ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/3700/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/1879/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.5 ст.111-1 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 червня 2024 року стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12.06.2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Московка, Куп`янського району Харківської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, який на час вчинення кримінального правопорушення займав посаду майстра лісу Куп`янського лісництва ДП «Куп`янське лісове господарство», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 10 років та з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.

Запобіжний захід, обраний стосовно ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_7 рахується з дати набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 31.01.2024 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Арештоване майно, на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 27.03.2024 (справа №642/1528/24, провадження № 1-кс/642/1027/24), а саме: мопед д.н.з. НОМЕР_1 номер двигуна НОМЕР_2 номер кузова НОМЕР_3 ; автомобіль CHEVROLET NIVA д.н.з. НОМЕР_4 X9L9313 VIN НОМЕР_5 номер двигуна НОМЕР_6 конфісковано у дохід держави.

Захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, що належить ОСОБА_7 відповідно до ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 27.03.2024 (справа № 642/1528/24, провадження № 1-кс/642/1027/24) залишено без змін до фактичного виконання вироку суду в частині конфіскації майна.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи № 242 від 07.03.2024 у розмірі - 27 262 грн. 08 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Цим вироком втановлено, що Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України, як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканою і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.

Рішенням Конституційного Суду України №3-зп від 11.07.1997 зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, III та XIII Основного Закону України Конституції України.

Зокрема положення статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократично, соціальною, правовою унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Згідно зі статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Законом України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991 визначено, що обороноздатність держави здатність держави до захисту у разі збройної агресії або збройного конфлікту. Вона складається з матеріальних і духовних елементів та є сукупністю воєнного, економічного, соціального та морально-політичного потенціалу у сфері оборони та належних умов для його реалізації.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

На території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

На території України не допускається розташування іноземних військових баз.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним правовим діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування, як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями - № 2131 (XX) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (XXV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (XXIX) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

-застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

-застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується, як акт агресії:

-вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

-бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

-блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

-напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

-застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

-дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

-засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Порушуючи вказані норми Президент Російської Федерації (даті - рф) ОСОБА_9 , а також інші представники влади рф, діючи всупереч вимогам пп. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 10.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил рф (дали зс рф) на територію України.

Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці зс рф шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській та інших областях, і здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою змін меж території та державного кордону України всупереч порядку, встановленому Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 26.03.2022 строком на 30 діб, який на теперішній час продовжено.

У частині 2 статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» зазначено, що Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Відповідно до Закону України № 2265-ІХ від 22.05.2022 «Про заборону пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії Російської Федерації як держави-терориста проти України, символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну» визначено, що Російська Федерація (далі - рф) є державою-терористом, однією з цілей політичного режиму якої є геноцид Українського народу, фізичне знищення, масові вбивства громадян України, вчинення міжнародних злочинів проти цивільного населення, використання заборонених методів війни, руйнування цивільних об`єктів та об`єктів критичної інфраструктури, штучне створення гуманітарної катастрофи в Україні або окремих її регіонах.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 Лісового кодексу України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу та згідно ст. 1 цього ж кодексу перебувають під охороною держави.

Станом на 24.02.2022 ОСОБА_7 , згідно наказу № 95-К від 01.06.2021 займав посаду майстра лісу Куп`янського лісництва ДП «Куп`янського лісове господарство».

Відповідно до Положення про державну лісову охорону, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №976 від 16.09.2009, посада майстра лісу відноситься до посадових осіб державної лісової охорони. Згідно ст. 89 Лісового Кодексу України державна лісова охорона здійснює захист лісів на території України та має статус правоохоронного органу.

Таким чином, перебуваючи на займаній посаді майстра лісу Куп`янського лісництва ДП «Куп`янське лісове господарство», ОСОБА_7 був службовою особою зі складу державної лісової охорони, а отже - працівником правоохоронного органу.

У період збройного конфлікту збройними силами країни агресора РФ в період часу з березня 2022 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений) по 23.09.2022 було окуповано м. Куп`янськ, Куп`янського району Харківської області та наближені до нього населені пункти, що входять до території обслуговування Куп`янського лісництва ДП «Куп`янське лісове господарство».

Так, в період часу з початку 01 травня 2022 року по 23 вересня 2022 року ОСОБА_7 , будучи громадянином України, займаючи посаду майстра лісу Куп`янського лісництва ДП «Куп`янське лісове господарство», будучи працівником правоохоронного органу України, за власним бажанням, не маючи на те відповідних встановлених законодавством повноважень, без отримання будь- яких вказівок від керівництва Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, діючи умисно та протиправно усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, на пропозицію невстановлених в ході досудового розслідування представників окупаційної влади, добровільно, без будь якого примусу, погодився на зайняття посади «мастера леса Купянского лесничества» незаконно створеного на базі ДП «Куп`янське лісове господарство» підприємства - «ГП «Купянское лесное хозяйство» Военногражданской администрации Харьковской области», був призначений на посаду «мастера леса Купянского лесничества» наказом окупаційної адміністрації від 01.06.2022 та приступив до виконання організаційно-розпорядчих функцій, керуючи роботою підлеглих йому працівників.

Так, ОСОБА_7 , у період часу з 01 травня 2022 року по 23.09.2022, перебуваючи за місцем розташування ДП «Куп`янське лісове господарство» за адресою: Харківська обл., м. Куп`янськ, вул. 1 травня, 37 у приміщенні якого здійснював свою діяльність незаконно створений орган виконавчої влади «ГП «Купянское лесное хозяйство» Военно-гражданской администрации Купянского района Харьковской области», будучи громадянином України, розуміючи протиправність своїх дій, діючи умисно та протиправно, добровільно зайняв посаду «мастера леса Купянского лесничества» незаконно створеного на базі ДП «Куп`янське лісове господарство» підприємства - «ГП «Купянское лесное хозяйство» Военно гражданской администрации Купянского района Харьковской области» та виконував організаційно-розпорядчі обов`язки, керуючи діяльністю підлеглих йому працівників у структурному підрозділі незаконно створеного органу окупаційної влади - «Купянском лесничестве «ГП «Купянское лесное хозяйство» Военно-гражданской администрации Купянского района Харьковской области».

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12.06.2024 року в частині конфіскації мопеда, д.н.з. НОМЕР_7 , VIN НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , та автомобіля CHEVROLET NIVA, д.н.з. НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_5 , номер двигуна НОМЕР_6 . Зазначене майно передати на потреби Збройних Сил України.

В решті просить залишити вирок без змін.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що автомобіль CHEVROLET NIVA, д.н.з. НОМЕР_4 , та мопед, д.н.з. НОМЕР_7 , є його спільною сумісною власністю разом із його дружиною, оскільки це майно придбане у шлюбі.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу в повному обсязі, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, оскаржуваний вирок та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорює правову кваліфікацію своїх дій за ч.5 ст. 111-1 КК України, фактичні обставин кримінального провадження, які встановлені оскаржуваним вироком, та правильність призначеного покарання, а тому колегія суддів, на підставі ч.1 ст.404 КПК України, оскаржуваний вирок в цій частині не перевіряє.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо незгоди з оскаржуваним судовим рішенням в частині конфіскації його майна в дохід держави, а саме автомобіля CHEVROLET NIVA, д.н.з. НОМЕР_4 , та мопеду, д.н.з. НОМЕР_7 , колегія суддів вважає, що ці апеляційні доводи є суб`єктивними та безпідставними, з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Згідно п.3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Положеннями ч.5 ст. 170 КПК України, передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч.4 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані у випадках, коли їх застосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Санкція ч. 5 ст. 111-1 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 27.03.2024 (перший том досудового розслідування) задоволено клопотання ст. слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією в м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_10 та накласти арешт на майно, яке перебуває у приватній власності підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони його відчуження, а саме на:

- Мопед д.н.з. НОМЕР_1 номер двигуна НОМЕР_2 номер кузова НОМЕР_3 ;

- Автомобіль CHEVROLET NIVA д.н.з. НОМЕР_4 X9L9313 VIN НОМЕР_5 номер двигуна НОМЕР_6 .

При цьому, в мотивувальній частині суд першої інстанції під час здійснення досудового розслідування встановлено, що згідно інформації Сервісного центру УМВС України, ОСОБА_7 на праві приватної власності належить наступні транспортні засоби: Мопед д.н.з. НОМЕР_1 номер двигуна НОМЕР_2 номер кузова НОМЕР_3 ; Автомобіль CHEVROLET NIVA д.н.з. НОМЕР_4 X9L9313 VIN НОМЕР_5 номер двигуна НОМЕР_6 .

Належить також врахувати, що зазначене судове рішення набрало законної сили.

Крім того, матеріали цього кримінального провадження не містять відомостей про те, що автомобіль CHEVROLET NIVA, д.н.з. НОМЕР_4 , та мопед, д.н.з. НОМЕР_7 , належать на праві спільної сумісної власності обвинуваченому ОСОБА_7 та його дружині. Цих відомостей не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Належить також врахувати, що на вищезазначене майно обвинуваченого ОСОБА_7 накладено арешт саме з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.59 КК України, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Кримінальне правопорушення за ст. 111-1 КК України відноситься до злочинів проти основ національної безпеки України.

Крім того, як зазначалося вище, на стадії досудового розслідуванні та під час судового розгляду встановлено майно, що належить обвинуваченому ОСОБА_7 .

Отже, судом першої інстанції вірно призначено обвинуваченому ОСОБА_7 додаткове покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, в тому числі, у виді конфіскації всього належного йому на праві приватної власності майна, в тому числі, автомобіля CHEVROLET NIVA, д.н.з. НОМЕР_4 , та мопеду, д.н.з. НОМЕР_7 .

За таких обставин, колегією суддів не встановлено правових підстав для скасування чи зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 , які не ґрунтуються на вимогах закону.

Колегія суддів також враховує, що піч час досудового розслідування та судового розгляду не було встановлено, що вищезазначене майно обвинуваченого ОСОБА_7 було предметом кримінального правопорушення у цьому кримінальному провадження, а тому до нього не можуть бути застосовані положення ст.96-1 КК України.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що 16.09.2022 року Уряд прийняв постанову «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо передачі майна для потреб Збройних Сил» № 1043, якою Порядок розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 р. № 985 (Офіційний вісник України, 2002 р., № 29, ст. 1371; 2016 р., № 100, ст. 3258), доповнено пунктом 25 такого змісту:

25. Тимчасово, на період воєнного стану в Україні, за рішенням керівника обласної військової адміністрації конфісковане за рішенням суду і передане органам державної виконавчої служби майно може бути безоплатно передано Збройним Силам… Органи державної виконавчої служби, яким конфісковане за рішенням суду майно передано для подальшого розпорядження, щомісяця 5 числа надсилають інформацію про наявність описаного державними виконавцями майна (у тому числі переданого митниці на зберігання), крім того, що передано на реалізацію, до відповідної обласної військової адміністрації за місцем розташування такого майна. Інформація про майно, яка вже надсилалася до обласної військової адміністрації та стосовно якої не було прийнято рішення про безоплатну передачу, повторно не надсилається…».

За таких обставин, колегія суддів роз`яснює обвинуваченому, що він не позбавлений процесуальної можливості звернутися до суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого він відбуває покарання, у разі необхідності вирішення питань, передбачених п.14 ч.1 ст.537 КПК України.

Керуючись ст.ст.405, 407 ч.1 п.1, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 червня 2024 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Роз`яснити засудженому ОСОБА_7 , що він не позбавлений процесуальної можливості звернутися до суду першої інстанції, що визначений ч.2 ст.539 КПК України, з метою вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку, передбачених ч.1 ст.537 КПК України.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді :