У Х В А Л А

26 листопада 2024 року м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква Київської області в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в режимі відеоконференції з ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» клопотання

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Дарницького районного суду м. Києва від 26.01.2023 за ч. 2 ст. 186 України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 71, 72 КК України до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Дарницького районного суду м. Києва від 06.02.2019 з урахуванням змін ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 10.05.2019 і остаточно за сукупністю вироків призначено покарання у виді 4 років 10 днів позбавлення волі,

про застосування положень Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_4 , представник Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» ОСОБА_5 , засуджений ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В:

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про застосування щодо нього положень Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 та звільнення його від покарання у виді 10 днів позбавлення волі, призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 06.02.2019, яке йому приєднали до вироку Дарницького районного суду м. Києва від 26.01.2023.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 вважав за необхідне задовольнити клопотання в засудженого, звільнити його від покарання призначеного за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та вважати його таким що засуджений та відбуває покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 26.01.2023 за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Представник колонії ОСОБА_5 підтримав позицію прокурора.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали, суд встановив таке.

Засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання за вироком Дарницького раойнного суду м. Києва від 26.01.2023, яким його засуджено за ч. 2 ст. 186 України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 71, 72 КК України до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Дарницького районного суду м. Києва від 06.02.2019 з урахуванням змін ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 10.05.2019 і остаточно за сукупністю вироків призначено покарання у виді 4 років 10 днів позбавлення волі.

При цьому вироком Дарницького раойнного суду м. Києва від 06.01.2019 ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 17 000.00 грн штрафу.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.05.2019 несплачену суму штрафу в розмірі 17 000.00 грн, призначену ОСОБА_3 вироком Дарницького районного суду м. Києва від 11.02.2019 змінено на 100 годин громадських робіт.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 537 КПК України встановлено, що під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання покарань.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX (далі Закон № 3886-IX), який набув чинності 09.08.2024, внесено зміни до ст. 51 (Дрібне викрадення чужого майна) Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 ст. 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду, у постанові від 07.10.2024 (справа № 278/1566/21) зроблений висновок про застосування відповідних частин статей 185, 190, 191 КК з урахуванням положень Закону N 3886-IX. Закон № 3886-IХ, яким внесено зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважались кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені цим законом мають зворотну силу в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ та пп 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV Податкового кодексу України.

Пункт 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового Кодексу України передбачає, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Приписами підпункту 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV Податкового кодексу України розмір податкової соціальної пільги визначений у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01.01.2019 встановлений на рівні 1 921,00 грн.

Отже для кваліфікації викрадення майна за нормами відповідних статей КК України, його вартість, відповідно до чинних норм законодавства, для 2019 року має перевищувати 1 921,00 грн.

Судом встановлено, що вироком Дарницького районного суду м. Києва від 06.02.2019 ОСОБА_3 засуджений за вчинення 07.01.2019 таємного викрадення чужого майна на суму 890.60 грн.

Відтак, на день розгляду клопотання діяння, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України за вчинення якого засуджено ОСОБА_3 наразі не може вважатись кримінальними правопорушеннями, оскільки вартість майна, яке він викрав не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого передбачено саме кримінальну відповідальність.

Враховуючи, що ОСОБА_3 згідно вироку Дарницького районного суду м. Києва від 06.02.2019 викрав чуже майно, на суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день вчинення крадіжки, тобто кримінальна караність вчинених ним діянь відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ усунута, суд дійшов висновку про необхідність звільнити засудженого від призначеного покарання за цим вироком.

За таких обставин ОСОБА_3 слід вважати засудженим та таким що відбуває покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 26.01.2023 за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Керуючись ст. 74, КК України, статтями 376, 535, 537 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_3 про застосування положень Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання, призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 06.02.2019 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України з урахуванням ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 10.05.2019, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку із усуненням караності вчиненого ним діяння, відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024, негайно.

Привести у відповідність чинному законодавству вирок Дарницького районного суду м. Києва від 26.01.2023.

Вважати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що засуджений та відбуває покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 26.01.2023 за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з моменту вручення йому копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення семиденного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1