Справа №639/5033/24
Провадження №1-кс/639/1074/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року м. Харків

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , перевіривши матеріали скарги ОСОБА_2 , 1972 року народження на незаконне утримання в ДУ «Харківський слідчий ізолятор»,

в с т а н о в и в :

До Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла скарга ОСОБА_2 , в якій останній, посилаючись на ст. 206 КПК України, просить відкрити провадження за фактом його незаконного перебування в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» внаслідок ухвалення незаконного, передчасного та необґрунтованого вироку суду.

Перевіривши подану скаргу, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст.3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Статтею 206 КПК України передбачено, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання.

Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

З системного аналізу зазначених положень статті 206 та інших положень КПК України вбачається, що нею врегульовано порядок здійснення контролю слідчим суддею щодо законності тримання осіб під вартою, а зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи (яка позбавлена свободи), слідчий суддя уповноважений під час розгляду скарги на незаконне тримання під вартою або іншого клопотання (скарги), розгляд яких віднесено до його повноважень та які подані в порядку, передбаченому КПК України.

Також законом чітко визначено, що постановлення слідчим суддею ухвали щодо негайної доставки до нього особи, яка позбавлена свободи, здійснюється лише в тому разі, якщо отримані слідчим суддею відомості створюють у нього обґрунтовану підозру про те, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

На відміну від порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльність слідчого або прокурора, передбаченого статтями 303-308 КПК України, ст. 206 КПК України встановлює загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, які в частині перевірки підстав позбавлення особи свободи реалізуються виключно у передбачений цією статтею спосіб.

Отже, стаття 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.

Таким чином, положення ст. 206 КПК мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках.

Вказаний правовий висновок сформовано в постанові об`єднанної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.05.2019 року по справі №766/22242/17.

Підстави для постановлення ухвали щодо зобов`язання ДУ «Харківський слідчий ізолятор» негайно доставити ОСОБА_2 до слідчого судді відсутні, оскільки предметом скарги не є його тримання під вартою за відсутності відповідного судового рішення або не звільнення його з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

При цьому, формально посилаючись на положення ст. 206 КПК України, та вказуючи на те, що він був незаконно затриманий, ОСОБА_2 зазначає, що вказане, на його думку незаконне, затримання мало місце 15.05.2019.

Зі змісту скарги вбачається, що відносно ОСОБА_2 ухвалено обвинувальний вирок (вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.06.2020, залишений без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 02.02.2021 та постановою ККС ВС від 15.09.2021, яким його засуджено за ч.1 ст.125, ч.3 ст.15 ч.3 ст.152, ч.1 ст.187, ч.3 ст.15 ч.2 ст.152, ч.2 ст.152, ч.1 ст.126, ч.2 ст.15 ч.2 ст.152, ст. 70 КК України до 12 років позбавлення волі), та фактично його скарга зводиться до доводів про неврахування під час ухвалення вказаного вироку обставин його затримання, яке, на його думку, було незаконним.

Разом з тим, до повноважень слідчого судді, визначених ст. 206 КПК України, не належить переоцінка висновків інших судів, викладених у вироку, зокрема щодо законності/незаконності затримання засудженої особи.

Такий перегляд суперечив би принципу res judicata (принцип остаточності рішення), визнаного на міжнародному рівні та зафіксованому, в тому числі, у п.1 ст.44 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який є складовою частиною верховенства права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В пункті 24 рішення по Справі "Сокуренко і Стригун проти України" (Заяви N 29458/04 та N 29465/04) Європейський суд з прав людини зазначив: суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії", що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)".

З огляду на викладене у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 необхідно відмовити як такій, що не підлягає вирішенню слідчим суддею в порядку статті 206 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 206, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в :

У відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 , 1972 року народження, на незаконне утримання в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1