Справа № 344/3083/18
Провадження № 11-кп/4808/461/24
Категорія ч. 3 ст. 190 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Окружної прокуратури м. Івано-Франківська ОСОБА_7 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 липня 2024 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Бурштин Галицького району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, працюючого заступником начальника Служби автомобільних доріг в Івано-Франківській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, та виправдано його у зв`язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

виправданого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою у великих розмірах.

Зокрема, згідно даних обвинувального акта, кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин. Так, обвинуваченому ОСОБА_8 відповідно до ордеру на житлове приміщення №000358 від 07.12.2007 року, на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №537 від 22.11.2007 року, надано право зайняття житлового приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка обліковувалась на балансі філії ДП «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» за первісною вартістю 97314,24 грн.

Усвідомлюючи те, що квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 61,60 м.кв., власником якого відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.09.2007 року є держава в особі Кабінету Міністрів України та перебуває в господарському віданні ДП «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», з державної до комунальної власності не передана, а також таке передання не погоджувалось трудовим колективом підприємства, що перешкоджає реалізації його права на приватизацію житла, а заява на приватизацію житла у відповідності до угоди № 002/08 від 13.02.2008 року має завіряти ДП «Івано-Франківський облавтодор», у ОСОБА_8 виник умисел на заволодіння нерухомим майном шляхом обману та зловживання довірою.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння державним майном, ОСОБА_8 , з метою оформлення в приватну власність квартири АДРЕСА_2 , подав до органу приватизації м. Івано-Франківська заяву, яка зареєстрована в Госпрозрахунковій групі з приватизації державного житлового фонду 18.02.2008 за № 52179, про передачу йому в приватну власність приміщення комунальної квартири, що займав ОСОБА_8 разом з членами сім`ї на умовах найму, достовірно знаючи, що квартира фактично з державної у комунальну власність передана не була, зловживаючи довірою працівників органу приватизації, неправомірно завіривши свій підпис печаткою ДП «Івано-Франківський облавтодор», чим ввів в оману працівників органу приватизації щодо завірення заяви з приватизації житла державним підприємством «Івано-Франківськоблавтодор» у відповідності до угоди від 13.02.2008 року та згоди підприємства на приватизацію квартири. Будучи введеними в оману, володіючи інформацією, що ОСОБА_8 є посадовою особою ДП «Івано-Франківський облавтодор» та проживає у вказаній квартирі, органом приватизації на підставі поданої заяви 18.02.2008 року видано розпорядження № 48066, відповідно до якого Госпрозрахунковій групі в десятиденний термін доручено оформити свідоцтво про власність. На підставі вказаного розпорядження 05.05.2008 року видано свідоцтво серії НОМЕР_2 , відповідно до якого квартира загальною площею 61,60 м.кв. за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 , ОСОБА_10 - дочці, ОСОБА_11 - дочці в рівних долях. В подальшому, з метою приховання неправомірної приватизації відомчого житлового фонду, ОСОБА_8 не було повідомлено ДП «Івано- Франківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» про оформлення цієї квартири в приватну власність.

Своїми злочинними діями ОСОБА_8 шляхом обману та зловживання довірою, використавши третіх осіб - працівників органу приватизації, що не були обізнані про його злочинні наміри, заволодів нерухомим майном, а саме квартирою загальною площею 61,60 м.кв., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом обману та зловживання довірою, чим завдав збитки державі у великих розмірах, на загальну суму 97 314,24 грн.

Дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживанням довірою у великих розмірах.

Вказаним вироком ОСОБА_8 виправданий у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Прокурор в апеляційній скарзі просить виправдувальний вирок щодо ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 190 КК України скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, та закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Мотивує вимоги апеляційної скарги тим, що вирок є незаконним з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_12 , зазначив, що не доведено, що дії обвинуваченого містять склад злочину, передбачений ч. 3 ст. 190 КК України.

Вказує, що в першому абзаці на аркуші вироку 8 суд зазначив, що твердження про те, що обвинувачений ОСОБА_13 особисто підписав заяву та завірив її печаткою «ДП Івано-Франківський облатодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України» на приватизацію квартири є необґрунтованим. Проте, в судовому засіданні сам ОСОБА_13 вказав, що він особисто підписав вказану заяву на приватизацію житла і особисто поставив там печатку установи, яка зберігалася у головного бухгалтера ОСОБА_14 .

Крім того, в абзаці 2 на аркуші справи 8 суд першої інстанції звертає увагу на те, що відносно ОСОБА_12 не пред?явлена додаткова кваліфікація за ст. 358 КК України, що додатково вказує на необґрунтоване обвинувачення. Однак, сторона обвинувачення як у зміненому обвинувальному акті так і в судовому засіданні обґрунтувала вказану позицію.

Також у судовому засіданні допитані свідки, зокрема посадові особи ДП «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобльні дороги України», ОСОБА_15 , ОСОБА_16 вказали, що заява на приватизацію квартири обов?язково має погоджуватися із засновником «ДП Івано-Франківський облавтодор»» - ВАТ «ДАК Автомобільні дороги України», оскільки це передбачено статутом товариства.

Необхідність погодження приватизації квартири у ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України», вказали і свідки які працювали в приватизаційній комісії - ОСОБА_17 .

Проте суд першої інстанції, вказавши показання цих свідків у вироку прийшов до висновку, що погодження ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» не потрібно, оскільки це не порушує вимоги Статуту ДП «Івано-Франківський облавтодор», не вказавши при цьому чому показання вказаних свідків він не узяв до уваги.

Більше того, в абзаці 3 аркуш вироку 8 суд вказав, що не встановлено у судовому засіданні, що обвинувачений ОСОБА_13 мав довірливі відносини з працівниками госпрозрахункової групи у зв?язку з чим не міг ввести їх увести в оману.

Проте допит свідока ОСОБА_17 , яка безпосередньо працювала з документами на приватизацію квартири, вказала, що сприймала ОСОБА_12 як порядного працівника ДП «Івано-Франківський облавтодор ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України», а печатку на заяві про приватизацію житла, яку їй приніс ОСОБА_13 як погодження товариством приватизації цієї квартири.

Також твердження суду про те, (абзац 3 аркуш вироку 9) що з досліджених в судовому засіданні доказів, можна прийти до висновку, що згадана вище квартира не входила до статутного фонду ПАТ «Державна автомобільна компанія «Автомобільні дороги України» і не належала засновнику ДП «Івано-Франківський облавтодор», а була власністю ДІ «Івано-Франківський облавтодор» - юридичної особи приватного права згідно ст.ст.81,87 ЦІК України не відповідає дійсності з огляду на наступне.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.09.2007 власником квартири є держава в особі Кабінету Міністрів України та перебуває в господарському віданні ДП «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України».

Згідно листа ПАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 29.11.2016 №3/19-10/2030 встановлено, що компанія не надавала розпорядчих документів на приватизацію, передачу до комунальної власності чи відчуження в інший спосіб вказаної квартири.

Таким чином, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , не перебувала у віданні місцевих Рад народних депутатів, а належала до відомчого житлового фонду.

Стверджує, що судом не надано оцінку вказаному факту та документу - свідоцтву на право власності на квартиру.

Зазначає, що твердження суду про те, що дочірнє підприємство «Івано-Франківський облавтодор відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» є юридичною особою приватного права, і у зв?язку з цим приватизувало на підставі ст.ст. 81, 87 ЦК України об?єкти нерухомого майна є хибним та спростовується рядом документів у тому числі і актом ревізії фінансово-господарської діяльності в ДП «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» №06-21/1 від 15.12.2016 року.

Окрім того, у вироку зазначено, що листом від 13.02.2008 року №153/101-10 ДП «Івано-Франківський облавтодор» в особі директора ОСОБА_15 звернулося до міського голови про приватизацію квартири АДРЕСА_2 , яка знаходиться на балансі облавтодору (а.с. 76 т. 1). Також, 13.02.2008 року між ДП «Івано-Франківський облавтодор» в особі директора ОСОБА_15 та Івано-Франківською госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду було укладено угоду №002/08 предметом якої було оформлення і видача свідоцтва про право власності на квартиру працівнику підприємства ОСОБА_18 (а.с.78 т.1). Вказану угоду погодили та завізували четверо посадових осіб підприємства.

Однак на думку сторони обвинувачення вищвказане не відповідає дійсності, оскільки 13 лютого 2008 року між ДП «Івано-Франківськоблавтодор» (Замовник) та Івано-Франківська Госпрозрахункова група з приватизації державного фонду (Виконавець) укладено угоду №002/08, пунктом 1.2 якої передбачено, що Замовник, тобто ДІ «Івано-Франківськоблавтодор» проводить реєстрацію довідки з місця наймача квартири АДРЕСА_2 , завіряє заяву приватизації житла.

Таким чином, вказана заява не була погодженням на приватизацію житла ОСОБА_8 і не була документом про передачу квартири у комунальну власність.

Водночас, ОСОБА_13 , усвідомлюючи, що непередання квартири АДРЕСА_3 , первісною вартістю 97314,24 грн., з державної до комунальної власності перешкоджає реалізації його права на приватизацію житла, з метою оформлення в приватну власність цієї квартири, 18.02.2008 подав до органу приватизації м. Івано-Франківська заяву про передачу в приватну власність приміщення ніби-то комунальної квартири, що він займає разом з членами сім?ї на умовах найму, яка фактично у комунальну власність передана не була, неправомірно завіривши свій підпис печаткою ДІ «Івано-Франківський облавтодор», чим ввів в оману працівників органу приватизації щодо завірення заяви з приватизації житла у відповідності до угоди від 13.02.2008 ДП «Івано-Франківськоблавтодор» та його згоди на приватизацію квартири.

Підсумовує, що порушення допущені судом першої інстанції у кримінальному провадженні, перешкодили ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав апеляційну скаргу, просив оскаржений вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчинені кримінального правопорушення та закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вважають оскаржений вирок суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що її необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Прокурор наголошує на тому, що стороною обвинувачення надано достатньо належних та допустимих доказів для визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

В той час, за результатами апеляційного розгляду доводи прокурора не знайшли свого підтвердження.

Так, згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

На недопустимості порушення принципу презумпції невинуватості наголошує Європейський суд з прав людини - особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Однією із загальних засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

За змістом ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, встановлених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора, а в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів складу кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

На думку суду апеляційної інстанції, виправдувальний вирок ухвалено за наявності достатніх для цього підстав.

За приписами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виправдувальний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 190 КК України відповідає цим вимогам закону. Судове рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу . При цьому, вирок містить належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, в тому числі, у відповідності з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Під час розгляду провадження судом першої інстанції забезпечено дотримання принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, передбаченого ст. 22 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

У межах кримінального провадження №0000019 ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою у великих розмірах.

Для встановлення фактичних обставин, які мають значення для цього кримінального провадження, суд першої інстанції допитав обвинуваченого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , дослідив такі письмові докази: наказ директора ДП «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» №21-К від 08.08.2007 року, колективний договів між ДП «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та Івано-Франківського обласною організацією профспілки працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України (т.3, а.п. 95-107), постанову спільного засідання президії Івано-Франківського обкому профспілки працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства і адміністрації ДП «Івано-Франківський облавтодор» від 17.03.2005 року № П-25- 9 (а.с. 94 т. 3), договір про дольову участь у будівництві від 26.01.2005 р року № 016 між ТОВ КП «Стандарт-ІФ» та ДП «Івано-Франківський облавтодор» (а.с. 71-73, т. 1), ордер на житлове приміщення від 07.12.2007 року № 000358 , лист від 13.02.2008 року № 153/101-10 (а.с. 76, т. 1), угоду № 002/08 від 13.02.2008 року між ДП «Івано-Франківський облавтодор» в особі директора ОСОБА_15 та Івано-Франківською госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду (а.с. 78, т. 1), заяву про приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,6 кв. метрів, що була зареєстрована 18.02.2008 року (а.с. 123, т.1), розпорядження органу приватизації від 18.02.2008 року № 48066 (а.с. 121, т.1), розпорядження міського голови від 27.02.2008 року №113-р (а.с.127, т.1), також відповідні матеріали щодо приватизації квартири обвинуваченим ОСОБА_8 , відповідно до ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 13.12.2017 року, що були вилучені в Івано-Франківському ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» були предметом дослідження в ході судового розгляду (а.с.114-132, т.1).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції належно перевірив надані докази в межах пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення та їх оцінив, як з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що не доведено наявність складу кримінального правопорушення в діянні ОСОБА_8 , що є реабілітуючою обставиною та стало підставою для ухвалення виправдувального вироку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

В інших випадках, коли в діях обвинуваченого немає всіх необхідних елементів складу того або іншого злочину за об`єктом, об`єктивною стороною, суб`єктом і суб`єктивною стороною, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

На думку суду апеляційної інстанції, суддя суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що даних, що обвинувачений якимось чином обманув працівників ДП «Івано-Франківський облавтодор» чи Івано-Франківської госпрозрахункової групи з приватизації державного житлового фонду в матеріалах справи не має. Посилання сторони обвинувачення на те, що ОСОБА_8 реалізовував свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння державним майном є безпідставним та необґрунтованим.

Твердження про те, що обвинувачений ввів в оману працівників приватизації щодо завірення заяви з приватизації житла печаткою підприємства також є необґрунтованим, оскільки даних, що обвинувачений ОСОБА_8 самостійно проник до приміщення де зберігалася печатка та здійснив її відтиск на документі також не має. Більше того, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 підтвердив, що печатка підприємства знаходилась у нього на відповідальному зберіганні, а тому заяву на приватизацію квартири ОСОБА_8 відтиском печатки міг погодити він або ж заступник.

Крім того, письмовий документ - Заява від 11 лютого 2008 року, який міститься на а.с. 123, том 1, на який посилається сторона обвинувачення, та на якому присутня печатка ДП «Івано-Франківський облавтодор» за своїм змістом неможливо ототожнювати як погодження на приватизацію ДП «Івано-Франківський облавтодор» або ВАТ «ДАК Автомобільні дороги України», що є очевидним фактом, оскільки таке не міститься в тексті заяви, тому таке твердження прокурора є помилковим.

Відповідно, особи, в посадових обов`язках, яких є повноваження перевіряти наявність відповідних документів для приватизації були зобов`язані перевірити такі документи, їх зміст, та визначити необхідність та достатність для прийняття відповідного рішення.

Суд першої інстанції в повній мірі врахував висновок оціночно-будівельної експертизи №4.4-52/17 від 29.12.2017 року, про те, що ринкова вартість квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 61,6 кв.м., що розташована на п`ятому поверсі житлового будинку по АДРЕСА_5 станом на 05.05.2008 року ймовірно могла становити 257939 грн. також жодним чином не підтверджує винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. До того ж сам висновок експерта носить елементи припущення.

В аналогічний спосіб акт ревізії фінансово-господарської діяльності в ДП «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» №06-21/1 від 15.12.2016 року не підтверджує неправомірність дій обвинуваченого ОСОБА_12 щодо приватизації квартири. Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 , працівник Управління Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківської області зазначила, що виявлене порушення полягало в тому, що квартира не була списана з балансу підприємства після її приватизації. Більше того, відповідно до інформації ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України» №3/13-10/1975 від 29.11.2016 року, квартира АДРЕСА_2 до статутного капіталу компанії не ввійшла, а отже не належить компанії (а.с.91 т.1). До того ж не всі документи ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України, які представлені стороною захисту не були предметом дослідження під час проведення перевірки та не відображені в акті перевірки.

Також не підтверджує винуватість особи той факт, що квартира за адресою АДРЕСА_1 після її приватизації продовжувала перебувати на балансі філії «Коломийський райавтодор» ДП «Івано-Франківський облавтодор», що було виявлено під час проведення ревізії Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Івано-Франківській області в 2016 року (а.с. 38-45, том 2).

Допитані в судовому засіданні свідки, колишній директор ДП «Івано-Франківський облавтодор» та головний бухгалтер, ОСОБА_15 та ОСОБА_14 так і не змогли пояснити суду чому після приватизації квартири в 2008 році квартири АДРЕСА_2 одночасно продовжувала перебувати на балансі філії Коломийського РАД та чому не відбулося її списання до даного часу. Разом з тим, відповідно до наказу №47 від 20.03.2012 року ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України», з метою ефективного використання майна та скорочення витрат дочірніх підприємств ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України» не пов`язаних з їх виробничою діяльністю було затверджено граничні терміни передачі державного житлового фонду, що облікується на балансі дочірніх підприємств ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України» органам місцевого самоврядування (а.с.111-112 т.3). Про те, що такі квартири, які належали ДП «Івано-Франківський облавтодор» передавались в комунальну власність територіальної громади м.Івано-Франківська підтверджується копією рішення Івано-Франківської міської ради від 10.05.2007 року «Про прийняття в комунальну власність територіальної громади міста відомчого житла та передачу у власність громадян житлових будинків (а.с. 117, т. 3).

Підтверджує відсутність складу злочину в діях обвинуваченого ОСОБА_8 й той факт, що відповідно до даних розділу 5 колективного договору укладеного між ДП «Івано-Франківський облавтодор» ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України» та Івано-Франківською обласною організацією профспілки працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України, ДП «Івано-Франківський облавтодор» зобов`язується вести облік працівників, які потребують покращення житлових умов, для покращення житлових умов, за рахунок власних коштів, приймати дольову участь у житловому будівництві або купувати житло на вторинному ринку для висококваліфікованих працівників (а.с. 95-107, т. 3).

Також, суд першої інстанції дійшов до висновку, що згадана вище квартира не входила до статутного фонду ПАТ «Державна автомобільна компанія «Автомобільні дороги України» і не належала засновнику ДП «Івано-Франківський облавтодор», а була власністю ДП «Івано-Франківський облавтодор» - юридичної особи приватного права згідно ст.ст.81,87 ЦК України, що не спростував прокурор під час апеляційного розгляду.

Вказана обставина підтверджується листом ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України від 11.04.2018 року № 5/19-10/957 на ім`я директора ДП «Івано- Франківський облавтодор». В листі, зокрема, йдеться: «Як вбачається із доданих до Вашого листа документів, зазначена квартира була придбана дочірнім підприємством за особисті кошти на підставі договору про дольову участь у будівництві від 26.01.2005 року № 016, згідно з актом №17 здавання-приймання завершених будівництвом житлових приміщень. Зазначена квартира не відносилась до державного житлового фонду (державного майна), тобто такого, що не увійшло до статутних капіталів господарських організацій в процесі їх створення, але перебуває на їх балансі. Дочірні підприємства та Компанія (засновник дочірніх підприємств), як окремі юридичні особи діють кожне відповідно до своїх статутів та норм чинного законодавства. Відповідно до статуту дочірнього підприємств Компанії, його майно складається з виробничих та невиробничих фондів, а також інших цінностей, яке передається йому засновником в господарське відання та іншого майна, набутого на засадах, не заборонених чинним законодавством та статутом. Дочірнє підприємство володіє, користується і розпоряджається цим майном відповідно до порядку, встановленого засновником. Компанією, відповідно до статуту, встановлено порядок списання, продажу, передачі в заставу та передачі в оренду майна, яке обліковується на балансі дочірніх підприємств. Надання дозволів чи погоджень на зняття з балансу дочірніх підприємств житлових об`єктів статутними та внутрішніми документами Компанії не передбачено.» ( а.с. 118, т. 3).

Колегія суддів погоджується, що з досліджених судом першої інстанції в судовому засіданні доказів можна прийти до висновку, що погодження засновника щодо приватизації квартири, яка придбана дочірнім підприємством за особисті кошти не потрібно, що не порушує вимоги п.п.4.5.2., 4.5.3 Статуту ДП ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України». Більше того, балансова вартість квартири АДРЕСА_2 складала 97314 грн. 24 коп., що не перевищує 100000 грн. (а.с.108-110, т.3).

Колегія суддів звертає увагу, що з метою вирішення будь-яких суперечливих питань щодо процесу приватизації квартири ДП «Івано-Фроанківський облавтодор», зацікавлені суб`єкти вправі вирішити відповідний спір в рамках цивільного провадження, яке розглядається судом відповідно до законодавства України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов переконливого висновку про те, щожодних неправомірних дії обвинуваченого ОСОБА_8 щодо приватизації квартири судом встановлено не було, тим більше не доведено, що будь-які дії останнього містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України.

За таких обставин, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, суд першої інстанції про обґрунтовано визнав невинуватим та виправдав останнього у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не встановив підстав, на які посилається сторона обвинувачення, зокрема істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, для скасування виправдувального вироку та ухвалення обвинувального вироку, а тому оскаржений вирок необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури м. Івано-Франківська ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 липня 2024 року відносно ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 190 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5