Справа № 301/4018/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" грудня 2024 р. м. Іршава

Слідча суддя Іршавського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Іршава клопотання заступника начальника СВ ВП №1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором ОСОБА_4 в кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000493 від 21 листопада 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, про арешт майна,

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляд слідчої судді Іршавського районного суду Закарпатської області надійшли матеріали клопотання про накладення арешту на майно.

Клопотання обґрунтоване тим, що в провадженні слідчого відділення відділення поліції №1 Хустського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області знаходяться матеріали кримінального провадження №0000493 від 21 листопада 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.З ст.332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 21 листопада 2024 року до чергової частини відділення поліції №1 Хустського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області, надійшов рапорт оперуповноваженого СКП ВП №1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 , про те, що мешканці Берегівського району, Закарпатської області, організовували схему незаконного переправлення через державний кордон України, за що отримують грошові кошти у значних сумах.

Окрім цього з ІНФОРМАЦІЯ_1 , надійшло повідомлення про те, що оперативними співробітниками ПОРВ (з місцем дислокації Дякове), ГОРВ 27 прикордонного загону, проведено ряд заходів, за результатами яких встановлено що до організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України причетний громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та фактично проживаючий в АДРЕСА_1 .

02 грудня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Іршавського районного суду №301/4018/24 від 28 листопада 2024 року, було проведено обшук, за адресою АДРЕСА_1 , в ході проведення якого було виявлено та вилучено:

- Мобільний телефон марки Хіоmi з ІМЕІ НОМЕР_1 та ІМЕІ НОМЕР_2 , в якому знаходяться сім карти мобільного оператора «ПрАТ Київстар», НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , який впаковано в спец.пакет WAR1111138;

- Печатку круглої форми із надписом «МОКОШ», яку впаковано в спец.пакет РSР 2203375;

02 грудня 2024 року в АДРЕСА_1 , проведено огляд місця події в ході проведення якого було виявлено та вилучено автомобіль марки Меrcedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_5 , республіки Польща, який поміщено на штрафмайданчик ВП №1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області, що за адресою АДРЕСА_2 .

Заступник начальника СВ ВП №1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив таке задовольнити.

Вирішуючи подане клопотання про накладення арешту на майно, слідча суддя виходить із такого.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (абзац перший ч. 3 ст. 170 КПК України).

Таким чином, накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів допускається без повідомлення певній особі про підозру та може накладатися на майно будь-якої фізичної.

Згідно з ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

За правилами ч. 2 цитованої норми у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За приписами ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Слідча суддя звертає увагу на те, що перелік обставин, персоніфікованих ст. 91 КПК України, підлягає встановленню в межах досудового розслідування безвідносно до обов`язкових елементів складу кримінального правопорушення, що забезпечує дотримання принципу законності, передбаченого ст. 9 КПК України та який покладає на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого обов`язок всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставини кримінального провадження.

Частиною 11 ст. 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Матеріалами клопотання підтверджується факт здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 332 КК України.

Відповідно до витягу з ЄРДР відомості щодо кримінального правопорушення вносилися у зв`язку з тим, що 21.11.2024 року до чергової частини відділення поліції № 1 Хустського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області надійшли матеріали про те, що особи А організували схему незаконного переправлення осіб через державний кордон України, за що отримують від вказаних осіб грошові кошти в значних сумах.

Окрім цього, в досліджуваних матеріалах є протокол обшуку від 02.12.2024 року, який було проведено на підставі ухвали слідчого судді від за №301/4018/24 від 28 листопада 2024 року, за адресою АДРЕСА_1 , в ході проведення якого було виявлено та вилучено:

- Мобільний телефон марки Хіоmi ІМЕІ НОМЕР_1 та ІМЕІ НОМЕР_2 , в якому знаходяться сім карти мобільного оператора «ПрАТ Київстар», НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , який впаковано в спец.пакет WAR1111138;

- Печатку круглої форми із надписом «МОКОШ», яку впаковано в спец.пакет РSР 2203375.

Однак, згідно вищезазначеної ухвали слідчого судді від 28 листопада 2024 року про надання дозволу на проведення обшуку вбачається, що в такій було чітко визначено перелік речових доказів, які могли бути вилучені в ході проведення обшуку, а саме - мобільні термінали, грошові кошти, які були отримані в наслідок незаконного переправлення осіб через державний кордон України, зошити, нотатки, блокноти, на яких можуть міститись різні написи про незаконну діяльність пов`язану з організацією та незаконним переправленням осіб через державний кордон України, банківських карток, на рахунках яких можуть бути грошові кошти здобуті незаконним шляхом та на які перераховувались грошові кошти від осіб яких було незаконно переправлено через державний кордон України.

На підставі чого, слідча суддя прийшла до висновку, що клопотання слідчого ОСОБА_3 в частині накладення арешту на мобільний телефон марки Хіоmi ІМЕІ НОМЕР_1 та ІМЕІ НОМЕР_2 , в якому знаходяться сім карти мобільного оператора «ПрАТ Київстар», НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , який впаковано в спец.пакет WAR1111138, підлягає до задоволення.

Також, заступником начальника СВВП №1 Хустського РУП ГУНП ОСОБА_3 зазначено, що 02 грудня 2024 року в АДРЕСА_1 , проведено огляд місця події в ході проведення якого було виявлено та вилучено автомобіль марки Меrcedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_5 , республіки Польща, який поміщено на штрафмайданчик ВП №1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області, що за адресою АДРЕСА_2 .

Так, згідно наданих доказів, ухвала слідчої судді про дозвіл на проведення обшуку, була надана за адресою АДРЕСА_1 .

Водночаc, за цим клопотанням сторона обвинувачення в тому числі просить накласти арешт на майно, яке було вилучено в ході проведення огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 ,вказуючи про те, що відповідні об`єкти є речовими доказами.

Однак, зміст клопотання про арешт майна в частині накладення арешту на автомобіль, не містить конкретної підстави і мети арешту вилученого майна, а також відповідного обґрунтування необхідності арешту майна. Цитування слідчим ОСОБА_3 в тексті клопотання положень ст. 170 КПК України не підтверджує такої підстави і мети арешту вилученого майна, що зазначені в загальних рисах і неконкретно. У прохальній частині клопотання, наведена вимога про накладення арешту на автомобіль марки Меrcedes-Benz, разом з тим слідчий конкретної підстави і мети такого арешту не наводить, ніяк цього не обґрунтовує, також відсутня інформація про особу, якій належить вищевказаний автомобіль.

Слідчим ОСОБА_3 не зазначено, чи відповідає вказаний автомобіль, на який він просить накласти арешт, критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, якщо так, то до яких саме та на якій підставі.

Окрім цього, не визначено процесуальний статус особи, на автомобіль якої слідчий просить накласти арешт, оскільки від такого статусу буде залежати особа, яка має право на звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Тобто, із клопотанням про накладення арешту на майно, яке належить третій особі, може звернутися до суду прокурор.

На переконання слідчої судді, у досліджуваному клопотанні слідчий ОСОБА_3 належним чином не обґрунтував та, як наслідок, не довів, що автомобіль, про арешт якого він просить, підпадає під ознаки речового доказу у конкретному кримінальному провадженні, оскільки в клопотанні не наведено відповідних аргументів, якіб слугували підставою для накладення арешту на вилучене майно в ході проведення огляду.

В наданому клопотанні не було дотримано вимог п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, оскільки під час складання клопотання слідчий, як суб`єкт, який безпосередньо здійснює досудове розслідування, повинен не лише констатувати наявність необхідності застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а як суб`єкт, який найбільш обізнаний стосовно фактичних підстав їх застосування, навести суду відповідні аргументи, що підтверджують таку необхідність, переконати суд прийняти відповідне процесуальне рішення, а суд, ґрунтуючись на власному переконанні щодо наявності для цього достатніх підстав, постановляє рішення, яким задовольняє таке клопотання.

Підсумовуючи викладене у сукупності, слідча суддя приходить до висновку про необхідність часткового задоволення внесеного клопотання.

Керуючись ст. ст. 98, 100, 132, 169, 170-173, 309, 371, 372, 376 КПК України, слідча суддя

У Х В А Л И Л А:

Клопотання заступника начальника СВ ВП №1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Накласти арешт на мобільний телефон марки Хіоmі з ІМЕІ НОМЕР_1 та ІМЕІ НОМЕР_2 , в якому знаходяться сім карти мобільного оператора «ПрАТ Київстар», НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , який упаковано в спец.пакет WAR1111138, який виявлено та вилучено в ході проведення обшуку від 02 грудня 2024 року та який визнаний речовими доказом по матеріалах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000493 від 21 листопада 2024 року.

В іншій частині клопотання про накладення арешту на майно відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 04.12.2024 року о 16.00 год.

Слідча суддя: ОСОБА_1