УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2024 Справа №607/14207/24 Провадження №1-кп/607/1701/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали кримінального провадження №0000204 від 26 червня 2024 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Підзамочок, Бучацького району, Тернопільської області, із середньою спеціальною освітою, одруженого, інваліда 3 групи, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197 1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

у ОСОБА_5 , точної дати та часу не встановлено, виник умисел направлений на самовільне захоплення земельної ділянки державної власності, що знаходиться поряд із залізничним переїздом в смт. Велика Березовиця Тернопільського району, на відрізку з 7 км +796 по 7 км + 821 перегону «Тернопіль Березовиця - Острів», та розміщена вздовж залізничної колії з лівої її сторони, та яка знаходиться в охоронній зоні, з метою її подальшого обробітку та вирощування сільськогосподарських культур.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про залізничний транспорт» охоронні зони - ділянки землі, прилеглі до земель залізничного транспорту загального користування і необхідні для забезпечення збереження, міцності та стійкості споруд, пристроїв та інших об`єктів залізничного транспорту.

Згідно ст. 112 Земельного кодексу України охоронні зони встановлююся навколо споруд електронних комунікацій, у тому числі базових станцій мобільного зв`язку, земних станцій супутникового зв`язку, уздовж ліній електронних комунікаційних мереж, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об`єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти.

Реалізуючи свій злочинний намір на вчинення даного злочину, ОСОБА_5 діючи всупереч встановленим правилам щодо охорони земель, порушуючи вимоги та діючи всупереч вимогам ст. ст. 112, 116-126 Земельного кодексу України, що регламентують набуття і реалізацію права на землю, не маючи рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу їй у власність чи надання у користування земельних ділянок, достовірно знаючи, що у неї відсутні будь-які дозвільні документи на право власності, користування або оренду земельних ділянок, діючи умисно, здійснював обробіток та вирощування сільськогосподарських культур на одній частині земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0312 державної власності з цільовим призначенням для розміщення та експлуатації будівель і споруд залізничного транспорту, площею 0,0250 га, постійним користувачем якої є AT «Укрзалізниця» загальна площа якої становить 0,0443 га, яка знаходиться вздовж лівої сторони вищезазначеної частини залізничної колії, на відрізку з 7 км +796 по 7 км + 821 перегону «Тернопіль-Березовиця-Острів» та відповідно до ст. 6 Закону України «Про залізничний транспорт», ст. 112 Земельного кодексу України є охоронною зоною.

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, тобто у тобто у самовільному зайнятті земельної ділянки в охоронній зоні.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні заявила клопотання про закриття кримінального провадження №0000204 від 26 червня 2024 року, у зв`язку із зміною обстановки, та вказав, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаюється у вчиненому, добровільно відшкодував завдані державі збитки, внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки в сумі 1416 гривень, а також звільнив самовільно зайняту земельну ділянку.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечив щодо задоволення заявленого обвинуваченим клопотання.

Суд, заслухавши сторін, ознайомившись із наданими матеріалами, приходить до переконання про необхідність закриття кримінального провадження із таких мотивів.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно ст. 44 КК України, особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом.

Нормами ст. 48 КК України визначено, що особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005№ 1 визначено, що для застосування ст.48 КК України необхідно встановити, що після вчинення певного злочину обстановка змінилася таким чином, що вчинене діяння вже не є суспільно небезпечним. Особу можна визнати такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нового злочину.

Отже, для застосування положень ст. 48 КК України суду належить встановити як факт вчинення особою злочину, так і обставини, які свідчать про можливість звільнення цієї особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки за конкретних відповідних підстав (правова позиція Верховного суду ВС/ККС у справі № 161/1390/19 від 23 січня 2020 року).

На переконання суду, під зміною обстановки, внаслідок якої особа, яка вчинила злочин, перестає бути суспільно небезпечною, слід розуміти об`єктивні зміни умов життєдіяльності такої особи, які позитивно і суттєво впливають на неї і свідчать про те, що вона в майбутньому не вчинятиме кримінально караних діянь.

Вирішуючи клопотання обвинуваченого, судом встановлено, що згідно ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 197-1 КК України, відноситься до нетяжкого злочину, який обвинувачений ОСОБА_4 вчинив вперше, оскільки раніше до кримінальної відповідальності він не притягувався.

Також суд враховує, що на час розгляду справи обстановка змінилася, ОСОБА_4 перестав бути суспільно небезпечним, оскільки протягом всього часу, що минув від моменту вчинення ним кримінального правопорушення, обстановка, яка оточувала його на момент вчинення вказаного кримінального правопорушення, змінилася так, що позитивно впливає на нього і робить маловірогідним вчинення ним нового злочину. ОСОБА_4 на даний час відшкодував всі збитки, переусвідомив свій вчинок та зробив відповідні висновки, критично ставиться до того, що вчинив, звільнив зайняту ним земельну ділянку.

Висновок про це ґрунтується на підставі його пояснень та матеріалів кримінального провадження наданих прокурором.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин суд прийшов до переконання, що обвинувачений ОСОБА_4 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення ним нетяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, з підстав, передбачених ст. 48 КК України, у зв`язку із зміною обстановки, а кримінальне провадження стосовно нього - закриттю.

Цивільний позов не заявлено. Речові докази відсутні. Експерт під час досудового розслідування не залучався.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 44, 48 КК України, ст.ст. 284, 285, 286, 288, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 197-1 КК України, на підставі ст. 48 КК України, у зв`язку з зміною обстановки.

Кримінальне провадження №0000204 від 26 червня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1