Справа №127/7045/24
Провадження №1-кп/127/207/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 клопотання прокурора ОСОБА_6 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 289 Кримінального кодексу України (далі КК).

Прокурор у судовому засіданні підтримав раніше подане клопотання про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу із застави на тримання під вартою. Клопотання мотивував тим, що обвинувачений ОСОБА_5 , будучи належним чином обізнаним про наявність стосовно нього кримінального провадження та повідомленим про час та місце розгляду справи, свідомо ухилявся від явки в судові засідання, у зв`язку з чим був оголошений у розшук. При цьому зауважив, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного злочину, відносно нього зареєстроване ще одне кримінальне провадження, пов`язане із самовільним залишенням військової частини. Тому, на переконання прокурора, ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може ухилятись від явки до суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_5 щодо заявленого клопотання покладався на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 - заперечив проти зміни його підзахисному запобіжного заходу. Зазначив, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо належного повідомлення ОСОБА_5 про розгляд справи. Наголосив на тому, що його підзахисний має хронічне захворювання, у зв`язку з чим не може триматись під вартою. Також повідомив, що ОСОБА_5 позитивно характеризується за місцем служби, оскільки останній був нагороджений відзнакою «За участь в антитерористичній операції».

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що в ирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 глави 18 КПК, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Вищезазначені вимоги чинного кримінально-процесуального законодавства щодо форми та порядку звернення до суду з відповідним клопотанням, а також щодо його вручення обвинуваченому стороною обвинувачення були дотримані.

Вирішуючи питання щодо доцільності зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу, суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997.

Питання щодо мети і підстав застосування запобіжних заходів регламентовані статтею 177 КПК. Зокрема, з частини першої статті 177 КПК випливає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Як убачається зі змісту частини другої статті 177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до частини першої статі 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти України»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на цей час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами не завершені, а тому вирішення зазначеного питання на цій стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

З матеріалів кримінального провадження випливає, що

01.03.2024 до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 289 КК та суд своєю ухвалою від 05.03.2024 призначив підготовче судове засідання на підставі обвинувального акта на 03.04.2024. За клопотанням обвинуваченого у підготовчому судовому засіданні суд призначив обвинуваченому захисника з числа адвокатів, які мають право надавати вторинну правничу допомогу та проведення підготовчого судового засідання відклав на 02.05.2024. Однак 02.05.2024 за клопотанням захисника обвинуваченого проведення підготовчого судового засідання суд відклав на 29.05.2024. За результатами проведення підготовчого судового засідання 29.05.2024 суд призначив судовий розгляд кримінального провадження на 29.05.2024. У подальшому 29.05.2024 суд розпочав судовий розгляд, однак у зв`язку з відсутністю в представника сторони обвинувачення повного обсягу доказів, які мають бути досліджені у кримінальному провадженні, судовий розгляд був відкладений на 11.07.2024. У зв`язку з неявкою обвинуваченого в судове засідання, призначене на 11.07.2024, суд проведення судового розгляду кримінального провадження відклав на 19.09.2024 і за клопотанням прокурора застосував до обвинуваченого привід.

Однак, 19.09.2024 обвинувачений в судове засідання не з`явився, застосований до обвинуваченого привід виконаний не був. У зв`язку з наведеним суд своєю ухвалою від 19.09.2024 оголосив розшук обвинуваченого та надав дозвіл на затримання останнього.

07.11.2024 на виконання зазначеної ухвали на адресу суду надійшов протокол затримання ОСОБА_5 .

Захисник обвинуваченого, заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, послався на ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_5 не був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Разом з тим, такі доводи захисника суд оцінює критично, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Зокрема, у судовому засіданні, яке відбулось 29.05.2024 суд встановив порядок та обсяг дослідження доказів, здійснив допит обвинуваченого та потерпілого, після чого за клопотанням прокурора відклав розгляд кримінального провадження на 17:00 год 11.07.2024 для надання стороні обвинувачення можливості підготувати письмові докази. Після завершення судового засідання обвинувачений під розписку був повідомлений про час та місце чергового судового засідання. Незважаючи на це, у судове засідання, яке було призначене на 11.07.2024, ОСОБА_5 не з`явився, про поважність причин своєї неявки ні суд ні свого захисника не повідомив.

Про свідоме ухилення ОСОБА_5 від розгляду кримінального провадження свідчать також відомості, викладені захисником обвинуваченого у правовому висновку щодо неможливості виконання доручення, який захисник подав до суду 24.05.2024. Зі змісту зазначеного висновку випливає, що ОСОБА_5 не з`явився на узгоджену із захисником зустріч для погодження правової позиції при розгляді справи. У подальшому захисник неодноразово намагався зв`язатись із своїм підзахисним телефонним зв`язком, однак ОСОБА_5 на численні телефонні дзвінки не відповів.

Суд при цьому враховує практику ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України», в межах якої Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Про наявність кримінального провадження ОСОБА_5 обізнаний належним чином, що підтверджується матеріалами кримінального провадження. Крім того, з наданих до клопотання матеріалів випливає, що до ОСОБА_5 під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.01.2024 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30.01.2024 зазначена ухвала слідчого судді була скасована та до ОСОБА_5 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 60560 грн.

У зв`язку з внесенням вказаного розміру застави ОСОБА_5 був звільнений з-під варти та на останнього відповідно до ухвали Вінницького апеляційного суду від 30.01.2024 були покладені обов`язки, визначені частиною п`ятою статті 194 КПК.

Відповідно до частини восьмої статті 182 КПК у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

При цьому частиною десятою статті 182 КПК регламентовано, що у разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив. А відтак обвинувачений порушив, покладений на нього ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30.01.2024 обов`язок, а саме не прибув за вимогою до суду без поважної причини.

З огляду на викладене, суд вважає за доцільне відповідно до приписів частини восьмої статті 182 КПК звернути в дохід держави та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України заставу в розмірі 60560 грн., яка була внесена за обвинуваченого на рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області, та згідно з частиною десятою статті 182 КПК вирішити клопотання прокурора щодо застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заперечуючи проти застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, його захисник послався на наявність в ОСОБА_5 хронічного захворювання. На підтвердження наявності хвороби захисник надав суду відповідну виписку з медичної карти обвинуваченого. Разом з тим, з наданої виписки не убачається, що ОСОБА_5 не може утримуватись під вартою у зв`язку з наявним у нього захворювання. Крім того, доказів того, що необхідне лікування ОСОБА_5 не зможе отримувати в умовах слідчого ізолятора, суду надано не було. А тому, вказане заперечення сторони захисту суд оцінює критично.

Окрім наведеного, захисник обвинуваченого надав суду відомості щодо нагородження ОСОБА_5 відзнакою за військову службу. При цьому захисник наголосив, що зазначена нагорода позитивно характеризує обвинуваченого.

Не оспорюючи вказаної заслуги ОСОБА_5 , суд вважає слушним, зауважити таке.

Відзнакою, на яку посилається захисник, обвинувачений був нагороджений 17.02.2016, тобто понад вісім років тому. Натомість у судовому засіданні встановлено, що на цей час у провадженні Гайсинського районного суду Вінницької області перебуває два кримінальних провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 407 КК за фактом самовільного залишення військової частини. Зазначені обставини, на думку суду, спростовують твердження сторони захисту щодо позитивної характеристики обвинуваченого за місцем його служби.

Натомість суд бере до уваги те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного корисливого злочину проти власності. Суд також враховує, що на цей час судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) завершене не було, зокрема не досліджені письмові докази. Як вже суд зазначив вище, обвинувачений ухилявся від явки до суду, у зв`язку з чим був оголошений у розшук. Крім того, суд враховує, що обвинувачений не висловив заперечень щодо клопотання прокурора, поклавшись щодо його вирішення на думку суду.

З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що в судовому засіданні було доведено, що більш м`який запобіжний захід аніж тримання під вартою не здатен запобігти ухилення ОСОБА_5 від явки до суду, а також вчиненню останнім нових кримінальних правопорушень. Саме тому суд вважає за доцільне, з метою забезпечення кримінального провадження відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Суд враховує приписи частини третьої статті 183 КПК, відповідно до яких слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Разом з тим, зі змісту пункту 3 частини четвертої статті 183 КПК випливає, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Вище суд вже навів свої мотиви, на підставі яких дійшов до висновку про доцільність звернення застави у дохід держави у зв`язку з порушенням ОСОБА_5 , покладених на нього обов`язків. Саме тому суд не вбачає правових підстав для визначення ОСОБА_5 розміру застави.

Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Змінити застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з утримання під вартою з правом внесення застави (заставу) на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 07.11.2024 до 23:59 год. 05.01.2025.

Заставу в розмірі 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, яка внесена на рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області за ОСОБА_5 на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 30.01.2024, - звернути в дохід держави та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України й використовувати у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: