Справа № 489/1075/24
Провадження № 1-кп/489/686/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

10 жовтня 2024 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження №0001049 від 22.08.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новопетрівка Великомихайлівського району Одеської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, на час вчинення кримінального правопорушення військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на посаді старшого оператора протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз: 10.06.2024 Солом`янським районним судом міста Києва за статтями 185 ч. 4, 70 ч. 4 КК України до покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 (дистанційно),

встановив:

Відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022 ОСОБА_3 11.03.2022 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2023 № 15, солдат ОСОБА_3 призначений на посаду старшого оператора протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки вказаної військової частини та зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення.

Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби громадян, призваних на військову службу під час мобілізації є день відправлення у військову частину з відповідного районного ( НОМЕР_2 .

Відтак, з 11.03.2022, тобто з моменту відправлення ОСОБА_3 у військову частину з відповідного районного ( НОМЕР_2 , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу, та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

16.06.2023 близько 07:05 год. солдат ОСОБА_3 , діючи умисно, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді старшого оператора протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза її межами, де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби, до 06.01.2024.

06.01.2024 солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправність та помилковість своїх дій, добровільно та з власної ініціативи прибув до першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, із щирим каяттям, та повідомив про вчинений ним злочин, чим закінчив вчинення правопорушення.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, від дачі показань відмовився, однак підтвердив, що будучи військовослужбовцем під час призову за мобілізацією та проходячи військову службу у в/ч НОМЕР_1 , розташованій в Інгульському районі міста Миколаєва, 16.06.2023 залишив вказану військову частину та виїхав до м. Києва. В подальшому 06.01.2024 він добровільно прибув до слідчого ДБР, де написав відповідні пояснення про те, що добровільно з`явився із зізнанням, оскільки усвідомив протиправність скоєного діяння. У вчиненому розкаявся.

Крім власного визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у скоєному підтверджується також іншими дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.

Із повідомлення від 19.07.2023 № 167/3/955 вбачається, що командир військової частини НОМЕР_1 звернувся до територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, з приводу виявлення 16.06.2023 о 07.05 годин факту відсутності старшого оператора протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 без поважних причин на службі в умовах воєнного стану.

Згідно з рапортом заступника командира роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 від 18.06.2023, солдат ОСОБА_3 , старший оператор протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , 16.06.2023 о 07.05 годин був відсутній на ранковому шикуванні. Пошукові заходи позитивного результату не дали, на телефонний зв`язок не виходить, місцезнаходження невстановлене.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.06.2023 № 367, призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_3 , старшим оператором протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з Актом службового розслідування вч НОМЕР_1 від 15.07.2023 та витягом з наказу військової частини НОМЕР_1 від 15.07.2023 № 136, встановлено факт самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_3 , старшим оператором протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2023 № 15, солдат ОСОБА_3 , який прибув з військової частини НОМЕР_3 , з 24.02.2023 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення і вважається таким, що посаду старшого оператора протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.07.2023 № 151, солдата ОСОБА_3 , старшого оператора 2 протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , з 07.07.2023 виключено із списків особового складу військової частини та знято зі всіх видів забезпечення та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.09.2023 № 208, солдату ОСОБА_3 призупинено військову службу.

З повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03.11.2023 № ІІ/5093 вбачається, що солдат ОСОБА_3 11.03.2022 призваний по загальній мобілізації під час воєнного стану до військової частини НОМЕР_5 . Скарг на стан здоров`я не мав, тому на проходження ВЛК не направлявся.

Із заяви ОСОБА_3 від 10.03.2022 слідує, що останній скарг на стан здоров`я не мав.

Згідно з витягом з наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11.03.2022 № 97 та поіменним списком військовозобов`язаних, які відправлені до вч НОМЕР_5 , ОСОБА_3 призваний та 11.03.2022 направлений для проходження військової служби під час мобілізації до військової частини НОМЕР_5 .

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_6 від 26.01.2024 № 188, за результатами проведення 23.03.2022 огляду ОСОБА_3 встановлено діагноз: «Здоровий». Придатний до військової служби.

З повідомлення КНП «Роздільнянський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Роздільнянської міської ради № 163 від 23.10.2023 вбачається, що ОСОБА_3 за медичною допомогою не звертався.

Згідно з повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_4 від 25.10.2023 № 548/7899, ОСОБА_3 у вказаному центрі в період з 01.01.2022 по 23.10.2023 на стаціонарному, амбулаторному лікуванні та обстеженні не знаходився. Перебував на лікуванні з 11.10.2022 по 27.10.2022 у КНП «Міська клінічна лікарня № 1» ОМР.

Відповідно до повідомлення військової частини НОМЕР_6 № 4216 від 27.11.2023, військовослужбовець ОСОБА_3 за період 2022-2023 роки на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_6 не перебував, за медичною допомогою не звертався.

Із письмових пояснень ОСОБА_3 від 06.01.2024 слідує, що останній звернувся до органу досудового розслідування з повідомленням про самовільне залишення військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , зазначив про своє щире розкаяння та висловив готовність співпрацювати зі слідством для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом та його дії правильно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відносяться до тяжких злочинів, характеризується посередньо, на лікуванні у лікарів психіатра та нарколога не перебував, раніше судимий.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд визнає вказані в обвинувальному акті щире каяття, яке підтверджується тим, що останній висловив щирий жаль з приводу вчиненого, засудив свої дії; та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке підтверджується тим, що останній самостійно прибув до органу досудового розслідування та повідомив про себе як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби, та висловив готовність співпрацювати зі слідством.

Обставин, які згідно з ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який є військовослужбовцем, раніше судимий, на даний час відбуває покарання в місцях позбавлення волі, характеризується посередньо, наявності обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також ураховуючи позицію державного обвинувача щодо виду та міри покарання, яке необхідно призначити обвинуваченому, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, доходить висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України, оскільки інші види покарання є недостатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також право суду призначати покарання на власний розсуд підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.10.2020 у справі №487/5034/18, згідно з якими «поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо».

Також суд вважає необхідним призначити обвинуваченому остаточне покарання з урахуванням вироку Солом`янського районного суду міста Києва від 10.06.2024, до ухвалення якого останній вчинив інкриміноване за даним вироком кримінальне правопорушення, призначивши останньому остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази відсутні.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувався.

До набрання вироком законної сили відсутні підстави для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, оскільки останній на даний час фактично відбуває покарання за вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 10.06.2024.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень за даним вироком та вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 10.06.2024 у справі № 760/7581/24, шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років два місяці.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 28.02.2024.

Запобіжний захід засудженому до набранням вироком законної сили не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1