Справа №591/3994/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/456/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
УХВАЛА

Іменем України

12 вересня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження

№ 591/3994/24 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 22.07.2024 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою змінити підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, оскільки матеріали клопотання не містять доказів на підтвердження існування ризиків, підозрюваний є пенсіонером за віком, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та реєстрації, під час розгляду клопотання надавав показання, тому у слідчого судді були законні підстави застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

18.07.2024 до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням погодженим з прокурором Сумської обласної прокуратури, звернувся ст. слідчий СВ УСБУ в Сумській області ОСОБА_9 і просив продовжити підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, яке обгрунтував тим, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК, досудове розслідування в якому не завершене, а ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, існують та не зменшились.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 22.07.2024 підозрюваному ОСОБА_8 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави. Своє рішення слідчий суддя суду першої інстанції умотивувала тим, що досудове розслідування триває, ризики, передбачені п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК, зазначені в клопотанні, існують та не зменшились, тому відсутні підстави для застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Будучи належним чином повідомленими про дату та час апеляційного розгляду, учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, від захисника ОСОБА_10 та прокурора ОСОБА_11 надійшли письмові заяви про розгляд апеляційної скарги у їх відсутність, від підозрюваного ОСОБА_8 будь-яких клопотань до суду апеляційної інстанції не надходили, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд без участі сторін провадження, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши клопотання та задовольнивши його, слідчий суддя суду першої інстанції дійшла правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не застосування будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого у ч. 1 ст. 176 КПК, та дотрималася вимог ст. 176, 177, 178, 183 і 194 КПК, з`ясувала і дослідила всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість як застосування запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою, так і його продовження, а саме наявність у органу досудового розслідування щодо ОСОБА_8 обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК, існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, на які вказував слідчий у своєму клопотанні, а також імперативні приписи ч. 6 ст. 176 КПК, згідно яких під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 109 114-2, 258 258-6, 260, 261, 437-442 КК, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК, тобто виключно тримання під вартою.

Так, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у виді 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, існують реальні ризики того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжити вчиняти нові злочини.

Наявність обґрунтованої підозри підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів (п. 1 ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК), а будь-які докази, які б викликали сумніви в обґрунтованості підозри на цій стадії процесу у кримінальному провадженні відсутні. При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у своїх численних рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення». «Факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу» («Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), рішення від 28.10.1994, заява № 14310/88).

Питання про те, що «тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою» (п. 3 рішення від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v. Italy), заява № 9627/81).

Таким чином, наявні у теперішній час докази для визнання підозри обґрунтованою є достатніми, а доведення факту вчинення інкримінованого злочину є завданням подальшого досудового розслідування. При цьому, незважаючи на те, що на стадії застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний дослідити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК, а також встановити, чи доводять надані стороною обвинувачення докази наявність обставин, зазначених в ч. 1 ст. 194 КПК, але в той же час цей же слідчий суддя позбавлений процесуальної можливості встановлювати будь-які обставини вчинення злочину та давати безпосередньо оцінку доказам його вчинення.

Мають місце і заявлені у клопотанні слідчого ризики того, що ОСОБА_8 , який є особою непризовного віку, що дає можливість безперешкодно перетнути державний кордон, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування, суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати краніальному провадженню іншим чином та вчинити нові кримінальні правопорушення.

Врахування тяжкості кримінального правопорушення у даному випадку має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення, а також обставини його вчинення підвищують ризик того, що ОСОБА_8 , який має зв`язки за кордоном, зокрема, з представниками рф, може перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Є обгрунтованим і ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки як встановлено слідчим, після спілкування з представником рф ОСОБА_8 видалив частину даних з телефону.

Підтверджується матеріалами клопотання й існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , зокрема те, що однією з підозрюваних у даному провадженні є його дружина, а інші співучасники вчинення кримінального правопорушення не установлені. При цьому ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення під час воєнного стану, що додатково вказує на його високу суспільну небезпечність.

На переконання колегії суддів, з моменту взяття підозрюваного під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, дані обставини не змінилися, та не змінились обставини, які дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку підозрюваного не може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК є необґрунтованими, оскільки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та суперечать наявним у справі доказам їх реального існування.

Що стосується доводів захисника про те, що підозрюваний є пенсіонером за віком, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та реєстрації, під час розгляду клопотання надавав показання, то ці обставини хоч і мають місце, але повинні ураховуватися у сукупності з іншими обставинами провадження, наведеними вище, і на теперішній час не є такими, що тягнуть зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Колегією суддів не встановлено істотних порушень положень КПК при розгляді слідчим суддею суду першої інстанції питання щодо продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали (п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 2 ст. 412 КПК).

Відповідно ч. 4 ст. 183 КПК, під час дії воєнного стану слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених ст. 109 114-2, 258 258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК, тому зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і умотивованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, у зв`язку з чим приходить висновку про залишення ухвали без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 22.07.2024 відносно ОСОБА_12 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4