Справа № 521/1405/24
Пр-ня по справі № 1-кп/521/1275/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ВСТУПНА ЧАСТИНА

м. Одеса, Україна

07 листопада 2024 року

Малиновський районний суд м. Одеси засідаючи у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1

із секретарем судового засідання - ОСОБА_2 на стадії судового провадження розглянувши кримінальне провадження № 0001396 від 28.09.2023 року, у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась у с. Точилове, Ананьївського району, Одеської області, громадянина України, що має середню освіту, працює водієм трамваю у Трамвайному Депо № 1 КП «Одесьміськелектротранс», розлучена, яка проживає та зареєстрована в АДРЕСА_1 , раніше не судимої, обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.

Сторони кримінального провадження, які приймали участь на стадії судового провадження, -

з боку обвинувачення: прокурор ОСОБА_4

з боку захисту: обвинувачена ОСОБА_3 , захисник - адвокат ОСОБА_5

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

1.1.Водій ОСОБА_3 27 вересня 2023 року, приблизно об 11 годині 20 хвилин, керуючи технічно справним трамваєм марки «TATRA - T3» бортовий номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по трамвайним коліям сухого дорожнього покриття проїзної частини вул. Прохоровської, з боку вул. М?ясоїдівської, у напрямку вул. Степоваої, поблизу будинку АДРЕСА_2 в порушення п.п. 2.3 «б», 10.1 «Правил дорожнього руху» затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, за кермом транспортного засобу уважною не була, в ході початку руху не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, розпочала рух в результаті чого здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка вийшла з трамваю та обходила його з передньої частини.

1.2.Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, забійної рани лобної ділянки справа, гематом м`яких тканин лобної ділянки обличчя справа, лінійного косого переламу зубовидного відростку 2-го шийного хребця, перелому 5-го та 6-го ребер справа по середній аксилярній лінії зі зміщенням уламків, забоїв - саден кінцівок тулуба, які згідно п. 2.1.3. «е» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тіллесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

1.3.Вказаними діями ОСОБА_3 порушила п. п. 2.3 «б», 10.1 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, якими встановлено:

п. 2.3 «б» «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

1.4.Суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин, позиції учасників судового провадження.

2.1.Обвинувачена ОСОБА_3 свою вину визнала повністю і суду показала, що справді 27 вересня 2023 року, вона знаходилась на зміні та керувала трамваєм. Пасажир ОСОБА_6 була особою похилого віку, яку вона побачила ще коли вона заходила до трамваю. Вона була інвалідом, оскільки погано рухалась. Коли потерпіла виходила з трамваю, ОСОБА_3 не побачила. Намагалась слідкувати за всіма пасажирами, які залишають трамвай або навпаки входять в нього, щоб в подальшому розпочати безпечно рух. Однак, пропустила, як ОСОБА_6 вийшла по попереду трамваю. Коли розпочала рух, одразу почула якийсь нестандартний шум попереду трамваю. Одразу зупинила трамвай. Вийшовши з трамваю, побачила, що між коліями лежала потерпіла ОСОБА_6 . Серед видимих ушкоджень на ній була лише подряпина на лобі. ОСОБА_3 одразу викликала швидку медичну допомогу, яка прибула на місце протягом 10 хвилин. Після дорожньо-транспортної пригоди, вона приходила до лікарні, де знаходилась ОСОБА_6 і спілкувалась з останньою. Відшкодувала їй 10 000 гривень, оскільки саме цю суму повідомила потерпіла. Вони примирились і потерпіла не мала претензій до неї. У вчиненому розкаюється, обіцяє бути набагато уважнішою на дорозі. Просить суд суворо її не карати.

2.2.За згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин інкримінованого обвинуваченій ОСОБА_3 правопорушень, які ніким не оспорюються і на підставі ч. 3 ст. 349 КПК обмежився допитом обвинуваченої, а також дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, характеризують особу обвинуваченої та обтяжують чи пом`якшують покарання. При цьому, судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченою обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність її позиції та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК, що у такому випадку вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

2.3.Окремо судом з`ясовано думку родичів потерпілої ОСОБА_6 , яка 03.03.2024 року у віці 85 років померла не у зв`язку із вказаним правопорушенням. Син померлої потерпілої ОСОБА_7 у судовому засіданні повідомив, що жодних претензій його сім`я не має до обвинуваченої. Мати примирилась з обвинуваченою та не мала претензій до неї за життя, про що і надала відповідну розписку (копія в матеріалах провадження). Шкода їй відшкодована повністю обвинуваченою. Померла потерпіла у зв`язку із рядом захворювань, а не внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. ОСОБА_7 не бажає бути потерпілим і також не має претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченої.

2.4.Таким чином, суд ухвалює вирок в особливому порядку без дослідження будь-яких доказів обставин, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 91 КПК.

3.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

3.1.Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 є: щире каяття, відшкодування завданої потерпілій шкоди.

3.2.Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлено.

4.Мотиви призначення покарання.

4.1.Обговорюючи питання виду та строку покарання, судом встановлені наступні обставини.

4.2.Судом встановлено, що ОСОБА_3 знаходиться у віці 68 років. Майже все життя проживає в м. Одесі. Має лише середню освіту та спеціальність водія. Все життя працює в КП «Одесьміськелектротранс» водієм, а саме з 1974 року. З переривами водійський стаж становить 40 років. Розлучена протягом 15 років. Проживає спільно з донькою та її двома дітьми. Чоловік доньки зараз проходить військову службу і перебуває в зоні активних бойових дій. Проживає за рахунок пенсії 6175 гривень та 12-15 000 гривень заробітна платня в комунальному підприємстві. Тобто, єдиним засобом для існування у обвинуваченої фактично і досі є робота. ОСОБА_3 також намагається ще допомагати доньці, оскільки остання працює бібліотекаром в Одеській національній науковій бібліотеці.

4.3.За обставинами провадження судом також з`ясовано, що ОСОБА_3 , працюючи протягом більше 40 років водієм, не допустила жодного порушення правил дорожнього руху. Керівництвом експлуатаційного трамвайного депо № 1 характеризується дуже позитивно. Зарекомендувала себе досвідченим, кваліфікованим і дисциплінованим співробітником. У трудовому колективі користується заслуженим авторитетом і повагою. Неодноразово заохочувалась подяками і преміями. Враховуючи військовий стан та очевидну нестачу кваліфікованого водійського складу, керівництво депо просить при призначені покарання ОСОБА_3 врахувати цей факт та призначити покарання з випробуванням, без позбавлення права керування трамваєм.

4.4.Суд враховує, що вказане правопорушення є злочином з необережною формою вини. Очевидно, що ОСОБА_3 не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинна була і могла їх передбачити.

4.5.«Ні від кого не можна вимагати, щоб він не робив помилок, але можна вимагати щоб кожен, хто зробив помилку, негайно в ній зізнавався і її виправляв ...»1.

4.6.Дійсно, в житті кожного бувають помилки. Не помиляється лише той, хто нічого не робить. Іноді помилки можуть призводити в тому числі до суспільно небезпечних наслідків. У даному випадку, ОСОБА_3 усвідомила всі негативні наслідки своїх дій, оцінила та зробила відповідні висновки, про що публічно в судовому засіданні заявила і проявила щире каяття. Її каяття можливо було оцінити з висловлювань та дій, які вона вчиняла одразу після дорожньо-транспортної пригоди. Викликавши швидку медичну допомогу, надавши необхідну допомогу як на місці так і у лікарні, а також щиросердно зізнавшись у помилці, ОСОБА_3 проявила всі необхідні порядні, людські якості, що мають бути у кожній людині.

4.7.Відповідно, саме така поведінка приводить до думки про необхідність певного милосердного ставлення до обвинуваченої, тобто, з урахуванням не тільки наслідків її протиправних дій, але й її особистості та вчинків після ДТП.

4.8.Суд погоджується з прокурором щодо виду та строку покарання і вважає, що до обвинуваченої можливо призначити покарання у вигляді позбавлення волі із мінімальним строком. Разом з тим, суд вважає за можливе застосувати до останньої положення ст. 75 КК і звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням, оскільки вважає, що її виправлення можливо без відбуття покарання у вигляді позбавлення волі. Призначаючи покарання з випробуванням, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 76 КК і покласти на обвинувачену певні обов`язки.

4.9.Іспитовий строк, суд вважає за необхідне встановити в мінімальних межах, з наступних підстав. Таке рішення суду випливає з викладених вище фактів і обставин, які встановлені судом і які оцінюються як обставини, що впливають на пом`якшення покарання. Умови життя обвинуваченої, її пенсійний, поважний вік, ставлення до скоєного, надають право суду на застосування мінімального строку контролю держави за обвинуваченою.

4.10.Важливе питання позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, судом також розглядається в ракурсі як наслідків, так і особистості обвинуваченої. Оскільки ОСОБА_3 матеріально залежна від роботи та ще намагається допомагати доньці з її двома дітьми, а також враховуючи загальний економічний стан в державі і відсутність достатньої кількості роботи для громадян України, суд вважає, що у даному випадку можливе виключення із загального правила на позбавлення такого спеціального права. Позбавлення права керування транспортними засобами по відношенню до ОСОБА_3 буде не пропорційним порушеному праву. Несвідома помилка повинна бути розумно оцінена державою і людині, яка справді розкаялась необхідно надати можливість виправити ситуацію та продовжити добросовісно служити громаді. Таке служіння можливе шляхом продовження міських перевезень у громадському транспорті. Певний державний контроль протягом року буде належним фактором стримування і наглядом за обвинуваченою. Таким чином, суд вважає, що при звільненні обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, до останньої не має необхідності призначати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.

4.11.Суд вважає, що саме таке покарання перетворившись у пам?яті, стане живим спогадом відплати за погане діяння, та зможе реалізувати всі можливі заходи державної політики у сфері перевиховання особи, що порушила вимоги закону.

5.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

5.1.Процесуальні витрати по кримінальному провадженню, які пов`язанні з залученням експертів, відповідно до ст. ст. 118, 122, 126 КПК, належить покласти на обвинувачену.

5.2.Враховуючи вид покарання, суд вважає, що підстав для застосування будь якого запобіжного заходу не має.

5.3.Ухвалюючи вирок, суд керується ст. ст. 370, 373, 374 КПК.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

1.1.Визнати ОСОБА_3 , винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК та призначити їй покарання, у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.

1.2.Відповідно до ст. 75 КК, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 (один) рік, поклавши на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

1.3.Початок строку відбування покарання обвинуваченій з іспитовим строком обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

1.4.Враховуючи вид покарання, будь-який запобіжний захід до обвинуваченої не застосувати.

1.5.Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 6 436 (шість тисяч чотириста тридцять шість) гривень 88 копійок.

1.6.Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

1.7.Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

1.8.Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

1.9.Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С У Д Д Я: ОСОБА_1

[1] Ганс Гросс (австрійський юрист, основоположник криміналістики), «Керівництво для судових слідчих як система криміналістики» 1908 р. Ч. 1 на 487 стр., Нове видавництво М. 2002 р., С. 24.

1 Ганс Гросс (австрійський юрист, основоположник криміналістики), «Керівництво для судових слідчих як система криміналістики» 1908 р. Ч. 1 на 487 стр., Нове видавництво М. 2002 р., С. 24.