КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю особи, яка подала скаргу ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2024 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 01.08.2024 року.

Таке рішення слідчий суддя мотивував тим, що реєстрації у Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають лише ті заяви чи повідомлення, які містять достатні відомості про вчинення кримінального правопорушення, проте, із заяви ОСОБА_5 від 01.08.2024 про вчинення службовими особами ГСУ СБУ, Офісу Генерального прокурора кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 372, ст. 111, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 365 КК України, вбачається, що будь-які об`єктивні відомості щодо наявності у діях слідчого ГСУ СБУ та прокурора Офісу Генерального прокурора ознак кримінального правопорушення за ст. 372 КК України відсутні, при цьому обставини, на встановленні яких наполягає заявник, ініціюючи порушення іншого кримінального провадження, спрямовані на з`ясування тих обставин, що підлягають встановленню під час досудового розслідування провадження, фігурантом якого є ОСОБА_6 , тому слідчий суддя, дійшовши висновку про те, що у заяві ОСОБА_5 відсутні достатні дані про вчинення слідчим ГСУ СБУ та прокурором Офісу Генерального прокурора кримінальних правопорушень, відмовив у задоволенні скарги.

__________________________________________

Справа №11-сс/824/5770/2024 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7

Категорія: ст. 303 КПК України Доповідач ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною, прийнятою з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, Конституції України та вимог міжнародних договорів, згоду на застосування яких надано Верховною Радою України, та які, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою направити матеріали справи в суд першої інстанції на новий розгляд.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ним було заявлено повністю обґрунтовану скаргу на бездіяльність слідчого ГСУ ДБР, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, відсутності початку досудового розслідування та ненадання витягів з ЄРДР заявникам, за заявою заявленою ним та ОСОБА_6 , в порядку передбаченому ст. 214 КПК України, 31 липня 2024 року, яка 05 серпня 2024 року надійшла до Шевченківського районного суду м. Києва, проте, в порушення вимог ч. 2 ст. 306 КПК України, була розглянута лише 15 серпня 2024 року, тобто з перевищенням процесуального строку.

Крім того, зазначає, що слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні скарги, повністю усунувся від виконання своїх повноважень передбачених п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 9, ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10 КПК України, оскільки, окрім вищенаведеної бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей до ЄРДР, свідомо і умисно, не звертаючи увагу на те, що протягом 16 діб з моменту повідомлення ними про кримінальне правопорушення, не тільки не було внесено відомості про вчинення злочину до ЄРДР, не було розпочате досудове розслідування, не було надано витягу з ЄРДР, але й не було надано жодної відповіді.

Також звертає увагу й на те, що, діючи всупереч вимогам судового процесу, слідчий суддя вийшов за межі предмету оскарження та вдався до надання оцінки наявності чи відсутності складу злочину, не маючи доступу до матеріалів, які мають підтвердження зловживань службовим становищем, перевищення службових повноважень, матеріалів штучного створення доказів обвинувачення з метою притягнення до кримінальної відповідальності завідомо невинного, а також матеріали, що підтверджують наявність державної зради в діях і бездіяльності службових осіб, що вже вчинили і продовжують чинити ці особливо тяжкі злочини.

При цьому слідчий суддя вдався до надання оцінки наявності усіх елементів злочину: об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкту та суб`єктивної сторони, яких, як вважає слідчий суддя, не існує в діях і бездіяльності службових осіб. Так, вийшовши за межі своїх повноважень під час розгляду певного предмету оскарження бездіяльності слідчого, який, всупереч вимог ст. 214 КПК України, порушив норми кримінального процесуального права, слідчий суддя упереджено, без наявності для того законних і обґрунтованих підстав вдався фактично до адвокатування службових осіб ГСУ СБУ та прокуратури.

Що стосується посилання слідчого судді на Положення про ведення ЄРДР, затвердженого спочатку наказами Генеральної прокуратури України, а надалі наказом Офісу Генерального прокурора, то це Положення є підзаконним актом і не може суперечити нормам КПК, а тим паче імперативним ст. 214 КПК України, але слідчий суддя, посилаючись на це положення, намагається тлумачити його по своєму, оскільки самі імперативні норми слідчим суддею свідомо і умисно тлумачаться по своєму.

До того ж п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, на яку посилається слідчий суддя, як і усі інші пункти цієї частини 5 ст. 214 КПК України, визначають лише технічну частину внесення відомостей до ЄРДР, і ця норма ніяким чином не може слугувати для того, щоб слідчий або прокурор вибірково, на свій власний розсуд, вирішував за якою заявою потрібно вносити відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, а за якими не слід, оскільки на його думку у заяві відсутні відомості, що можуть свідчити про наявність дійсних ознак складу злочину.

Разом з тим, вказує на те, що зі змісту його заяви з повідомленням про кримінальне правопорушення вбачається, що ним не тільки викладено не короткий виклад обставин, а докладно викладені обставини, з посиланням на певні норми як матеріального, так і процесуального права, зазначено в чому саме полягає склад злочину, які містяться елементи злочину, та й визначена попередня правова кваліфікація за чотирма злочинами вчиненими цією злочинною групою, що складається зі службових осіб, та ще й під час повномасштабної війни.

Таким чином, вважає, що очевидним є факт незаконності оскаржуваної ухвали слідчого судді, що суперечить нормам кримінального процесуального права, нормам Конституції України та нормам міжнародного права, передбачених Конвенцією захисту прав і основоположних свобод (Рим 1950 р.), яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, оскільки була ратифікована Верховною Радою України.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, прокурор в призначений час до суду апеляційної інстанції не з`явився, про поважність причин своєї неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду не надсилав, а тому, апеляційний суд, враховуючи, що, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, неявка прокурора не перешкоджає проведенню розгляду, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_5 на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження за скаргою та обговоривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 , колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь - якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписами п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України та п. 2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020 року, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, крім іншого, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Вищезазначені положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність події кримінального правопорушення, а саме час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до Єдиного реєстру досудових розслідувань і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Таким чином, закон передбачає необхідність попереднього вивчення слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Як вбачається з наданих матеріалів, до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

Скарга ОСОБА_5 мотивована тим, що 03 серпня 2024 року поштовим зв`язком на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, направлено заяву його та ОСОБА_8 про вчинення службовими особами ГСУ СБ України та Офісу Генерального прокурора кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 372, ст. 111, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 365 КК України. Вказану заяву Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, отримало 05 серпня 2024 року, однак, на день звернення із скаргою до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесло.

У самій заяві про кримінальне правопорушення зазначено, що його знайомий та другий заявник - ОСОБА_6 , який є фігурантом іншого кримінального провадження, був допитаний слідчим другого відділу четвертого управління ГСУ СБУ з порушенням закону та конституційних прав, яка також ініціювала обшук за місцем мешкання ОСОБА_6 , в ході якого були вилучені речі, дозвіл на вилучення яких не надавався, а прокурори Офісу Генерального прокурора ініціювали арешт цього майна, вилученого у поза процесуальний спосіб.

З наведеного вбачається, що викладені у заяві ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відомості стосуються їх незадоволення роботою слідчого ГСУ СБУ та прокурорів Офісу Генерального прокурора щодо вчинення процесуальних дій і прийняття рішень останніми під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, в якому фігурує ОСОБА_6 , що не входить до складу кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 372, ст. 111, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 365 КК України, та відповідно до вимог КПК України може бути предметом оскарження в рамках кримінального провадження, де фігурантом є ОСОБА_6 .

Отже, у заяві ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відсутні очевидні факти та відомості, які б свідчили про вчинення конкретних кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 372, ст. 111, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 365 КК України, і які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Таким чином, невнесення по цій заяві відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не є бездіяльністю, про яку зазначає апелянт.

З урахуванням викладеного, колегія суддів визнає безпідставними апеляційні доводи про те, що в заяві наведені достатні дані з посиланням на конкретні обставини, які вказують на вчинення кримінальних правопорушень. При цьому зауважує, що всупереч твердженням ОСОБА_5 , слідчий суддя не вирішував питання, які можуть бути предметом судового розгляду у кримінальному провадженні або віднесені до компетенції слідчого, прокурора під час досудового розслідування, тобто не давав оцінку обґрунтованості заяви та не досліджував докази, а лише вивчив її зміст на предмет наявності відомостей саме про кримінальне правопорушення, які в свою чергу і підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань. До того ж будь-яка заява про вчинене кримінальне правопорушення виключно з огляду на її назву не набуває статусу цього документа і її подання до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, не тягне за собою процесуальні наслідки у виді внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З цих же підстав колегія суддів не приймає до уваги і доводи ОСОБА_5 , що поза увагою слідчого судді залишилися ті обставини, що уповноваженими особами Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, не тільки не було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою про кримінальне правопорушення, не розпочато досудове розслідування, не надано витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, але і не надано жодної відповіді по справі, оскільки за змістом ст. 214 КПК України не допускається здійснення будь-яких слідчих та процесуальних дій за заявою про кримінальне правопорушення до моменту внесення по ній відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Не є порушенням вимог КПК України і посилання слідчого судді на Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затверджене наказом Генерального прокурора України від 30 червня 2020 року № 298, оскільки воно також відноситься до джерел права, визначає основні правила організації та діяльності державних органів, в даному випадку Офісу Генерального прокурора, та не суперечить чинному законодавству.

Стосовно інших доводів апеляційної скарги ОСОБА_5 , зокрема, що подана ним скарга була розглянута поза межами строку, визначеного ч. 2 ст. 306 КПК України, то вони не свідчать про незаконність і необґрунтованість постановленої слідчим суддею ухвали і не є істотними порушеннями вимог КПК України, що дають підстави для її скасування.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2024 року, у зв`язку з чим не вбачає підстав для її скасування, а відтак, апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 01.08.2024 року, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3