Справа № 161/4993/24
Провадження № 1-в/161/511/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 11 листопада 2024 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника Луцького РВ №1 з питань пробації - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання фахівця Луцького РВ №1 філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженої вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.06.2024 за ч. 4 ст. 185, ст. 69, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, із звільненням, на підставі ст. 75, 76 КК України, від відбування призначеного покарання із встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки, від призначеного судом покарання у зв`язку із декриміналізацією вчиненого нею діяння, караність якого законом усунута, -

В С Т А Н О В И В :

До Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшло подання фахівця Луцького РВ №1 філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_6 , засудженої вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.06.2024 за ч. 4 ст. 185, ст. 69, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, із звільненням, на підставі ст. 75, 76 КК України, від відбування призначеного покарання із встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки, від призначеного судом покарання у зв`язку із декриміналізацією вчиненого нею діяння, караність якого законом усунута.

Вказане подання обґрунтовано тим, що на обліку Луцького РВ №1 філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області перебуває ОСОБА_6 , засуджена вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.06.2024 за ч. 4 ст. 185, ст. 69, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, із звільненням, на підставі ст. 75, 76 КК України, від відбування призначеного покарання із встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.

Водночас, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024 внесено зміни до ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно з якими викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати вважається дрібним, якщо його вартість на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у 2024 році становить 3 028 грн.

На підставі вказаного, зважаючи на те, що відповідно до вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.06.2024 вартість викраденого ОСОБА_6 майна на момент вчинення правопорушення у 2024 році становить менше 3 028 грн., а саме за епізодом від 14.02.2024 (період часу з 09 год. 03 хв. по 09 год. 05 хв.) - 950 грн. та за епізодом від 14.02.2024 (період часу з 15 год. 33 хв. по 17 год. 30 хв.) - 1 150 грн., орган пробації просить вирішити питання про звільнення ОСОБА_6 від призначеного судом покарання у зв`язку із декриміналізацією вчиненого нею діяння, караність якого законом усунута.

Представник Луцького РВ №1 філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області в судовому засіданні подання підтримала.

Прокурор Луцької окружної прокуратури в судовому засіданні щодо задоволення подання заперечила.

Засуджена в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлялася про місце та час розгляду подання.

Відповідно до ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, у зв`язку з чим, суд, з урахуванням думки учасників, ухвалив проводити розгляд подання у відсутності засудженої.

Заслухавши думку учасників, вивчивши подання та дослідивши матеріали особової справи, суд дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537, п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Як вбачається з положень ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024, статтю 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення викладено у новій редакції, а саме положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (в редакції Закону №3886-IX від 18.07.2024) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а положеннями ч. 2 ст. 51 КУпАП (в редакції Закону №3886-IX від 18.07.2024) передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до 2 (двох) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 (два) неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 1 ст. 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Разом з цим, приписи ст. 58 Конституції України передбачають, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Окрім цього, з висновку про застосування відповідних частин статей 185, 190, 191 КК з урахуванням положень Закону № 3886-IX, який викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24), вбачається, що Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі. У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України. Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2024 року становить 3 028 гривень.

Отже, неоподатковуваний мінімум доходів громадян у розмірі податкової соціальної пільги станом на 01 січня 2024 року складає 1 514 грн. Тобто два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за цей період складають суму в розмірі: 1 514х2=3 028 грн.

Таким чином, з урахування вказаних змін та встановленого у 2024 році прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також положень Податкового кодексу України, на момент вчинення ОСОБА_6 діянь (13.02.2024 та два епізоди 14.02.2024), за які вона засуджена вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.06.2024, вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становить 3 028 гривень.

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.06.2024 ОСОБА_6 засуджена за ч. 4 ст. 185, ст. 69, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, із звільненням, на підставі ст. 75, 76 КК України, від відбування призначеного покарання із встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.

Вартість викраденого майна, що встановлена вищевказаним вироком суду від 19.06.2024 за епізодом від 14.02.2024 (період часу з 09 год. 03 хв. по 09 год. 05 хв.) становила 950 грн., а за епізодом від 14.02.2024 (період часу з 15 год. 33 хв. по 17 год. 30 хв.) - 1 150 грн., тобто вказані епізоди не є кримінально караними, оскільки вартість викраденого майна за кожним окремим епізодом не перевищує 2 (два) неоподатковуваних мінімуми доходів громадян (менше 3 028 грн.)

Разом з цим, вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.06.2024 ОСОБА_6 також засуджено за епізод крадіжки від 13.02.2024 (ч. 4 ст. 185 КК України), при чому, вартість викраденого майна за цим епізодом становила 31 947 грн., тобто сума викраденого ОСОБА_6 майна більша 2 (двох) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що є кримінальним правопорушенням, кримінальна караність якого не усунена.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_6 призначено покарання за всіма епізодами злочинної діяльності за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, підстави, передбачені ч. 2 ст. 74 КК України, для її звільнення від призначеного судом покарання відсутні.

При цьому, слід зазначити, що суд, з огляду на зміст положень ст. 74 КК України, звільняє засудженого саме від покарання призначеного судом за конкретною статтею (частиною статті) КК України, а не приводить вирок суду у відповідність до Закону шляхом виключення з вироку суду епізодів, які після набрання чинності Законом № 3886-IX від 18.07.2024 відносяться до дрібного викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, тобто епізодів у яких вартість такого майна на момент вчинення правопорушення (1 січня відповідного року) становила до 2 (двох) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Окрім цього, суд вважає за необхідне звернути увагу, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.06.2024 ОСОБА_6 призначено остаточне покарання, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.02.2024, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, із звільненням, на підставі ст. 75, 76 КК України, від відбування призначеного покарання із встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки, що також унеможливлює застосування положень Закону № 3886-IX від 18.07.2024 до покарання призначеного за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.06.2024.

Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст. 74 КК України, ст. 372, 395, 537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні подання фахівця Луцького РВ №1 філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженої вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.06.2024 за ч. 4 ст. 185, ст. 69, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, із звільненням, на підставі ст. 75, 76 КК України, від відбування призначеного покарання із встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки, від призначеного судом покарання у зв`язку із декриміналізацією вчиненого нею діяння, караність якого законом усунута - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1