Кегичівський районний суд Харківської області
Справа № 624/1006/24
провадження № 1-кп/624/97/24
ВИРОК

іменем України

селище Кегичівка 21 листопада 2024 року

Кегичівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю т.в.о. секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Кегичівка, Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000964, стосовно якого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Лозова Харківської області, українець, громадянин України, не військовозобов`язаний, освіта середня, не одружений, утриманців не має, не працює, інвалідом не являється, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , 20 лютого 2017 року засуджений Близнюківським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць,

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Кегичівського районного суду Харківської області від 04 липня 2024 року в справі № 624/529/24 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керуванням транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, в дохід держави із позбавленням його права керування транспортними засобами строком на один рік.

Однак, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови Кегичівського районного суду Харківської області від 04 липня 2024 року, яка набрала законної сили 15 липня 2024 року та будучи ознайомлений з нею належним чином, з метою невиконання постанови суду в частині позбавлення його права керування транспортними засобами та маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ст. 129-1 Конституції України, в частині обов`язковості судових рішень, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, всупереч вищевказаного судового рішення, яким його позбавлено права керувати транспортними засобами, вчинив дії щодо умисного невиконання вказаної постанови суду за наступних обставин.

Так, 05 серпня 2024 року близько 07 години 30 хвилин, ОСОБА_4 керував транспортним засобом «Suzuki Sepia» (мопед) та рухався по вулиці Захисників України в с. Кегичівка Красноградського району Харківської області, де був зупинений працівником поліції з РПП СПД № 1 ВП № 1 Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області, який відносно останнього склав протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 107900 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою-четвертою статті 126 КУпАП (в даному випадку - керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом).

Постановою Кегичівського районного суду Харківської області від 07 серпня 2024 року по справі № 624/690/24, яка набрала законної сили 19 серпня 2024 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 40 800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 1 ст. 382 КК України, а саме умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні винним себе визнав, щиро розкаявся, запевнив про недопущення подібного у майбутньому.

Визначаючи обсяг досліджуваних доказів, з`ясувавши думку учасників та відсутність заперечень, суд, відповідно до ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням документів про дані щодо його особи. При цьому з`ясовано, що учасники провадження правильно розуміють зміст цих обставин і не мають сумнівів у добровільності своєї позиції, а також їм зрозуміло, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У судовому засіданні, згідно з визначеним обсягом, досліджені документи кримінального провадження: копії паспорта, з підтвердження анкетних даних обвинуваченого, посередня довідка характеристика, довідки про не перебування на обліку військовозобов`язаних запасу у ІНФОРМАЦІЯ_2 , у Красноградському РС №2 філії ДУ «Центр пробації», наркологічних та психіатричних кабінетах, вимога про судимості, з підтвердженням факту засудження ОСОБА_4 20 лютого 2017 року засуджений Близнюківським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць та звільнення 22 травня 2020 року з Холодногірської ВК Харківської області (№18) по відбуттю строку покарання.

Зазначені документи сумнівів у їх достовірності не викликали, викладені чи посвідчені в них відомості є такими, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження.

Кожний з доказів визнається і оцінюється судом як належний та допустимий, а всі вони у сукупності достатніми та взаємозв`язаними для прийняття процесуального рішення.

Заслухавши усі показання, дослідивши докази, суд вважає, що пред`явлене обвинувачення у судовому засіданні доведене повністю.

Суд вважає доведеним, що викладені в обвинуваченні діяння мали місце і містять склад кримінального правопорушення.

Встановлено, що постановою Кегичівського районного суду Харківської області від 04 липня 2024 року в справі № 624/529/24 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керуванням транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, в дохід держави із позбавленням його права керування транспортними засобами строком на один рік.

Однак, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови Кегичівського районного суду Харківської області від 04 липня 2024 року, яка набрала законної сили 15 липня 2024 року та будучи ознайомлений з нею належним чином, з метою невиконання постанови суду в частині позбавлення його права керування транспортними засобами та маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ст. 129-1 Конституції України, в частині обов`язковості судових рішень, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, всупереч вищевказаного судового рішення, яким його позбавлено права керувати транспортними засобами, вчинив дії щодо умисного невиконання вказаної постанови суду за наступних обставин.

Так, 05 серпня 2024 року близько 07 години 30 хвилин, ОСОБА_4 керував транспортним засобом «Suzuki Sepia» (мопед) та рухався по вулиці Захисників України в с. Кегичівка Красноградського району Харківської області, де був зупинений працівником поліції з РПП СПД № 1 ВП № 1 Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області, який відносно останнього склав протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 107900 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, а саме повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою-четвертою статті 126 КУпАП (в даному випадку - керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом).

Постановою Кегичівського районного суду Харківської області від 07 серпня 2024 року по справі № 624/690/24, яка набрала законної сили 19 серпня 2024 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 40 800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 1 ст. 382 КК України, а саме умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Обвинувачений винний у скоєнні інкримінованому йому злочині і підлягає покаранню.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 (із наступними змінами та доповненнями), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Окрім того, метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відносяться до нетяжких злочинів.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому є щире каяття.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання є рецидив злочинів.

Підстав для застосування ст.ст.69, 69-1 КК України суд не знаходить.

Із врахуванням ступеня тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, особи обвинуваченого, який хоча і щиро розкаюється, запевнив про недопущення подібного у майбутнього, наявність пом`якшуючої покарання обставини, проте і наявність обтяжуючої обставини рецидив кримінального правопорушення, відсутність офіційного місця роботи у обвинуваченого, а отже постійного доходу, тому суд дійшов висновку про необхідність та достатність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, а не штрафу, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 382 КК України, у розмірі запропонованому прокурором, оскільки обвинувачений, крім того з цим погодився.

Суд призначає покарання про яке просив прокурор. Це покарання сприятиме виправленню обвинуваченого, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення. Таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Крім цього, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого, з вищезазначених підстав, відповідно до ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк та з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язків.

Запобіжний захід обвинуваченому під час досудового розслідування не обирався.

Речові докази, судові витрати відсутні.

Арешт на майно не накладався.

Керуючись ст. 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України і призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням із встановленням іспитового строку в 1 (один) рік.

Згідно з п.п. 1,2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти його про зміну місця проживання, роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирати.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Кегичівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1