Номер провадження: 11-сс/813/1534/24
Справа № 494/1415/24 1-кс/494/547/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

законного представника ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000476 від 31.07.2024 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 25.09.2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.152, ч.4 ст.186 КК України,

встановив:

Слідчим відділом Березівського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000476 від 31.07.2024 року, яке об`єднано з кримінальним провадженням №0000478 від 02.08.2024 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.152, ч.4 ст.186 КК України, скоєного за обставин, викладених у клопотанні органу досудового розслідування.

31.07.2024 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст.208 КПК України та в порядку ст. 278 КПК України повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, за кваліфікуючими ознаками: вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних з оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування), вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

02.08.2024 року ухвалою слідчого судді Березівського районного суду Одеської області задоволено клопотання органу досудового розслідування та обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

29.08.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.152, ч.4 ст.186 КК України.

20.09.2024 року постановою керівника Березівської окружної прокуратури Одеської області продовжено строк досудового розслідування до 3-х місяців, тобто до 30.10.2024 року.

23.09.2024 року слідчий СВ Березівського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , звернулась до слідчого судді, з погодженим прокурором Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , клопотанням про продовження строк дії застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, а саме до 30.10.2024 року, без визначення розміру застави.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження та при обранні запобіжного заходу було встановлено наявність ризиків, які не зменшились та обґрунтовують продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Також орган досудового розслідування послався на неможливість закінчення досудового розслідування до спливу строку запобіжного заходу, оскільки необхідно здійснити ряд слідчих (розшукових) дій, виконати вимоги ст.290, 291 КПК України.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання органу досудового розслідування та підозрюваному ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком до 30.10.2024 року, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину та доведеність продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, суду та вчинення незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні та врахувавши долучені до клопотання докази та необхідність завершення досудового розслідування, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою змінити підозрюваному запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник посилається на те, що слідчим суддею не враховано:

-відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому дій та безпідставну кваліфікацію його дій за ч.2 ст.152 КК України;

-відсутність продовження існування ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України на які послався орган досудового розслідування та слідчий суддя;

-судові експертизи не підтверджують причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального провадження.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді не оскаржена.

Апеляційний розгляд проведено без участі прокурора, який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду, в судове засідання не з`явився, подав заяву про здійснення розгляду за його відсутності, заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Також розгляд проведено без участі підозрюваного, однак за участю його захисника та законного представника, які не наполягали на участі підозрюваного.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваному, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст.199 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання підозрюваного під вартою.

З матеріалів судового провадження вбачається, що на стадії розгляду питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні дій, які йому інкримінуються.

Питання обґрунтованості підозри детально досліджувалось при обранні слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного, в ході якого було встановлено, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому дій.

Передбачених ст.87 КПК підстав, для визнання доказів недопустимими, колегією суддів не встановлено.

Апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання слідчого докази є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний можливо вчинив інкриміновані йому дії. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

При цьому, апеляційний суд констатує, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленої на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_7 підозри, яка була пред`явлена у відповідності до вимог Глави 22 Кримінального процесуального закону України, необхідність завершення досудового розслідування, а також продовження існування ризиків, виправдовує необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного та дає апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість оскарженої ухвали слідчого судді.

За наведених обставин, доводи сторони захисту щодо необґрунтованості висунутої підозри, колегія суддів визнає безпідставними.

Доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі, колегія суддів визнає необґрунтованими, з огляду на таке.

Підставою застосування та продовження застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується та продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, долучені до клопотання докази, дані про особу підозрюваного, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_7 , який на теперішній час підозрюється у скоєні ряду тяжких злочинів, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, зможе вдатись до спроб переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, з урахуванням також тієї обставини, що підозрюваний зник з місця злочину.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

На думку апеляційного суду також продовжує існувати ризик можливого впливу підозрюваного на потерпілого та свідків в даному кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК), які мають бути допитані в подальшому безпосередньо судом відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК, а тому підозрюваний на даному етапі досудового розслідування може вдатись до спроб схилити їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Мотивуючи неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано врахував те, що досудове розслідування не завершено, а його завершення може стати неможливим у разі ухилення підозрюваного від досудового розслідування внаслідок обрання останньому іншого запобіжного заходу.

Відомостей, які б могли вказувати на те, що існують обставини, які унеможливлюють перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я, матеріали провадження не містять та захисником не надано документів на підтвердження таких обставин.

Доводи сторони захисту щодо надання слідчому судді для дослідження копії матеріалів кримінального провадження, якими орган досудового розслідування обґрунтовував, подане клопотання, колегія суддів визнає декларативними, з огляду на те, що діючий КПК не зобов`язує ані орган досудового розслідування надавати лише оригінал кримінального провадження, ані слідчого суддю досліджувати лише оригіналів кримінального провадження при розгляді клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, тим більш у судовому засіданні місцевого суду не заявляла клопотання про надання їй для зрівняння оригінали документів кримінального провадження.

За наведених обставини, існування ризиків, які слугують підставами для продовження строку застосування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів на даній стадії визнає обґрунтованим, а тому рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 25.09.2024 року, якою підозрюваному ОСОБА_7 , в кримінальному провадженні №0000476 від 31.07.2024 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4