ст.214, ч.2 ст. 218 КПК України, діючи по ст.365 КК України (перевищення повноважень детектива на вчинення цих злочинів тільки детективами НАБУ, а не ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і т.д.), самоправно (ст.358 КК України), без постанови прокурора про визначення компетенції слідства згідно із ч.2 ст.218 КПК України, знищують пакети заяв про резонансні злочини на вирішення самим виконавцям злочинів без попереднього внесення відомостей (підробок витягів) детективами НАБУ і початку псевдо-слідства і його ведення до тих пір, аж поки прокурор постановою не сховає за завідомо протизаконною компетенцію до некомпетентного органу слідства, в порушення ст.216 КПК України. На переконання заявників, такі дії ОСОБА_15 і мафії НАБУ мають ознаки ст.111, ч.3 ст.109, ст.442 КК України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя прийшов до висновку, що скарга не підлягає розгляду у Вищому антикорупційному суді та підлягає поверненню.

Доводи апеляційної скарги висновків слідчої судді не спростовують.

У ч.1 ст.306 КПК України зазначено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Згідно із ч.2 ст.33-1 КПК України слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду відповідно до частини першої цієї статті.

Положеннями ч.1 ст.33-1 КПК України визначено, що Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних кримінальних правопорушень, передбачених в примітці статті 45 Кримінального кодексу України, статтями 206-2, 209, 211, 366-2, 366-3 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно з приміткою до ст.45 КК України корупційними кримінальними правопорушеннями відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також кримінальні правопорушення, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 цього Кодексу.

У ч.5 ст.216 КПК України визначено умови, за наявності хоча б однієї з яких Вищому антикорупційному суду підсудні вищевказані кримінальні правопорушення: 1) кримінальне правопорушення вчинено особою, зазначеною в п.1 ч.5 ст.216 КПК України; 2) розмір предмета кримінального правопорушення, передбаченого ст.354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 368, 369, 369-2 КК України, у п`ятсот і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на час вчинення кримінального правопорушення, а також предмет кримінального правопорушення або розмір завданої шкоди у кримінальних правопорушеннях, передбачених ст.191, 206-2, 209, 210, 211, 364, 410 КК України, у дві тисячі і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на час вчинення кримінального правопорушення (якщо кримінальне правопорушення вчинено службовою особою державного органу, правоохоронного органу, військового формування, органу місцевого самоврядування, суб`єкта господарювання, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків); 3) кримінальне правопорушення, передбачене ст.369, ч.1 ст.369-2 КК України, вчинено щодо службової особи, визначеної у ч.4 ст.18 КК України або у пункті 1 цієї частини.

Із наведеного слідує, що, оскільки кримінальні правопорушення, передбаченні ст.111, ч.3 ст.109, ст.442 КК України, за якими скаржники просили внести відомості до ЄРДР, не входять до переліку кримінальних правопорушень, що належать до підсудності Вищого антикорупційного суду, відсутні підстави для здійснення слідчим суддею Вищого антикорупційного суду судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб за цією скаргою.

Не спростовує такого висновку і довід апеляційної скарги про те, що серед злочинів, описаних у заяві, був кваліфікований за ч.1 ст.364 КК України, адже скаржниками не наведено жодної з умов, визначеної ч.5 ст.216 КПК України, за наявності хоча б однієї з яких Вищому антикорупційному суду підсудне вищевказане кримінальне правопорушення.

Згідно з п.2 ч.2 ст.304 КПК України скарга повертається, якщо не підлягає розгляду в цьому суді.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя правильно прийшов до переконання про необхідність повернення скарги особам, які її подали, відповідно до п.2 ч.2 ст.304 КПК України.

Оскільки положення ст.304 КПК України вимагають від слідчого судді до призначення скарги до розгляду вирішити питання, окрім іншого, чи скарга не підлягає розгляду в цьому суді, неспроможними є доводи апеляційної скарги про те, що на етапі внесення відомостей до ЄРДР слідчий суддя Вищого антикорупційного суду не уповноважений вирішувати майбутню компетенцію органу досудового розслідування, адже таким правом відповідно до ч.2 ст.218 КПК України наділений тільки прокурор виключно після внесення відомостей, а також, що НАБУ входить до переліку, передбаченого ст.38 КПК України, а тому зобов`язане дотримуватися приписів ст.214 КПК України не залежно від підслідності.

Згідно із ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус судді» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відтак, оскільки судами повинні враховуватись лише висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, висновки інших судів правового значення не мають. Тому посилання в апеляційній скарзі на те, що по справах ОСОБА_10 є багато ухвал Вищого антикорупційного суду, у яких за аналогічних правовідносин та кваліфікації скарги задовольнялися слідчими суддями, є необґрунтованими.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

А тому, оскільки КПК України не передбачає повноважень суду та слідчого судді щодо судового контролю і перевірки, встановлення офіційного статусу суб`єкта національного і міжнародного права, колегія суддів вважає безпідставними вимоги апеляційної скарги у цій частині.

Пунктом 1 ч.3 ст.407 КПК України визначено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та скасування ухвали слідчого судді, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись ст.376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23 липня 2024 року - без змін.

Ухвала є остаточною, набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4