Справа № 503/850/23
Провадження №1-кп/503/26/24
УХВАЛА

20 серпня 2024 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в рамках судового провадження за кримінальним провадженням внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000204 від 11.07.2022 року, клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про продовження строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кодима Одеської області, громадянина України, українця, з вищою освітою, на момент діяння обіймав посаду старшого дільничного інспектора прикордонної служби відділення дільничних інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурори ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_4 , захисники адвокати ОСОБА_7 (до 06.10.2023 року), ОСОБА_8 (до 05.02.2024 року), ОСОБА_9 , секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_10 ,

встановив:

В провадженні суду перебуває вище зазначене кримінальне провадження, в якому прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, яке обґрунтовано тим, що у відношенні ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та на даний час ризики, які були підставою для його застосування не змінилися. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а тому усвідомлюючи суворість покарання може переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків.

Прокурор, який приймав участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів (дистанційне судове провадження), в судовому засіданні підтримав подане клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора та підтримав позицію висловлену своїм захисником.

Захисник адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора з підстав викладених ним у своєму письмовому запереченні, в якому водночас заявлене клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з тримання під вартою, з метою продовження ним служби у зоні бойових дій. При цьому, зазначив, що ризик переховування від суду відсутній.

Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали клопотання та судового провадження судом встановлено, що у відношенні обвинуваченого ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 14.08.2023 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строк дії якого був визначений до 12.10.2023 року. При цьому, ухвалою суду від 06.10.2023 року строк тримання під вартою обвинуваченого був продовжений на термін до 04.12.2023 року. В свою чергу ухвалою суду від 28.11.2023 року строк тримання під вартою обвинуваченого був продовжений на термін до 26.01.2024 року. Окрім того, ухвалою суду від 24.01.2024 року строк тримання під вартою обвинуваченого був продовжений на термін до 23.03.2024 року. В подальшому ухвалою суду від 18.03.2024 року строк тримання під вартою обвинуваченого був продовжений на термін до 16.05.2024 року. Після чого ухвалою суду від 10.05.2024 року строк тримання під вартою обвинуваченого був продовжений на термін до 08.07.2024 року. В подальшому ухвалою суду від 04.07.2024 року строк тримання під вартою обвинуваченого був продовжений на термін до 01.09.2024 року.

Частиною 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В свою чергу згідно ч.3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Вирішуючи питання щодо можливості продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, яке є тяжким злочином проти життя та здоров`я особи, санкція за вчинення якого передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд керується практикою ЄСПЛ, зокрема у розумінні якої, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, у справі «Москаленко проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання обвинуваченого винним, то останній, з метою уникнення покарання, може зокрема переховуватись від суду, у зв`язку з чим судом було визнано доведеним існування ризику, передбаченого пунктом 1 ч.1 ст. 177 КПК України. Окрім того, під час дослідження судом в ході судового розгляду доказів сторони обвинувачення, а саме відеозапису до протоколу слідчого експерименту із свідком ОСОБА_11 (а.п.199-202 том 2), який було досліджено в судовому засіданні, яке відбулось 05.12.2023 року, а також допиту самої ОСОБА_11 безпосередньо в судовому засіданні 22.02.2024 року (а.п.225-241 том 5), даний свідок повідомляла, що на наступний день після відповідної події, яка є предметом кримінального провадження, ОСОБА_4 пропонував їй сказати, що тілесні ушкодження ОСОБА_12 були отримані не внаслідок його дій, а падіння в під`їзді будинку. Таким чином судом також було визнано доведеним раніше заявлений прокурором ризик, передбачений пунктом 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливу на свідка у цьому ж кримінальному провадженні. Наразі згадані вище ризики не зменшилися.

Ураховуючи обставини кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та міцність його соціальних зв`язків, суд вважає, що вказані факти не зменшують заявлених і доведених у кримінальному провадженні ризиків.

Також судом враховано ступінь суспільної небезпеки злочину, у скоєнні якого ОСОБА_4 обвинувачується.

Водночас судом під час судового розгляду кримінального провадження ще не завершено дослідження доказів, зокрема не здійснено допитів всіх свідків, в тому числі двох свідків обвинувачення ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , про допит яких суд просила саме сторона захисту.

Ураховуючи зазначене вище суд приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу на даний час не зможе запобігти доведеним ризикам, передбаченим пунктами 1 і 3 ч.1 ст. 177 КПК України, які були підставами для обрання та продовження даного запобіжного заходу, а також продовжує існувати, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Подане захисником письмове заперечення від 19.08.2024 року, в частині клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з тримання під вартою, суд не розглядає як клопотання захисника про зміну запобіжного заходу в порядку, передбаченому ст. 201 КПК України, оскільки до нього на виконання вимог ч.2-3 ст. 201 КПК України не додано підтвердження його надання (надіслання) прокурору, але водночас суд вважає за необхідне навести обґрунтування причин незгоди із запереченнями висловленими захисником з приводу клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зокрема суд на даний час не знаходить підстав для обрання до обвинуваченого запобіжного заходу на менш суворого ніж тримання під вартою, так як наразі не завершено допит всіх свідків сторони обвинувачення, так як наразі недопитані ще двоє із них. При цьому, визначення доказової значимості показів згаданих свідків залишається відносним, оскільки згідно ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, зокрема показання учасників кримінального провадження усно. Тому надати оцінку отриманим показам від всіх допитаних свідків, в тому числі сторони обвинувачення, суд матиме можливість під час ухвалення судового рішення. Разом із цим суд зауважує, що на час обрання запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого останній був військовослужбовцем, який проходив військову службу у складі ДПС України, тому дана обставина враховувалась судом при вирішенні цього питання. При цьому, саме по собі висловлене обвинуваченням бажання продовжувати військову службу в зоні бойових дій, на думку суду, не виключає можливості переховування від суду, як і від самої такої служби, внаслідок цього, оскільки остання не виконує запобіжного заходу.

Окремо суд відзначає, що кримінальний процес передбачає можливість скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за ініціативи прокурора в порядку, передбаченому абзацом другим ч.1 ст. 616 КПК України, зокрема з врахуванням індивідуальних здібностей і навичок обвинуваченого, необхідність застосування яких для інтересів суспільства і держави з метою подолання військової агресії у випадку щодо конкретної особи і за конкретних обставин кримінального провадження, що в сукупності забезпечує в цьому разі відсутність самої шкоди для процесуального провадження, тимчасово переважає над швидкістю реалізації завдань кримінального провадження щодо захисту особи, суспільства та держави та виправдовує їх відтермінування. Однак, сама відсутність відповідної ініціативи з боку прокурора вказує на те, що у даному випадку обсяг здібностей і навичок обвинуваченого для інтересів суспільства і держави не переважає захисту особи, суспільства та держави.

Таким чином виконання завдань кримінального провадження, передбачених ч.1 ст. 2 КПК України, виправдовує необхідність подальшого продовження строку обраного у відношенні обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст. 110, 199, 369, 371, 372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про продовження строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 строк тримання під вартою на термін до 18 жовтня 2024 року.

Копію ухвали про продовження строку запобіжного заходу вручити обвинуваченому негайно після її проголошення.

Ухвала про продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали для відома та виконання направити начальнику державної установи «Одеський слідчий ізолятор» та до тимчасового ізолятора сектору для тримання осіб, узятих під варту, при державній установі «Одеська виправна колонія (№14)».

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1