Справа №364/631/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2563/2024 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

23 липня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на вирок Ставищенського районного суду Київської області від 05 грудня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком у кримінальному провадженні №0000037, ухваленим щодо обвинуваченого:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Логвин Володарського району Київської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , одруженого, не працюючого, освіта повна вища, раніше не судимого,

визнано винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Звільнено ОСОБА_8 від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 135 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_8 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Цивільний позов про відшкодування моральної шкоди поданий ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , моральну шкоду в розмірі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень та судові витрати в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , моральну шкоду в розмірі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України, за наступних обставин.

15 лютого 2019 року, близько 23 години 00 хвилин, водій ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи технічно справним власним автомобілем марки «ВАЗ», модель «21093», реєстраційний номер НОМЕР_4 , в темну пору доби, рухаючись по асфальтованій проїзній частині АДРЕСА_3 , в порушення вимог: підпункту б) пункту 2.3. Правил дорожнього руху України, а саме «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі»; підпункту а) пункту 2.9. ПДР України «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння»; пункту 12.2. ПДР України «у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги» і пункту 12.3. ПДР України «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»: здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився в лежачому положенні на проїзній частині дороги. Внаслідок отриманих травм пішохід ОСОБА_11 загинув на місці, а водій ОСОБА_8 на вказаному автомобілі зник з місця дорожньо-транспортної пригоди; також усвідомлюючи що своїми діями, здійснив наїзд на людину, тобто поставив потерпілого в інший безпорадний стан, за якого останній був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, маючи змогу надати допомогу потерпілому, якого він сам поставив в небезпечний для життя стан, знехтувавши вимогами підпунктів «а», «г» пункту 2.10 ПДР України, відповідно до яких: «у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я», на вказаному автомобілі зник з місця дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 135, ч.2 ст. 286 КК України, скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 виправдати.

Вказує, що суд у вироку лише перерахував перелік доказів, які нібито доводять вину обвинуваченого, але взагалі не виклав свої мотиви при аналізу цих доказів, зокрема суд під час викладення показань свідків, виклав їх неправильно, «перекрутив їх зміст», а саме свідка ОСОБА_12 , також не відтворив показання свідка в частині питань, які ставила сторона захисту і яка має значення для об`єктивного розгляду справи, що свідчить про неповноту судового розгляду. Надаючи оцінку показанням свідка ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , суд в порушення Конституції України і Рішень Конституційного суду робить висновки на підставі припущень і які є сумнівними в частині факту (обтяжуючої обставини) вживання алкоголю обвинуваченим 15.02.2019. Вказує, що показання потерпілої ОСОБА_9 взагалі не узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_12 та із відео, яке було досліджено в судовому засіданні. Також суд спотворив показання свідка ОСОБА_15 , та не вірно виклав у вироку.

Також вказує, що сторона обвинувачення, надаючи оцінку всій ситуації, не врахувала обставину, яка є в прямому причинному зв`язку із настанням ДТП - це те, що потерпілий лежав посеред дороги, чим наражав себе на небезпеку. Ні сторона обвинувачення, ні суд не надав оцінку діям потерпілого в цій пригоді. Натомість, сторона захисту посилається на наявність в справі доказів існуючої можливості здійснення збиття потерпілого іншим транспортним засобом.

Крім того, зазначає, що під час досудового розслідування оглядалось декілька транспортних засобів, але в матеріалах справи наявний лише протокол огляду місця події від 17.02.2019, який оформлений по транспортному засобу ОСОБА_8 , на експертизу направлялися лише матеріали по дослідженню 1 змиву з транспортного засобу ОСОБА_8 , тобто інші змиви з днищ транспортних засобів, в тому числі і свідка ОСОБА_16 не направлялись, взагалі не відомо, де ці матеріали (протоколи огляду) чому слідство не проводилось об`єктивно.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції при наявних недоліках проведення досудового розслідування, фактичного невизнання винуватості і активної позиції сторони захисту, для встановлення істини мав би призначити проведення комплексної експертизи, яка б фактично або спростувала позицію захисту або б довела невинуватість ОСОБА_8 .

При з`ясуванні обставин справи на досудовому розслідуванні і в суді першої інстанції суд зобов`язаний здійснити аналіз дій не лише самого обвинуваченого ОСОБА_8 , а й іншого учасника - потерпілого ОСОБА_17 . Обвинувачений в судовому засіданні пояснив всі обставини справи та надав правдиві показання. Судом зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи, проігноровані показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які свідчать про істотні порушення норм права. Судом відмовлено в допиті експертів у кримінальному провадженні та в проведенні експертизи, яка б могла встановити істину.

Аналізуючи всі наявні докази і документи в матеріалах кримінального провадження, сторона захисту вважає, що у них відсутні прямі - фактичні і фізичні докази, які є належними і допустимими для достовірного встановлення вини ОСОБА_8 .

Апеляційна скарга обвинуваченого за змістом містить аналогічні доводи.

Обвинувачений в судове засідання не з`явився, про день час і місце розгляду повідомлений належним чином. Захисник і прокурор не заперечували проти розгляду без його участі.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, яка підтримала апеляційні скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону суд першої інстанції дотримався. Суд повно та всебічно дослідив надані сторонами докази, дав їм належну правову оцінку, навів аналіз доказів та виклав мотиви прийнятого рішення.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України ґрунтується на належно досліджених й правильно оцінених доказах поза розумним сумнівом. Зокрема, вина ОСОБА_8 доводиться його ж показаннями в суді, що він керував автомобілем марки «ВАЗ - 21093», д. н. з. НОМЕР_5 , рухався вулицею 40 - річчя Перемоги в сторону вулиці Першотравневої с. Логвин. Він рухався автомобілем зі швидкістю 35 - 45 км/год. та проїхав близько 200 м - 250 м, і в цей час відчув, що наїхав на якусь вибоїну чи потрапив у яму, бо відбувся невеликий поштовх і він поїхав автомобілем далі по дорозі. Приїхавши додому, він поставив автомобіль на вулиці поряд з будинком та пішов спати. Вранці йому дружина сказала, що телефонував ОСОБА_21 та повідомив їй, що її чоловік, тобто він збив автомобілем людину. Після почутого від дружини, він вийшов на вулицю та обдивився свій автомобіль і на ньому ніяких ушкоджень не помітив. Згодом він по телефону зв`язався із ОСОБА_22 , і той йому сказав, що він автомобілем збив ОСОБА_11 , оскільки його бачила дружина загиблого ОСОБА_23 .

Факт наїзду обвинуваченим на потерпілого знайшов своє підтвердження в результаті аналізу сукупності доказів досліджених судом першої інстанції.

Факт того, що в момент ДТП за кермом автомобіля марки «ВАЗ - 21093», д. н. з. НОМЕР_5 , окрім показань обвинуваченого підтверджується показаннями очевидця ОСОБА_12 , який підвозив обвинуваченого до його автомобіля і бачив як він рушив і поїхав по вулиці.

При цьому, свідок ОСОБА_12 пояснив, що за весь час, поки він міг бачити автомобіль, керований обвинуваченим, на ньому було увімкнено тільки габаритні сигнали, а ОСОБА_24 сигнали не вмикались, тобто не було видно, щоб обвинувачений загальмував рух керованого ним автомобіля. Після від`їзду обвинуваченого, він ще стояв автомобілем 5 - 7 хв. на місці на дворі. За цей час, коли він сидів в автомобілі інший транспортний засіб не їхав в його сторону, ні в зворотну сторону. До місця знаходження загиблого ОСОБА_11 від місця, де сів за кермо свого автомобіля марки «ВАЗ - 21093» обвинувачений і поїхав, відстань була близько 1 км. Нікого на вулиці не було. Він рушив своїм автомобілем марки «Шкода Октавія» і їхав зі швидкістю 20 - 30 км/год. Рухаючись автомобілем, він побачив на дорозі лежачу людину і відразу зупинив рух автомобіля за 5 - 6 м від цієї людини. Вийшовши із свого автомобіля, він підійшов і впізнав, що на дорозі лежав ОСОБА_11 , останній ще хрипів.

Потерпіла ОСОБА_9 дала суду показання, що на другий день після похорон ОСОБА_11 , до неї додому приїхав обвинувачений, просив у неї вибачення, зізнався, що це він збив її чоловіка на дорозі, бо був п`яний.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що на другий день після похорон її батька ОСОБА_11 , вона перебувала за місцем проживання батьків. В цей день до них додому приїхав обвинувачений, просив вибачення у тому що сталось, зізнався, що це він збив ОСОБА_11 на дорозі, бо був п`яний.

Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_25 , які живуть поруч з місцем ДТП, дали суду показання, що чули звук ДТП та рів двигуна автомобіля. ОСОБА_25 прийшов на місце ДТП та побачив, що збили їх сусіда ОСОБА_11 .

Змиви з днища автомобіля, а також тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_11 підтверджують факт наїзду автомобілем, коли тіло потерпілого перебувало в горизонтальному стані. Зазначені обставини були предметом дослідження експертів, які досліджували характер та локалізацію тілесних ушкоджень потерпілого, стан автомобіля ВАЗ - 21093 та дали висновки №08-ТР від 15.04.2019 р., №37 від 15.04.2019 р. та №10-604 від 15.05.2019 р., які суд детально дослідив та описав у вироку.

Також на обґрунтування обставин кримінальних правопорушень, суд першої інстанції навів інші висновки експертів, протоколи слідчих дій та докази, які у своїй сукупності доводять обставини визнані судом доведеними.

Що стосується апеляційних доводів сторони захисту про недопустимість доказів взятих судом до уваги, вони не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Порядок проведення огляду, передбачений ст. 237 КПК України.

Огляд місця події в даному кримінальному провадженні проведено у відповідності до вимог ст. 237 КПК України і відомості, що в ньому містяться відображають матеріальну обстановку на місці події, місця розташування об`єктів, що мають відношення до події ДТП, їх прив`язку до елементів автодороги, а тому викладені в ньому фактичні дані, обґрунтовано визнані судом допустимими доказами.

Судом першої інстанції вірно встановлено відсутність порушень під час досудового розслідування та належність і допустимість отриманих доказів.

Правильної оцінки надано судом і доказам, отриманим з показань потерпілих, свідків, оскільки вони є достатніми, узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Не заслуговують на увагу й доводи про те, що обвинувачений не здійснював наїзд на потерпілого, крім того потерпілий лежав посеред дороги, чим наражав себе на небезпеку. Як встановив суд, з посиланням на докази, обвинувачений, маючи справний автомобіль порушив правила дорожнього руху, в результаті чого здійснив наїзд на потерпілого та зник з місця події. Місце розташування потерпілого на дорозі до наїзду на нього не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого.

Безпідставними є й доводи захисника про не врахування висновку спеціаліста №197/19, оскільки даний висновок має бути наданий експертом в розумінні ст. 84 КК України.

Отже, суд обґрунтовано дійшов висновку про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень за обставин викладених у вироку виходячи із сукупності доказів.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України та призначив покарання достатнє та необхідне задля досягнення мети передбаченої ст. 50 КК України.

Отже, при перевірці матеріалів кримінального провадження порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування вироку суду не встановлено, а сукупність зібраних у справі та належним чином досліджених у судовому засіданні доказів, які доповнюють один одного та у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, на переконання колегії суддів, повністю спростовують доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого щодо необхідності скасування вироку суду.

Таким чином, вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому має бути залишений без змін, а апеляційні скарги захисника та обвинуваченого щодо його скасування - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Ставищенського районного суду Київської області від 05 грудня 2023 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя