УХВАЛА

18 жовтня 2024 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області майора поліції ОСОБА_3 (далі - слідчий), погоджене прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні - виконувач обов`язків прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження № 0000679 від 11.10.2024, за ознаками вчинення кримінального провадження, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (далі - це ж кримінальне провадження) про арешт майна , -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області майор поліції ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням яке погоджено прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні - виконувач обов`язків прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_4 у якому просить накласти арешт на гроші в сумі 1 461 250 гривень (один мільйон чотириста шістдесят тисяч двісті п`ятдесят гривень), які належали ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та позбавити всіх осіб, які мають відношення до вказаного майна, можливості відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

В обґрунтування клопотання зазначає, що слідчими відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000679 від 11.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Короткий виклад фактичних обставин: 11 жовтня 2024 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин, у світлу пору доби, водій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем Hyundai Accent, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Київ-Чоп зі сторони м. Рівне у напрямку м. Львів, на 345 км + 000 м вказаної автодороги, поблизу с. Грушвиця Друга, Рівненського району Рівненської області, на звуженні проїзної частини, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із автомобілем Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням керівника відділу процесуального керівництва Департаменту протидії у правоохоронній та пенітенціарній службі Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався у зустрічному напрямку.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_5 від отриманих травм загинув на місці події, пасажир автомобіля Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_2 , малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 народженні, отримав тілесні ушкодження у вигляді: розриву печінки та нирки, а вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

11.10.2024 після проведення огляду місця події з автомобіля Hyundai Accent, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виявлено та вилучено кошти в сумі 1 461 250 гривень (один мільйон чотириста шістдесят тисяч двісті п`ятдесят гривень).

12.10.2024 кошти в сумі 1 461 250 гривень (один мільйон чотириста шістдесят тисяч двісті п`ятдесят гривень) визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 2 ст. 286 КК України.

Підстави і мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна:

Враховуючи, що кошти в сумі 1 461 250 гривень (один мільйон чотириста шістдесят тисяч двісті п`ятдесят гривень), є речовими доказами у кримінальному провадженні, про що слідчим винесена постанова про визнання його речовим доказом, тому є необхідність у встановленні заборони власнику та іншим особам будь-яким чином розпоряджатися та використовувати майно з метою уникнення ризиків продажу чи вчинення будь-яких інших дій із вилученим майном (витратити, подарувати, вивезти за межі території України), які можуть призвести до втрати чи пошкодження речових доказів.

За наслідками ДТП власникам транспортних засобів завдано матеріальної шкоди. Станом на момент подання вказаного клопотання неможливо встановити осіб винних у вчиненні кримінального правопорушення, жодній особі не повідомлено про підозру. Відтак, є підстави вважати, що з метою відшкодування збитків у кримінальному провадженні заявлятиметься цивільний позов.

Перелік і види майна, що належить арештувати: кошти в сумі 1 461 250 гривень (один мільйон чотириста шістдесят тисяч двісті п`ятдесят гривень).

Документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном:

Власником коштів в сумі 1 461 250 гривень (один мільйон чотириста шістдесят тисяч двісті п`ятдесят гривень) є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки на момент пригоди кошти знаходилися в нього.

Згідно із нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

До початку розгляду клопотання слідчим подана заява про розгляд клопотання у його відсутність, своє клопотання підтримує та просить його задоволити.

Крім того, ОСОБА_8 подано заперечення в якому зазначив, що його батько ОСОБА_5 отримав грошові кошти від продажу квартири АДРЕСА_1 . В подальшому він мав намір придбати житло на стадії будівництва, про що свідчать укладеним дериватив ний контракт (опціон) № НОМЕР_3 -ВЗ/01/КП111024-09 від 11.10.2024 року, за яким до 16.10.2024 року Покупець ( ОСОБА_9 , його мати ) має сплатити Продавцю премію опціону в розмірі 1 223 100 (один мільйон двісті двадцять три тисячі сто) гривень. В той день, коли трапилося ДТП, його батько їхав внести ці кошти. Просить суд у задоволенні клопотанні відмовити та розглянути справу у його відсутність.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутності учасників провадження, оскільки їх не прибуття не перешкоджає розгляду клопотання на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

А саме, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до п. 8 глави 2.6. «Арешт майна» Узагальнення вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження арешт може бути накладено на: нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права; майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Судом ввстановлено, що слідчими відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000679 від 11.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

11.10.2024 після проведення огляду місця події з автомобіля Hyundai Accent, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виявлено та вилучено кошти в сумі 1 461 250 гривень (один мільйон чотириста шістдесят тисяч двісті п`ятдесят гривень).

12.10.2024 кошти в сумі 1 461 250 гривень (один мільйон чотириста шістдесят тисяч двісті п`ятдесят гривень) визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Як, слідує з пояснень ОСОБА_8 ,( який являється сином ОСОБА_5 ,) що ОСОБА_5 отримав грошові кошти від продажу квартири АДРЕСА_1 . В подальшому він мав намір придбати житло на стадії будівництва, про що свідчать укладеним дериватив ний контракт (опціон) №ОЗ0778/264-10.2-ВЗ/01/КП111024-09 від 11.10.2024 року, за яким до 16.10.2024 року Покупець ( ОСОБА_9 , його мати ) має сплатити Продавцю премію опціону в розмірі 1 223 100 (один мільйон двісті двадцять три тисячі сто) гривень. В той день, коли трапилося ДТП, ОСОБА_5 їхав внести ці кошти.

Матеріали провадження не містять достатніх відомості на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на вказане майно.

Окрім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Зокрема, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Так, і у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи.

Отже, під час розгляду даного клопотання встановлено, що клопотання сторони обвинувачення суперечить вищезазначеним вимогам законодавства, тобто не містить законних правових підстав для арешту майна, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становить особистий і надмірний тягар для володільця майна, адже однозначно порушує "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема власника майна.

З огляду на вказане вище, слідчий суддя не вбачає правових підстав для арешту грошових коштів в сумі 1 461 250 гривень (один мільйон чотириста шістдесят тисяч двісті п`ятдесят гривень), у зв`язку із чим у задоволенні клопотання слід відмовити.

Відповідно до ч.3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись вимогами ст.ст.131,132,170-173,309,395 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області майора поліції ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні - виконувач обов`язків прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт на гроші в сумі 1 461 250 гривень (один мільйон чотириста шістдесят тисяч двісті п`ятдесят гривень), які належали ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та позбавити всіх осіб, які мають відношення до вказаного майна, можливості відчуження, розпорядження та користування вказаним майном - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів до Рівненського апеляційного суду з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1