Єдиний унікальний номер № 285/1236/20
Провадження № 1-в/0285/88/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника пробації ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Звягель заяву ОСОБА_5 про звільнення його від відбування покарання по закінченні іспитового строку

УСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява ОСОБА_5 про звільнення його від відбування покарання по закінченні іспитового строку, мотивуючи тим, що він вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 серпня 2022 року засуджений зач. 2 ст. 186 КК України на 4(чотири) роки позбавлення волі. На підставі ст. ст.75, 104 КК України він звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік. За період іспитового строку, обов`язки покладені на нього судом виконував, за місцем проживання заяв та скарг від сусідів не надходило.

Засуджений в судовому засіданні заяву підтримав, просить задовольнити її.

Прокурор заперечив проти задоволення заяви.

Представник органу пробації в судовому засіданні не заперечила проти задоволення заяви засудженого.

Дослідивши матеріали справи 285/1236/20, матеріали особової справи № 59/2022 справи, вислухавши думку учасників процесу суд приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим і підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до матеріалів провадження, строк відбування покарання ОСОБА_5 призначеного вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду від 04 серпня 2022 року, закінчився 04.08.2023.

Відповідно до ч.1 ст.78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного покарання.

Судом встановлено, що на розгляді Новоград-Волинського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України.

Так, згідно зі ст. 62 Конституції України та п.2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Однією з загальних засад кримінального провадження, встановленою статтею 17 КПК України є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, відповідно до якої, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22.04.2010 у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєнні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку.

Отже, будь-яке втручання у права людини має ґрунтуватися на положеннях закону, тобто відповідати принципу законності, який передбачає абсолютний правовий захист та є засадничим компонентом правової системи.

Як зазначив Конституційний Суд Українив у абзацах другому, третьому підпункту 2.3 пункту 2 розділу II мотивувальної частини Постанови від 27 червня 2016 року № KT19-№ 10/2016 - особливо важливо, щоб державні органи та їх посадові особи дотримувалися презумпції невинуватості, щоб останні утримувалися від поводження з особою як зі злочинцем доки особу не буде визнано винною у вчиненні злочину рішенням суду, що набрало законної сили, та відповідно до процедури, встановленої законом".

Конституційний принцип презумпції невинуватості є захист особи, стосовно якої здійснюється/здійснювалось кримінальне провадження, від будь-яких виявлених у зв`язку із цим форм осуду від публічної влади, унаслідок чого піддано сумніву непричетність такої особи до вчинення кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. За частиною першою статті 62 Конституції України лише обвинувальний вирок суду є тим судовим актом, у якому повинна бути встановлена винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, тому інші акти публічної влади не можуть містити жодних позицій щодо винуватості особи, навіть у вигляді припущень стосовно такої винуватості (абзац другий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини); необґрунтоване кримінальне переслідування є посяганням на гарантоване статтею 28 Конституції України право кожного на повагу до його гідності (абзаци другий - четвертий підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 червня 2022 року № 3-р(II)/2022)

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.2008 року в справі «Хужин та інші проти Росії», Європейський суд з прав людини «нагадує, що положення §2 статті 6 Конвенції спрямоване на те, щоби убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді. Презумпція невинуватості, закріплена в §2 статті 6, є одним із елементів справедливого судового розгляду, про який зазначається у §1 статті 6 Конвенції (AllenetdeRibemontv. France, §35). Цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, в якій би відображалася думка про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буда доведена відповідно до закону (Minelliv. Switzerland). Суд чітко дотримується тієї позиції, що презумпція невинуватості порушується у випадку, коли судове рішення або твердження посадової особи стосовно обвинуваченого відображає думку про те, що вона є винуватою, тоді як її вина не була попередньо доведена відповідно до закону. Вагоме розрізнення має проводитись між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила. Суд неодноразово наголошував на важливості вибору слів у твердженнях посадових осіб про обвинуваченого ( АДРЕСА_1 ; Nestakv. Slovakia, §§88-89)...».

Крім того, аналогічне трактування поняття презумпції невинуватості міститься в Рішенні Європейського суду з прав людини від 10.12.2009 року (остаточне 10.03.2010 року) в справі «Шагін проти України»: «…Суд повторює, що принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції, є одним з аспектів права на справедливий судовий розгляд кримінальної справи, гарантованого пунктом 1 статті 6 (див. рішення у справі «Альне де Рібемон проти Франції» (Allenet de Ribemont v. France) від 10 лютого 1995 року, п. 35, серія A, N 308). Цей принцип не лише забороняє передчасне висловлення думки самим судом про те, що особа, «яку обвинувачено у вчиненні злочину», є винною, тоді як це ще не доведено відповідно до закону, … стосовно проваджень, що тривають, у кримінальних справах і які … визначають наперед оцінку фактів компетентним судовим органом. Таким чином, слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють …, або ж обвинувачують у вчиненні злочину, … та чітку заяву, зроблену за відсутості остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин (див. рішення у справі «Ісмоїлов та інші проти Росії» (Ismoilov and Others v. Russia), N 2947/06, п. 166, від 24 квітня 2008 року)...».

Даний перелік Рішень Європейського суду з прав людини щодо порушення презумпції невинуватості не є вичерпним і свідчить про те, що дотримання презумпції невинуватості є вкрай важливим і недотримання якої є наслідком порушення п. 2 ст. 6 Конвенції Ради Європи «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 року, ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України.

Під час судового розгляду було встановлено, що остаточного рішення у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, наразі немає, натомість у Новоград-Волинському міськрайонному суді Житомирської області знаходиться кримінальне провадження на стадії з`ясування обставин та перевірки їх доказами, тобто відсутній належний вирок суду, яким було б визнано винуватим та засуджено ОСОБА_5 за вчинення зазначеного кримінального правопорушення, а з огляду на вищевикладене, за відсутності обвинувального вироку суду не можна й стверджувати про те, що ОСОБА_5 скоїв вказане кримінальне правопорушення у період іспитового строку за вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду від 04.08.2022, а отже не можна й констатувати, що засуджений не виконував обов`язки, покладені на нього вироком та вчинив нові кримінальні правопорушення.

При цьому, відповідно до статті 165 Кримінального виконавчого кодексу України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення звільняється судом від призначеного йому покарання.

Вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду щодо ОСОБА_5 ухвалено 04.08.2022, із цієї дати ухвалення вказаного вироку необхідно обчислювати іспитовий строк, який закінчився 04.08.2023.

Разом з тим, відповідно матеріалів провадження за час перебування на обліку засуджений ОСОБА_5 перебував на обліку в Новоград-Волинському МРВ філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області, в цілому додержувався процесуальних зобов`язань, покладених на нього судом у зв`язку зі звільненням від відбування покарання за вироком від 04.08.2022 з випробуванням та виконував покладені на нього обов`язки.

Таким чином, зважаючи на вищезазначене, а також те, що іспитовий строк закінчився 04.08.2023 суд вважає, що ОСОБА_5 підлягає звільненню від призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку

Враховуючи вище викладене, керуючись ч. 1 ст. 78 КК України, п.9 ч.1 ст. 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву засудженого ОСОБА_5 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_2 , від призначеного вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04.08.2022 покарання у виді 4-х років позбавлення волі по закінчені іспитового строку.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1