1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/3658/24 1-кс/335/3676/2024
21 серпня 2024 року м. Запоріжжя
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Небилів Рожнятівського району Івано-Франківської області, неодруженого, військовослужбовця, військове звання солдат, який перебуває на посаді стрільця 5 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , який має середню освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України,
16.08.2024 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання старшого слідчого-криміналіста СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 , погоджене з начальником Мелітопольського відділу Запорізького спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_8 , про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 в межах строку досудового розслідування.
В обґрунтування клопотання слідчий послався на таке.
Досудовим розслідуванням встановлено, що Згідно указу Президента України ОСОБА_9 № 64/2022 від 24.02.2022 на території України починаючи із 05 години 30 хвилини 24 лютого 2022 року введений воєнний стан, який неодноразово було продовжено указами Президента України та останній раз затверджено Законом України №3564-IX від 06.02.2024 строком на 90 діб.
Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статуту внутрішньої служби ЗС України) солдата відділення кулеметного взводу 48 ОСБ 72 ОМБр, військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.
Відповідно до ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗС України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України.
ОСОБА_5 , 04 березня 2004 року проходить військову службу на посаді стрільця 5 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .
В порушення зазначеного вище законодавства, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 01 квітня 2024 року, приблизно о 04 годині 00 хвилин, після вживання алкогольних напоїв перебуваючи у залі квартири, в якості гостя та яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , разом із неповнолітньою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка теж перебувала у квартирі у якості гостя та яку до 31 березня 2024 року ОСОБА_5 не знав, розуміючи, що ОСОБА_10 неповнолітня особа жіночої статі та завідомо слабша за нього, у ОСОБА_5 раптово виник умисел на вчинення дій сексуального характеру пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої потерпілої з використанням геніталій, після чого він ліг на ліжко де спала потерпіла, після чого, скористався тим, що потерпіла спить на боці та перебуваю у безпорадному стані, розуміючи що остання не чинить активний опір, силою зняв з потерпілої одяг та нижню білизну, після чого знаходячись лежачи на боці по заду потерпілої, вагінально проникнув у тіло ОСОБА_10 своїм статевим членом, який знаходився в стані ерекції, після чого ґвалтував останню де який час.
Після закінчення статевого акту та відчувши, що потерпіла прокинулась та почала чинити активний опір, а саме кричати та нанесла один удар лівим ліктем в обличчя ОСОБА_5 , злякавшись, що його злочин буде викрито, покинув місце вчинення кримінального правопорушення.
Своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), який кваліфікується за ч. 3 ст. 152 КК України, а саме: зґвалтування, тобто вчинення дій сексуального характеру відносно неповнолітньої особи, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій без добровільної згоди потерпілої особи..
Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у тому, що вчинив кримінальне правопорушення (злочин), який кваліфікується за ч. 3 ст. 152 КК України, а саме зґвалтування, тобто вчинення дій сексуального характеру відносно неповнолітньої особи, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій без добровільної згоди потерпілої особи.
01 квітня 2024 року, о 13 год. 55 хв., складено протокол затримання ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України (фактичний час затримання 11 год. 40 хв.).
02 квітня 2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) ч. 3 ст. 152 КК України.
03 квітня 2024 року ухвлою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, який обраховується до 30 травня 2024 року включно.
22 травня 2024 року постановою керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у оборонній сфері Східного регіону продовжено строк досудового розслідування до 3-х місяців, тобто до 01 липня 2024 року.
27 травня 2024 року ухвалою ухвлою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя строк запобіжного заходу у вигляді тримання під варто щодо підозрюваного ОСОБА_5 продовжено в рамках строку досудового розслідування, а саме до 01 липня 2024 року включно.
27 червня 2024 року ухвалою ухвлою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до 5-ти місяців, тобто до 01 вересня 2024 року.
27 червня 2024 року ухвалою ухвлою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя строк запобіжного заходу у вигляді тримання під варто щодо підозрюваного ОСОБА_5 продовжено в рамках строку досудового розслідування, а саме до 25 серпня 2024 року, включно.
Строк дії ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 спливає 25.08.2024, однак завершити досудове розслідування до вказаного строку не виявилось можливим, оскільки по кримінальному провадженню необхідно виконати наступне:
виконати вимоги ст. 290 КПК України з потерпілим та його представником, підозрюваним та його захисником;
скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, які спрямувати до суду для розгляду;
виконати інші дії, у проведенні яких може виникнути необхідність.
Беручи до уваги вищезазначене, наразі виникла необхідність в продовжені строку дії ухвали слідчого судді про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах терміну досудового розслідування.
При цьому ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 2 ст. 177 КПК України, на підставі яких ОСОБА_5 був взятий під варту, продовжують існувати і не зменшились.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 клопотання підтримав, пославшись на факти та доводи, викладені у ньому.
Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник, адвокат ОСОБА_6 , проти задоволення клопотання заперечували, посилаючись на необґрунтованість підозри і недоведеність ризиків.
Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Щодо обґрунтованості підозри.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).
У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент вчинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи
Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.
Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.
Як випливає з доданих до клопотання матеріалів кримінального провадження, станом час вирішення питання про запобіжний захід обґрунтованість підозри підтверджується такими доказами:
- протоколом огляду місця події від 01.04.2024 - приміщення квартири АДРЕСА_3 ;
- протоколом огляду від 01.04.2024, в ході якого було вилучено штани, майку, труси, надані потерпілою;
- протоколом огляду від 01.04.2024, в ході якого у приміщенні приймального відділення КНП «ОПЦ» ЗОР» вилучено біоматеріал потерпілої ОСОБА_10 , після проведення огляду лікарем-акушером;
- висновком судової медичної експертизи потерпілої ОСОБА_10 № 504п від 01.04.2024, згідно якого у ОСОБА_10 виявлено порушення цілісності дівочої пліви у вигляді розривів, які на момент проведення огляду є такими, що повністю загоїлися. При проведенні судово-медичної експертизи в мазках зі вмістом піхви ОСОБА_10 встановлена присутність сперматозоїдів, що з судово-медичної точки зору є достовірною ознакою статевих зносин, тобто свідчить про введення статевого члену в піхву;
- протоколом допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 , яка пояснила, що перебувала в гостях у подруги ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ними також знаходився знайомий ОСОБА_11 на ім`я ОСОБА_12 . ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вечірній час з балкону вони побачили ОСОБА_13 - мешканку сусіднього під`їзду цього ж будинку, яка знала ОСОБА_11 . ОСОБА_13 знаходилась на сусідньому балконі разом з раніше незнайомим їм хлопцем на ім`я ОСОБА_14 . В ході спілкування ОСОБА_13 запропонувала, щоб вони з ОСОБА_14 прийшли до ОСОБА_11 додому, оскільки в ОСОБА_13 вдома маленька дитина. Вони погодилися на це. В ході спілкування ОСОБА_14 запитав у потерпілої скільки їй років, на що вона відповіла, що їй 14 років. Вони спілкувалися у приміщенні квартири, однак ОСОБА_13 зателефонувала бабуся та повідомила, що її дитина прокинулась, після чого вона пішла додому. Приблизно о 02 годині ОСОБА_12 поїхав додому. Вони залишились втрьох. Вони з ОСОБА_11 сиділи на ліжку, ОСОБА_14 сидів у кріслі. Вони з подругою неодноразово просили ОСОБА_14 піти додому, але він не реагував, залишаючись у квартирі. Потерпіла заснула на ліжку, а ОСОБА_11 пішла до своєї кімнати. Приблизно о 04 годині 01.04.2024 потерпіла прокинулась від того, що ОСОБА_14 ґвалтував її. Вона злякалася та вдарила його ліктем в обличчя один раз, після чого побігла до ОСОБА_11 в кімнату та розповіла все, а ОСОБА_14 залишив приміщення квартири;
- протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_11 , яка надала свідчення аналогічні свідченням потерпілої ОСОБА_10 ;
- протоколом допиту свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що працює лікарем акушером -гінекологом у пренатальному центрі. 01.04.2024 о 08 годині 50 хвилин звернулася неповнолітня ОСОБА_10 у супроводі матері. Неповнолітня пояснила, що її зґвалтував знайомий. Під час огляду було виявлено пошкодження дівочої пліви та взятий біоматеріал;
- іншими матеріалами кримінального провадження.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, на етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.
Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, зазначених вище, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої (такої, що не є явно необґрунтованою) підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Щодо наявності ризиків.
В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що на теперішній час існують такі заявлені органом досудового розслідування судом ризики, що визначені у ст. 177 КПК України:
- ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду;
- ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків;
- ризик вчинення нового кримінального правопорушення.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створитимуть загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Зокрема, доказами на обґрунтування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується, - можуть бути документи, довідки про те, що особа вже притягалась до кримінальної відповідальності, була засуджена, має не зняту чи не погашену судимість, схильна до протиправної поведінки, притягалась до адміністративної відповідальності, інформація про те, що не будучи раніше судимою, особа вчинила декілька злочинів.
Оцінивши доводи, наведені у клопотанні слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що вказані у клопотанні ризики продовжують існувати і мають високу ступінь вірогідності, що є підставою для продовження тримання підозрюваного під вартою.
Так, діяння, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , є особливо тяжким злочином, що тягне покарання у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років. Ця обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.
Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спро.бі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (Clooth v. Belgium (Клоот проти Бельгії), § 40).
Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.
З урахуванням особи підозрюваного, зокрема того, що він не має самостійного офіційного систематичного доходу (доказів іншого слідчому судді не надано), підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти статевої свободи і недоторканості людини, обґрунтованими є й доводи сторони обвинувачення про те, що у разі незастосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу, останній може переховуватись від органу досудового слідства або суду та впливати на потерплу та свідків.
Оцінюючи можливість впливу на потерпілу та свідків, слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від таких осіб, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).
За таких обставин ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілого та дослідження їх судом.
Разом із цим, маючи можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження в частині, що стосуються клопотання про обрання запобіжного заходу, а отже і з протоколами допиту потерпілого і свідків, підозрюваний знатиме як їх персональні данні, так і зміст наданих ним свідчень на стадії досудового розслідування.
Водночас ризик вчинення підозрюваним нового кримінального правопорушення є недоведеним.
При цьому, дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_5 , та обставини кримінального правопорушення, яке, згідно повідомлення про підозру та наявних у матеріалах клопотання доказів, вчинялось відносно неповнолітньої особи, мають підвищену суспільну небезпеку, дають слідчому судді підстави для продовження відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На думку слідчого судді, вказаний запобіжний захід буде відповідати меті його застосування та зможе запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КПК України, і які існують на даний час.
Переконливих доказів того, що такі ризики з часу обрання запобіжного заходу зменшились або припинили існування, слідчому судді надано не було.
На виконання вимог ст. 194 КПК України слідчим суддею вивчалась можливість застосування стосовно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам.
Слідчий суддя визнає неможливим застосовувати до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки на момент розгляду слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу жодна особа не виявила наміру поручитись за виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, застави, або домашнього арешту, на переконання слідчого судді, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного, а також не усунуть ризиків, існування яких встановлено слідчим суддею.
Слідчий суддя бере до уваги, що продовження строку тримання під вартою обумовлене виключно об`єктивною неможливістю завершити досудове розслідування в межах встановленого строку та необхідністю зберегти запобіжний вплив на підозрюваного у зв`язку з цим.
При вирішенні питання про тривалість продовження строку запобіжного заходу слідчий суддя бере до уваги, що строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжений до п`яти місяців і спливає 01.09.2024. Відтак, продовження строку запобіжного заходу в межах цього строку не буде перевищувати строку досудового розслідування.
Також слідчий суддя не вбачає підстави для визначення застави як умови звільнення підозрюваного з-під варти з огляду на підозру у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 194, 199, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя
Клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 , - задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,з триманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», на строк з 21.08.2024 по 01.09.2024 включно, без визначення застави.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня вручення повного тексту ухвали.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Повний текст ухвали оголошений о 13 год. 45 хв. 23.08.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1