Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0002875 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.309 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 червня 2024 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києві від 19.06.2024 ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.309 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.3 ст.309 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Також просить виключити з вироку вказівку на щире каяття як на обставину, яка пом`якшує покарання.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 та правову кваліфікацію його дій, вважає, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, положення ст.75 КПК України, внаслідок чого призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через м`якість.

Прокурор викладає власні міркування з приводу згубного впливу наркоманії і токсикоманії на свідомість психічно нестійких людей, їх мораль і спосіб життя, що призводить до поступового занепаду та деградації особистості. Так, наркоманія та незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів належать до глобальних проблем сучасності, негативно впливають не лише на здоров`я конкретної особи, а й населення в цілому, на економіку, суспільство, тощо, адже становлять загрозу генофонду нації, забезпеченню правопорядку та національній безпеці. Також між наркоманією та злочинністю існує тісний взаємозв`язок, оскільки особи, які вживають наркотичні засоби та психотропні речовини, під їх впливом вчиняють кримінальні правопорушення, а з часом самі стають жертвами злочинів. Злочини, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, об`єднує їх здатність завдавати шкоду у виді поширення наркоманії і токсикоманії серед невизначеного кола людей.

Крім того, звертає увагу на особливо великий розмір вилученої у ОСОБА_7 , який не перебуває на обліку нарколога, психотропної речовини, яка з урахуванням існуючої міжнародної практики за даними Міжнародного комітету з контролю за наркотиками ООН перевищує 2 000 визначених добових доз. Вказані обставини дають підстави вважати, що виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства неможливе, і в ході судового розгляду не здобуто даних про можливість застосування положень ст.75 КК України. Саме тому суд не зміг послатись на них у вироку.

Не погоджується прокурор і з тим, що суд врахував як обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, яке, на його думку, полягає не лише у відвертому визнанні провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, а й щирому жалю з приводу цього та осуду своєї поведінки, що, насамперед, повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки та бажанні виправити наслідки вчиненого. В даному ж випадку визнання обвинуваченим вини є обраним ним способом захисту в сподіванні на призначення більш м`якого покарання за вчинення тяжкого злочину.

Крім того, Київською міською прокуратурою вже вносилась апеляційна скарга на попередній вирок у цьому кримінальному провадженні, скасовуючи який і призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції чітко зазначив про необхідність перевірки доводів стосовно правильності застосування ст.75 КК України під час нового судового розгляду. Проте ці обставини не були враховані судом.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити; доводи обвинуваченого і захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 19 червня 2022 року, ОСОБА_7 через мережу Інтернет домовився з невстановленою досудовим розслідуванням особою про придбання психотропної речовини РVP за 5 000 гривень, які він перерахував через електронний гаманець на невставлений рахунок, після чого йому повідомили про місцезнаходження психотропної речовини. У подальшому ОСОБА_7 попрямував за станцію метро "Нивки", що в м. Києві, і на відстані 200 м у зоні зелених насаджень забрав заздалегідь підготовлений та залишений невстановленою особою поліетиленовий пакет, обмотаний скотчем, всередині якого була кристалоподібна речовина світлого кольору, що містить у своєму складі психотропну речовину PVP масою 32,434 г, тим самим незаконно придбав і почав зберігати при собі психотропну речовину без мети збуту в особливо великих розмірах.

Того ж дня близько 16 годині 10 хвилин за адресою: м. Київ, вул. Космічна, 5, ОСОБА_7 був затриманий працівниками поліції, яким повідомив, що зберігає при собі психотропну речовину, яку в період з 19 години 17 хвилин по 19 годину 26 хвилин було вилучено під час особистого обшуку.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.3 ст.309 КК України - незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту в особливо великих розмірах - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, конкретні обставини кримінального провадження, особу винного, який судимостей не має, працює, позитивно характеризується за місцем проживання, обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття та відсутність обставин, які його обтяжують, і правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах, установлених у відповідній санкції закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

З огляду на те, що в апеляційній скарзі прокурор просить призначити ОСОБА_7 таке саме за видом і розміром покарання, яке призначив суд першої інстанції, доводи стосовно призначення явно несправедливого через м`якість покарання є надуманими.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, враховуючи викладені раніше дані та обставини, його відношення до вчиненого, зокрема, припинення вживання психотропної речовини, на підтвердження чого сторона захисту кілька разів долучила результати досліджень, з яких вбачається, що в біологічному середовищі ОСОБА_7 відсутні наркотичні засоби та психотропні речовини.

Доводи прокурора, які зводяться до загальнотеоретичних міркувань про складність наркологічної ситуації в Україні, шкідливий вплив наркоманії як на особу, яка вживає наркотичні засоби або психотропні речовини, індивідуально, так і на суспільство в цілому, не мають ніякого відношення до цього кримінального провадження та ОСОБА_7 , а тому навіть не перевіряються судом апеляційної інстанції.

Особливо великий розмір психотропної речовини знайшов відповідне відображення у правовій кваліфікації кримінального правопорушення. А розрахунок прокурором добових доз з одночасним зазначенням про процесуальні обмеження щодо оскарження вироку в частині правової кваліфікації є недоречними, оскільки ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини для власного вживання без мети збуту, і ці обставини прокурор не може ставити під сумнів.

Необґрунтованими є і твердження прокурора, що суд неправильно врахував щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання. З самого початку затримання і до апеляційного розгляду, який відбувається вже вдруге, ОСОБА_7 визнавав свою вину та давав показання про обставини незаконного придбання та зберігання ним психотропної речовини. А тому оцінка прокурором визнання вини як способу захисту в сподіванні на призначення більш м`якого покарання є виключно припущеннями.

Про формальний підхід прокурора до складання апеляційної скарги свідчить те, що, стверджуючи про відсутність щирого каяття, він вказує, що воно, крім осуду поведінки, повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки і бажанні виправити наслідки вчиненого, що є неможливим, оскільки діями ОСОБА_7 нікому збитки завдано не було, цей злочин з формальним складом і суспільно небезпечні наслідки відсутні. До того ж, щире каяття зазначене в обвинувальному акті як обставина, що пом`якшує покарання.

Додатково колегія суддів зауважує, що з моменту вчинення ОСОБА_7 злочину минуло більше ніж два роки, і поведінка обвинуваченого, який з того часу жодних протиправних дій не вчинював, працює, позитивно характеризується, ще раз підтверджує правильність висновків суду про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3