Провадження №1-кс/369/2716/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Бородянського відділення Бучанської окружної прокуратури ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, клопотання т.в.о. начальника ВРЗуСТ СВ Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Бородянського відділення Бучанської окружної прокуратури ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з домашнього арешту з покладеними обов`язками, передбаченими ст. 194 КПК України на тримання під вартою, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001487 від 10.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До провадження слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 надійшло клопотання т.в.о. начальника ВРЗуСТ СВ Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Бородянського відділення Бучанської окружної прокуратури ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з домашнього арешту з покладеними обов`язками, передбаченими ст. 194 КПК України на тримання під вартою, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001487 від 10.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України.

Клопотання обґрунтоване ти, що СВ Бучанського РУП ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001487 від 10.07.2024 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України.

ОСОБА_4 підозрюється у тому, що 10 липня 2024 року, приблизно о 13 годині, він, в порушення вимог п. 2.1 а) та 2.9 а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - Правила дорожнього руху), відповідно до яких «2.1. Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії», «2.9. а) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння», не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Shogun Sport», реєстраційний номер (Великобританії) EK55KRN, рухався автодорогою сполученням смт. Клавдієво-Тарасове - с. Пороскотень Бучанського району Київської області, в напрямку до с. Пороскотень.

Рухаючись вказаною автодорогою, ОСОБА_4 , в порушення вимог п. 2.3 б) Правил дорожнього руху, відповідно до якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», та п. 2.3 д) ПДР України, відповідно до якого «водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху» не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, невчасно відреагував на її зміну, та, в порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», проявив злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, на лівосторонньому заокругленні, що неподалік будинку АДРЕСА_1 , не впорався з керуванням автомобіля «Mitsubishi Shogun Sport», реєстраційний номер (Великобританії) НОМЕР_1 , та виїхав на праве по напрямку руху узбіччя де допустив перекидання автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Mitsubishi Shogun Sport», реєстраційний номер ( НОМЕР_2 ) EK55KRN ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: переломо-вивиху 5-го шийного хребця; перелому обох фасеток 5-го, 6-го шийних хребців ліворуч з вивихом лівого фасеткового суглобу, без порушення функції спинного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Пасажир автомобіля «Mitsubishi Shogun Sport», реєстраційний номер ( НОМЕР_2 ) EK55KRN ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тілесне ушкодження у вигляді перелому кортикального шару голівки ІІ п`ясткової кістки лівої кисті, яке відноситься до категорії ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Грубе порушення водієм ОСОБА_4 , вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень та спричинення потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У вчиненні кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Бабинці Бородянського району Київської області, громадянин України, українець, із середньою загальною освітою, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий.

10 липня 2024 року о 20 годині 00 хвилин, відповідно до вимог ст. 208 КПК України, ОСОБА_4 затримано за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

11 липня 2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, а саме в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.07.2024 у задоволенні клопотання тимчасово виконуючого обов`язки начальника відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 відмовлено. Застосовано до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 08.09.2024.

30.08.2024 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України.

Під час вирішення даного клопотання прошу врахувати наступне.

У кримінальному провадженні наявна обґрунтована підозра ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.07.2024 зі схемою та ілюстративною таблицею до нього, показами свідків ОСОБА_10 , показами потерпілого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , речовими доказами: транспортним засобом автомобілем, який вилучено та поміщено на майданчик утримання транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_3 , результатами дослідження за допомогою алкотестеру «Драгер» на предмет виявлення стану алкогольного сп`яніння у відношенні ОСОБА_4 від 10.07.2024 року, висновком інженерно-технічної експертизи №СЕ-19/111-24/40262-ІТ від 31.07.2024, висновком токсикологічної експертизи №333 від 15.07.2024 року, висновком інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/111-24/46060-ІТ, висновком судово-медичної експертизи №158/Е від 27.08.2024 року, висновком судово-медичної експертизи №80 від 27.08.2024 року та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Прийняти до уваги характер та тяжкість вчиненого підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3-х до 8-ми років, а також те, що його дії перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень та спричинення потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Взяти до уваги особу підозрюваного ОСОБА_4 , який кримінальне правопорушення вчинив перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

Врахувати грубість допущених порушень вимог правил безпеки дорожнього руху: п.п. 2.3 б) д), 2.9 а), 12.1 Правил дорожнього руху, що характеризують підозрюваного як особу, що зневажає загально допустимі норми поведінки в суспільстві, ігнорує встановлені Правила дорожнього руху, та має низькі моральні якості.

Зважаючи на викладене, є достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органу досудового розслідування та (або) суду, а також перебуваючи на волі незаконно впливати на потерпілих та свідків, зокрема очевидців дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, наявні обґрунтовані ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, яким неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Так, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 8 років, і розуміючи що його обґрунтовано підозрюють у вчиненні даного злочину, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його судом винуватим, може переховуватись від органів досудового розслідування та в подальшому від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене, а отже наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прошу врахувати, що у вказаній категорії справ, ст. 75 КК України не передбачено можливість звільнення особи від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід зазначити, що перебуваючи не під вартою підозрюваний ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілого, свідків, а також експерта у цьому кримінальному провадженні. Вплив ОСОБА_4 на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні можливий шляхом прохань, залякування, примусу, погроз або застосування насильства з метою зміни або ненадання ними викривальних показів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення та може призвести до неможливості притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності.

Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Частиною 5 ст. 219 КПК України передбачено, що строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею.

Згідно з дорученням прокурора від 04.09.2022 у порядку ст. 290 КПК України слідчому доручено надати підозрюваним та їх захисникам, потерпілим по кримінальному провадженню доступ до матеріалів досудового розслідування.

Таким чином, в силу норм ч. 5 ст. 219 КПК України досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні завершено, однак, воно не вважається закінченим, оскільки у даному випадку обвинувальний акт до суду не направлено, у зв`язку з тим, що здійснюється виконання вимог ст. 290 КПК України - ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження, на виконання яких строки досудового розслідування не поширюються.

З метою запобігання спробам підозрюваного ОСОБА_4 переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, а також незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, виникла необхідність у зміні запобіжного заходу до підозрюваного такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

З огляду на викладене, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання що йому загрожує, характер вчиненого кримінального правопорушення, беручи до уваги особу підозрюваного.

На підставі вище наведеного, т.в.о. начальника ВРЗуСТ СВ Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 просив слідчого суддю змінити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт. Бабинці Бородянського району Київської області, громадянину України, українцю, із середньою загальною освітою, не працюючому, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимому, запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою та визначити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 60 (шістдесят) днів.

Під час судового засідання прокурор вимоги клопотання підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Підозрюваний та захисник в судовому засіданні щодо зміни запобіжного заходу з домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою заперечували, просили у задоволенні клопотання відмовити.

Слідчий суддя заслухавши доводи прокурора, заперечення підозрюваного та його захисника, вивчивши клопотання, додані до нього документи дійшов наступного висновку.

Відповідно ч. 1 ст. 200 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частина 1 статті 194 КПК).

Згідно ч. ч. 1, 2 статті 196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу суд зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому обвинувачується особа; 2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК; 3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК; 4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; 5) запобіжний захід, який застосовується.

В ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваної, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено.

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваної, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваної, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваної, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваної, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваної, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваної, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваної, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

З огляду на зазначені положення закону, слідчому судді під час вирішення клопотання про зміну запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 необхідно в межах доводів відповідного клопотання розкрити: 1) кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та чи є підозра у вчиненні ОСОБА_4 інкримінуємого йому злочинів обґрунтованою; 2) ризики, які були заявлені стороною обвинувачення, та їх обґрунтованість; 3) обставини, які не були предметом судового розгляду під час застосування запобіжного заходу: обставини, що виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати; 4) чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, а саме в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Щодо обґрунтованості підозри.

Вищезазначені обставини обумовлюють наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення на думку сторони обвинувачення, з чим слідчий суддя погоджується, виходячи з наступного.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваної з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

За такого, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування відносно нього запобіжного заходу.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні та документами наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю зібраних доказів.

При цьому, як встановлено судовим розглядом клопотання та вбачається із досліджених слідчим суддею в судовому засіданні доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, вони є достатніми для висновку, що внаслідок інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення могла бути заподіяна шкода охоронюваним законом інтересам.

В свою чергу, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Враховуючи вищевикладене, стороною обвинувачення не зазначено обставин та не надано доказів на підтвердження існування таких обставин, які б очевидно та беззаперечно свідчили про непричетність підозрюваного ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, про яке йому повідомлено про підозру, або вказували на не обґрунтованість повідомленої підозри, оскільки, наявні в матеріалах, доданих до клопотання, докази є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Наявність ризиків, та їх обґрунтованість

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваної, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Слідчим у клопотанні зазначено, що наявні ризики вчинення підозрюваним ОСОБА_4 дій, передбачених пунктами п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують зміну підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу із домашнього арешту на тримання під вартою, а саме:

Так, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 8 років, і розуміючи що його обґрунтовано підозрюють у вчиненні даного злочину, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його судом винуватим, може переховуватись від органів досудового розслідування та в подальшому від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене, а отже наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У вказаній категорії справ, ст. 75 КК України не передбачено можливість звільнення особи від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід зазначити, що перебуваючи не під вартою підозрюваний ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілого, свідків, а також експерта у цьому кримінальному провадженні. Вплив ОСОБА_4 на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні можливий шляхом прохань, залякування, примусу, погроз або застосування насильства з метою зміни або ненадання ними викривальних показів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення та може призвести до неможливості притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності.

Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Щодо обставин, що виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 .

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.07.2024 у задоволенні клопотання тимчасово виконуючого обов`язки начальника відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 відмовлено. Застосовано до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 08.09.2024.

Щодо наявності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні, зазначаючи про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилався на ту обставину, що ефективно запобігти наведеним ризикам вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, неможливо з огляду на характер зазначених ризиків.

Метою застосування запобіжного заходу, в тому числі й такого виняткового, як тримання під вартою, відповідно до положень ч. 1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, існування яких прокурором доведено.

При виборі між кількома запобіжними заходами, слід перевірити чи можуть більш м`які запобіжні заходи запобігти ризикам, існування яких доведено прокурором.

Отже, ризики, які встановленні слідчим суддею хоча і існують, проте враховуючи мету застосування запобіжного заходу, відсутні беззаперечні підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_4 в цьому кримінальному проваджені виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Враховуючи особу підозрюваного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, слідчий суддя вважає, що на даний час виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків буде забезпечено саме шляхом застосування до останнього менш суворого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки стороною обвинувачення не доведено існування виняткових обставин для застосування найсуворішого запобіжного заходу до підозрюваної у виді тримання під вартою.

Частиною 4 ст. 194 КПК України встановлено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваної, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 194 КПК України).

Таким чином, вважаю, що в задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити, так як запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби забезпечить належне виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків.

Керуючись статтями 177, 178, 194, 196, 200, 205, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання т.в.о. начальника ВРЗуСТ СВ Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Бородянського відділення Бучанської окружної прокуратури ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з домашнього арешту з покладеними обов`язками, передбаченими ст. 194 КПК України на тримання під вартою, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001487 від 10.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1