Справа № 135/1315/24
Провадження № 1-в/135/161/24
У Х В А Л А

іменем України

04.11.2024 м. Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судових засідань ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , представника установи виконання покарань ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції подання Державної установи «Ладижинська виправна колонія (№39)» про приведення вироку відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до вимог Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративне правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», -

В С Т А Н О В И В:

ДУ «Ладижинська виправна колонія (№39)» звернулася до Ладижинського міського суду Вінницької області із поданням про приведення вироку відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до вимог Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративне правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Представник ДУ «Ладижинська виправна колонія (№39)» в судовому засіданні подання підтримав.

Засуджений ОСОБА_5 просив подання установи виконання покарань задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що не заперечує проти задоволення подання, проте звільнення від покарання, призначеного ОСОБА_5 вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 24.12.2019 за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, не впливає на остаточне призначене йому покарання за цим вироком.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно п.13 ч.1 ст.537 КПК України визначено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч.3 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно із правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу.

Згідно п.2 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.6 ст.3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп.169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь якого платника податку.

Як вбачається з матеріалів особової справи, вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 24.12.2019 ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст.296 КК України до 3 років позбавлення волі, за ч.2 ст.121 КК України до 8 років позбавлення волі, за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_5 призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим 8 років позбавлення волі.

Згідно вироку Гайсинського районного суду Вінницької області від 24.12.2019 ОСОБА_5 своїми протиправними діями 09.12.2017 вчинив крадіжку чужого майна, чим завдав матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 1218,41 грн, що станом на день вчинення крадіжки складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (менше 1600 грн.).

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.3 ст.3, ч.2 ст.4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч.1 ст.5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі №0306/7567/12, зазначено, що за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07.10.2024 у справі №278/1566/21 щодо зворотної дії змін до статей 185, 190, 191 КК внаслідок набрання чинності Законом №3886-IX зазначила, що Закон №3886-IX, яким унесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Частиною 2 статті 74 КК України, передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_5 за вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 24.12.2019 завдав матеріальну шкоду потерпілому на суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день скоєння крадіжки майна, тобто вчинені ним діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час, суд приходить до висновку про необхідність звільнити засудженого ОСОБА_5 від призначеного покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі на підставі ч.2 ст. 74 КК України.

Одночасно з цим, звільнення ОСОБА_5 від покарання, призначеного вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 24.12.2019 за ч.2 ст.185 КК України, у виді 2 років позбавлення волі, у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння, не впливає на остаточне покарання, оскільки цим вироком остаточне покарання за сукупністю злочинів призначено із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, а тому за вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 24.12.2019 слід вважати ОСОБА_5 засудженим за ч.2 ст.296 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України призначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк вісім років. В іншій частині вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 24.12.2019 слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, ч.2 ст.74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України №3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративне правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Подання Державної установи «Ладижинська виправна колонія (№39)» про приведення вироку відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до вимог Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративне правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» - задовольнити.

На підставі ч.2 ст. 74 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного йому вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 24.12.2019 за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 24.12.2019 за ч.2 ст.296 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.70 КК України призначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк вісім років.

В іншій частині вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 24.12.2019 залишити без змін.

Направити до Державної установи «Ладижинська виправна колонія №39» копії ухвали - для відома та виконання, та для вручення засудженому.

Копію ухвали вручити прокурору.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подання апеляції до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський міський суд Вінницької області, а засудженим, який відбуває покарання в місцях позбавлення волі - в той же строк з моменту отримання її копії.

Повний текст ухвали складений 05.11.2024.

Суддя Ладижинського міського суду

Вінницької області ОСОБА_1