Справа№ 953/7371/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2024 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000217 від 16.04.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, має малолітню дитину, 2012 року народження, офіційно не працюючого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2024 року за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

У С Т А Н О В И В:

15 квітня 2024 року близько 12 години 00 хвилин, більш точний час не встановлений, ОСОБА_3 , перебуваючи у м. Харкові, діючи умисно, впродовж року після засудження за ч. 1 ст. 309 КК України, реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини PVP для власного вживання без мети збуту, за допомогою персонального комп`ютера замовив в інтернет-магазині особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, за яку в подальшому сплатив через «EasyPay» грошові кошти у розмірі 1000 грн. Після чого отримав від невстановленої особи повідомлення з фотографією з координатами місцезнаходження упакованої особливо небезпечної психотропної речовини PVP.

Після чого ОСОБА_3 прослідував за адресою, вказаною у повідомленні, звідки забрав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, та яку у подальшому помістив до своєї сумки, та з того часу почав її зберігати при собі, тим самим незаконно придбав та зберігав без мети збуту особливо небезпечну психотропну речовину PVP.

15 квітня 2024 року близько 17 години 03 хвилини ОСОБА_3 перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , був виявлений працівниками поліції, та під час огляду місця події добровільно видав полімерний пакет з порошкоподібною речовиною, білого кольору. Згідно з висновком експерта Харківського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/121-24/11522-НЗПРАП від 07 травня 2024 року надана на дослідження речовина масою 0,5859 грам містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, масою в перерахунку на суху речовину 0,4545 грам.

Таким чином ОСОБА_3 всупереч Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» та Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» незаконно придбав та зберігав без мети збуту особливо небезпечну психотропну речовину - PVP, обіг якої заборонено відповідно до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 6 травня 2000 року.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 309 КК України як незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за ч. 1 ст. 309 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними та не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, його показання відповідають суті обвинувачення, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце, спосіб, а також форму вини і спрямованість умислу, мотив кримінального правопорушення, його наслідки, обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого, визнає їх доказаними у судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати у повному обсязі докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинувачуваного, вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченого, дослідженням матеріалів щодо речових доказів та судових витрат, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів у частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

За таких обставин суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення доведена повністю.

Вивченням даних про особу ОСОБА_3 встановлено, що він раніше судимий, одружений, має малолітню дитину, 2012 року народження, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України суд визнає його щире каяття, яке полягає у тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого ним кримінального правопорушення, у скоєному щиросердечно розкаявся, критично оцінює свою протиправну поведінку, осуджує її, та пообіцяв, що подібне більше ніколи не повториться.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

При призначенні покарання суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують, дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, репутацію, у зв`язку з чим суд вважає необхідним і достатнім призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки його виправлення та перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства та відсутні передбачені законом підстави для застосування положень ст. 75 КК України, які б давали суду можливість прийти до висновку про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, враховуючи, що він раніше судимий, вчинив вказаний злочин у період іспитового строку, призначеного за вироком Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2024 року. Саме покарання у виді позбавлення волі на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

За змістом положень ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими у статтях 71, 72 цього Кодексу.

Положеннями ч. 1 ст. 71 КК України регламентовано, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 засуджений вироком Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2024 року за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, яке на даний час не відбуте в повному обсязі.

З огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_3 інкримінований йому злочин вчинив 15 квітня 2024 року, тобто у період іспитового строку, встановленого за попереднім вироком, тому при призначенні остаточного покарання ОСОБА_3 підлягає застосуванню ст. 71 КК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи зі співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України невідбута частина покарання, призначеного ОСОБА_3 за вироком Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2024 року у виді 1 року обмеження волі відповідає 6 місяцям позбавлення волі.

З урахуванням викладеного, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2024 року, перевівши при складанні покарань відповідно до вимог ст. 72 КК України менш суворе покарання у виді обмеження волі в більш суворий вид позбавлення волі, виходячи зі співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі.

Під час досудового слідства та судового розгляду запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Питання щодо витрат, пов`язаних із проведенням експертиз по кримінальному провадженню, суд вирішує на підставі ст. 124 КПК України.

Відповідно до вимог статті 374 КПК України суд при постановленні вироку вирішує питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України до призначеного ОСОБА_3 покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 13 березня 2024 року у виді 1 (одного) року обмеження волі та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 1 (одного) року 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

Речовий доказ: особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, масою в перерахунку на суху речовину 0,4545 грам після набрання вироком законної сили - знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави в особі Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи № СЕ-19/121-24/11522-НЗПРАП від 07.05.2023 у розмірі 2271, 84 гривень.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1