Справа № 591/9518/24
Провадження № 1-кс/591/2863/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2024 року м. Суми

Слідчий суддя Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ст. слідчого в ОВС Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000558 від 15.11.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Первомайський, Харківської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся із зазначеним клопотанням, погодженим прокурором, яке мотивував тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000558 від 15.11.2023. Беручи до уваги те, що в ході здійснення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий просив обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор вважав клопотання слідчого обґрунтованим та просив обрати підозрюваному саме запобіжний захід у виді тримання під вартою з огляду на обґрунтованість оголошеної підозри та наявності зазначених у клопотанні ризиків.

Підозрюваний в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання слідчого та пояснив, що військову частину він покинув у зв`язку з тим, що не міг проходити військову службу за станом здоров`я. Військову службу у Збройних Силах України він проходить за контрактом, який ним був укладений 15.10.2020 року на три роки. За час військової служби має 3 поранення, останнє з яких отримав 15.05.2023 - поєднане вогнепальне осколкове поранення верхніх і нижніх кінцівок, в т.ч. з вогнепальним переломом кісток плюсни справа. У госпіталі півтора місяці провів на колясці, а далі був направлений на ВЛК, але чомусь під час обстеження комісією не було звернуто увагу (про що свідчить довідка ВЛК №5554) на вогнепальний перелом кісток плюсни справа. Від вказаної травми йому важко ходити, так як у нозі та кістці залишились осколки, які, як йому потім пояснили лікарі, не можна витягувати, бо це дасть ускладнення. Після госпіталю у військовій частині його направляли на лікування та обіцяли направити на повторне ВЛК, чого так і не зробили. Після чергового повернення з госпіталю, зважаючи на те, що йому було складно ходити, а повторне ВЛК не проводиться, він вимушений був самовільно залишити військову частину за станом здоров`я. З часу самовільного залишення військової частини він постійно перебував за адресою прописки: АДРЕСА_1 , допомагав бабі та діду, які мають похилий вік. Зазначив, що ніколи не проживав за адресою: АДРЕСА_2 , куди йому направлялося повідомлення про підозру та повістки про виклик до слідчого. Ні від кого не переховувався і ніхто його не шукав. Про місце свого перебування керівництво військової частини не повідомляв, з вищезазначених причин. 07.11.2024 року приблизно о 14 год. 30 хв. поблизу свого будинку у м. Первомайський був затриманий працівниками поліції та доставлений до відділення поліції, де йому повідомили, що він затриманий на підставі ухвали суду у зв`язку із вчиненням злочину, а саме самовільним залишенням військової частини. Працівники поліції в його присутності зателефонували слідчому ДБР та повідомили про затримання. У подальшому йому дали можливість зібрати речі, потім по нього приїхали працівники ВСП, якими він був доставлений у м. Харків до казарм, які знаходяться на АДРЕСА_3 , де був вимушений знаходитись до 10.11.2024 року. Вільно полишати вказане приміщення він не міг. Близько 22 год. 10.11.2024 працівники ВСП на автомобілі повезли його до м.Суми, куди його привезли близько 3 год. ночі 11.11.2024 та закрили в гараж НОМЕР_1 , де він і перебував до 10 год, ранку коли його привезли до слідчого ДБР. Підтримав клопотання захисника про проведення перевірки за фактом його незаконного утримання протягом 3 діб. Просив відмовити в задоволенні клопотання.

Захисник просила відмовити в задоволенні клопотання, так як при затриманні ОСОБА_7 були порушені його конституційні права, вважала що прокурором не доведено існування ризиків, зазначених в п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Звернулася до суду з клопотанням в порядку ст.206 КПК України про вжиття заходів щодо перевірки факту незаконного утримання ОСОБА_7 працівниками правоохоронних органів.

Заслухавши учасників процесу, суд вважає, що у задоволенні клопотання слідчого необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії вказані в ч. 1 ст. 177 КПК.

Дії ОСОБА_7 , які, на думку органу досудового розслідування, виразились у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Вищезазначене кримінальне правопорушення було зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 15 листопада 2023 року за №0000558 Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється четвертим слідчим відділом (з дислокацією в місті Суми) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Полтаві, у зв`язку з чим розгляд клопотання підсудний слідчому судді Зарічного районного суду м.Суми.

20.09.2024 у кримінальному провадженні ОСОБА_7 було повідомлено про підозру за ч.5 ст. 407 КК України у спосіб, передбачений ст.ст.135, 278 КПК.

Постановою старшого слідчого в ОВС четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, від 20 вересня 2024 року ОСОБА_7 було оголошено у розшук.

24.09.2024 року ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м.Суми дано дозвіл на затримання ОСОБА_7 для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000558 від 15.11.2023.

11 листопада 2024 року об 11 год. 30 хв. ОСОБА_7 було затримано на підставі ухвали слідчого судді від 24.09.2024 року.

На підтвердження обґрунтованої підозри у вчиненні злочину надано відповідні докази: копію повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, копію наказів щодо визначення місця проходження військової служби підозрюваним, протоколи допитів свідків, акт службового розслідування та інші. Вказані докази об`єктивно свідчать про можливе вчинення кримінального правопорушення та можливу причетність до нього підозрюваного ОСОБА_7 і є достатніми для обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.

Обґрунтовуючи клопотання слідчий вказує на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3,4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що: ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків; іншим чином перешкоджати досудовому розслідуванню, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється.

При цьому, ризик можливого переховування від органів досудового розслідування та суду мотивовано лише обставинами самої підозри про те, що ОСОБА_7 тривалий час був відсутній за місцем служби та вчасно не повідомив командування про своє незаконне перебування поза межами військової частини і не вжив заходів щодо повернення на службу, а також - тяжкістю покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі притягнення його до кримінальної відповідальності.

Але, слід зазначити, що обставини вчинення кримінального правопорушення в силу ст.91, 92 КПК України є обставинами, які підлягають з`ясуванню і доказуванню під час здійснення досудового розслідування.

Водночас, запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, застосовується з метою досягнення дієвості кримінального провадження і лише у тому випадку, коли існує хоча б один з ризиків, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України. За таких обставин, вважаю безпідставними посилання у клопотанні на обставини підозри як на ті, що підтверджують існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Також слід зазначити про те, що в матеріалах клопотання та в судовому засіданні не було підтверджено того, що слідчий належним чином викликав ОСОБА_7 для проведення процесуальних дій, а повістки та повідомлення про підозру направлені не за місцем проживання підозрюваного. Слідчий протягом майже року не ініціював і не вживав заходи кримінального провадження, направлені на забезпечення явки ОСОБА_7 для проведення слідчих чи процесуальних дій, як-то: виклики та приводи за адресою його реєстрації та проживання підозрюваного, яка вірно була зазначена в документах, наданих військовою частиною підозрюваного.

За відсутності таких даних немає підстав говорити про неналежну процесуальну поведінку ОСОБА_7 і тим більше, за відсутності дій з боку слідчого, необґрунтованою є його позиція та позиція прокурора про існування ризику переховування від органу досудового розслідування чи суду.

Крім того, ЄСПЛ в своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що лише тяжкість покарання, не може обґрунтовувати наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

У той же час, неспростованою слідчим та прокурором є інформація про те, що ОСОБА_7 після самовільного залишення військової частини весь час перебував за місцем мешкання, ні від кого не переховувався. Додані до клопотання документи не містять відомостей про те, що ОСОБА_7 притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності. За таких обставин сумнівними є твердження слідчого та прокурора про те, що ОСОБА_7 має намір вдатись до спроб переховування саме від органів досудового розслідування чи суду або вчиняти інші кримінальні правопорушення.

За таких обставин, вважаю, що слідчим та прокурором не доведено наявності ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, взагалі необґрунтованими є ризики, передбачені п.п.3,4 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, мотивами існування такого ризику у клопотанні зазначено те, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_7 може вплинути на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх у будь-який спосіб до зміни або відмови від раніше наданих ними показань чи взагалі надання будь-яких показань, так як вказані особи не допитані судом, створити штучні докази, та підбурити військовослужбовців, які не були свідками, до дачі завідомо неправдивих показань.

Але, по-перше, слід зазначити, що ані матеріали клопотання, ані усні пояснення прокурора в суді по суті поданого клопотання не містили об`єктивних даних на підтвердження таких мотивів існування ризиків. Натомість, з матеріалів вбачається, що свідками у даному кримінальному провадженні допитані військовослужбовці, які в своїх показах фактично підтвердили висновки, викладені в акті службового розслідування. Виходячи з цього не зрозуміло як солдат ОСОБА_7 може вплинути на вказаних свідків до зміни або відмови від наданих показань, а тим більше підбурити інших військовослужбовців до надання завідомо неправдивих показань.

По-друге, згідно вимог чинного законодавства свідки перед їх допитом попереджаються про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

За таких обставин, твердження слідчого про можливість впливу ОСОБА_7 на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх у будь-який спосіб до зміни або відмови від раніше наданих ними показань чи взагалі надання будь-яких показань, так як вказані особи не допитані судом, є надуманими. Бідь яких відомостей , які б вказували на те, що ОСОБА_7 може створити штучні докази та підбурити військовослужбовців, які не були свідками до дачі завідомо неправдивих показань, ні слідчим у клопотанні ні прокурором в судовому засіданні не надано.

Тобто, слідчим та прокурором не доведено існування жодного із зазначених у клопотанні ризиків, передбачених п.п.1, 3,4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Що стосується поданого захисником клопотання у порядку ст.206 КПК України, то слідчий суддя, заслухавши думку учасників процесу, приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення свободи особи.

Таким чином, звільнення особи з-під варти може бути здійснено слідчим суддею вже за результатами перевірки відомостей, які створили у нього обґрунтовану підозру, що особа позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, чи інших правових підстав для позбавлення свободи, утримується під вартою незаконно.

У даному випадку прокурором було надано копію протоколу затримання ОСОБА_7 , який датовано 11.11.2024 року, та у якому зазначено про те, що фактичний час затримання підозрюваного об 11-10 год. 11.11.2024 року.

Водночас, у судовому засідання ОСОБА_7 наполягав на тому, що фактично його затримали ще 07.11.2024 року за місцем фактичного мешкання у АДРЕСА_4 .

Таких відомостей прокурором не було спростовано, як і не надано слідчому судді доказів на спростування обставин затримання та тримання, про які детально розповів ОСОБА_7 . Крім того, прокурор, який був присутній в судовому засіданні, не володів взагалі інформацією про обставини затримання і тримання ОСОБА_7 , але не заявив жодного клопотання слідчому судді для можливості реалізувати свої процесуальні права та подати докази на спростування зазначених підозрюваним обставин. До того ж, прокурор не зміг надати відповідей на жодне з запитань слідчого судді, які стосувались обставин затримання ОСОБА_7 , обставин недоставляння підозрюваного до суду протягом 36 год. з моменту фактичного затримання та обставин тримання ОСОБА_7 у місцях несвободи в період з 14-30 год. 07.11.2024 по 11-10 год. 11.11.2024.

Враховуючи такі обставини, на виконання обов`язку, передбаченого ч.3 ст.206 КПК України, підозрюваного ОСОБА_7 було негайно звільнено з-під варти в залі суду після з`ясування таких обставин та подальший розгляд клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу відбувався після того, як ОСОБА_7 звільнили і він зайняв місце в залі судового засідання поряд із своїм захисником, не будучи позбавленим свободи.

Як зазначалось вище, захисник підозрюваного в своєму клопотанні просила визнати тримання ОСОБА_7 у період з 07.11.2024 по 11.11.2024 незаконним, а сам підозрюваний розповів яким чином, де його було фактично затримано 07.11.2024, що з ним відбувалось після такого затримання та в яких умовах його тримали.

Слід звернути увагу на те, що компетенція слідчого судді та рішення, які має право приймати слідчий суддя за результатами розгляду скарги поданої в порядку ст.206 КПК України, визначені саме у цій статті Кодексу.

Зокрема, як зазначалось вище, саме в межах компетенції і реагуючи в рамках поданої захисником скарги на встановлені обставини позбавлення ОСОБА_7 свободи, слідчий суддя виконав обов`язок та негайно звільнив в залі суду з-під варти підозрюваного, який був доставлений для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Крім того, в даному випадку було встановлено, що підставою для затримання ОСОБА_7 була ухвала слідчого судді від 24.09.2024 року про дозвіл на затримання з метою приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч.1 ст.191 КПК України затримана на підставі ухвали слідчого судді особа не пізніше тридцяти шести годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до слідчого судді, суду, який постановив ухвалу про дозвіл на затримання з метою приводу.

При цьому, слід зазначити, що в силу вимог ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

У даному випадку, як вже неодноразово зазначалось вище, у судовому засіданні було з`ясовано, що починаючи з 14-30 год. 07.11.2024 ОСОБА_7 перебував поряд з поліцейськими, якими був доставлений до відділу поліції. У подальшому в період з 07.11.2024 і до 11.11.2024 (тобто, до моменту доставлення підозрюваного до кабінету слідчого ДБР) місцеперебування ОСОБА_7 та приміщення, в яких він утримувався та вимушений був залишатись, визначались іншими особами з числа правоохоронних органів.

Після доставлення ОСОБА_7 до слідчого та складання протоколу його затримання, ОСОБА_7 перебував у приміщенні ІТТ та був доставлений до слідчого судді для розгляду клопотання слідчого на 16-00 год. 11.11.2024.

Тобто, в даному випадку сукупність вищенаведених обставин, які не були спростовані органами досудового розслідування, дають підстави стверджувати, що ОСОБА_7 був фактично затриманий 07.11.2024 о 14-30 год., але доставлений до слідчого судді лише 11.11.2024 року о 16-00 год., тобто з порушенням встановленого ч.1 ст.191 КПК України строку і, відповідно, безпідставно та незаконно був позбавлений свободи після спливу 36 годин з моменту фактичного затримання, а саме у період з 02-30 год. 08.11.2024 до 17-47 год. 11.11.2024 року (з моменту фактичного затримання в м.Первомайський та фактичного звільнення з-під варти на підставі протокольної ухвали слідчого судді в залі суду після з`ясування обставин).

Крім того, ОСОБА_7 розповів в суді як та ким порушувались його права як затриманої особи, у тому числі повідомив про факти його тримання у неналежних умовах та про факти того, що в під час позбавлення свободи його не годували по цілій добі. Але встановлення чи спростування таких обставин тримання, позбавлення свободи та порушення прав підозрюваного виходить за межі компетенції слідчого судді та потребує ретельної перевірки, яка може відбуватись не згідно ст.206 КПК України, а у інші способи та порядок, що передбачені чинним законодавством.

Компетенція ж слідчого судді в цьому випадку обмежена можливістю вчинення дій, що передбачені ч.6 ст.206 КПК України.

Зокрема, відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи.

Пункт 4 частини 1 статті 2 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII визначає, що на прокуратуру покладаються такі функції: нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Згідно з ч. 2 ст. 26 цього Закону, прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян в органах та установах, шляхом проведення регулярних перевірок, а також у зв`язку з необхідністю належного реагування на відомості про можливі порушення законодавства, що містяться у скаргах, зверненнях чи будь-яких інших джерелах.

Крім того, прокурор є уповноваженою особою на внесення відомостей до ЄРДР по заявах, в яких містяться відомості про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на вищевикладене, вважаю, що клопотання захисника, подане в порядку ст.206 КПК України підлягає частковому задоволенню і слід прийняти рішення про направлення такої скарги адвоката до Генеральної прокуратури для проведення перевірки фактів, викладених як у клопотанні, так і у повідомлених слідчому судді та зафіксованих в даній ухвалі поясненнях ОСОБА_7 , які він надав під час розгляду клопотання, а також - для вжиття заходів реагування згідно чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183-184, 193-197 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією в м.Сумах) ТУ ДБР, розташованого в місті Полтаві, ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду.

Клопотання захисника про незаконне тримання під вартою ОСОБА_7 задовольнити частково.

Направити до Генеральної прокуратури клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката від 11.11.2024 про порушення його прав і незаконне тримання - для проведення дослідження фактів, викладених в цій скарзі, та вжиття заходів реагування згідно чинного законодавства. Про вжиті заходи повідомити скаржника.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1

11.11.2024 за результатами розгляду та на підставіст.376 КПК України було складено та оголошено резолютивну частину судового рішення, а повний текст ухвали проголошено 13.11.2024 о 08-45 год.