Справа №345/3401/23
Провадження № 1-кп/345/82/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.09.2024 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та клопотання захисника адвоката ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.307 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

в провадженні Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області перебувають матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 307 КК України.

Відносно ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 19.09.2024 включно.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою терміном на 60 діб.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_3 подала до суду заперечення щодо клопотання про продовження запобіжного заходу - тримання під вартою та клопотання про зміну запобіжного заходу, в якому просить змінити ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою на домашній арешт.

Своє клопотання мотивує тим, що прокурором в чергове не змінено мотиви та підстави для застосування найсуворішого запобіжного заходу. Жоден ризик не підтверджений доказами, хоча б мінімальними. Стороною звинувачення наведені лише абстрактні, нічим не підтверджені припущення про існування ризику втечі, проте не надано жодних доказів, які могли б підтвердити існування такого ризику, враховуючи особисті обставини підозрюваного. Наявність такого ризику, як тиск на свідків має бути підтверджено даними, що чітко вказують на спроби психологічного або фізичного тиску на свідків. У зазначеній справі суд визначив альтернативний запобіжний захід - заставу. Однак, сторона захисту неодноразово наголошувала, що навіть мінімальний розмір застави є непомірним для обвинуваченого. На безумовно непомірний розмір застави може вказувати і той факт, що особа не вносить заставу і при цьому тривалий час перебуває під вартою. Крім того, на даний час не надано жодних належних та допустимих доказів, що у випадку зміни запобіжного заходу підозрюваний дійсно буде переховуватися. Так, сам по собі факт вчинення інкримінованого ОСОБА_4 правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою терміном на 60 діб, обгрунтовуючи його ризиками, зазначеними у клопотанні, та посилаючись на матеріали кримінального провадження, зокрема, на вагомість доказів обвинувачення ОСОБА_4 , якого обвинувачено у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, а також продовжити вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується, вважає за необхідне продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Щодо задоволення клопотання захисника обвинуваченого заперечив.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала подане нею клопотання з підстав, викладених у ньому, та просила його задоволити. У задоволенні клопотання прокурора просила відмовити.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання, подане захисником ОСОБА_3 . Ствердив, що не має наміру перешкоджати розгляду даного кримінального провадження, буде виконувати покладені обов`язки та з`являтися на виклики суду, в той же час хоче допомогти бабусі та дідусю, так як самим їм дуже важко справлятися. Заставу він хотів внести, однак бабуся з дідусем зібрали тільки половину суми, а в мами також немає коштів, оскільки вона лікувала батька від онкології, та з приводу цього має ще непогашені борги, сама хворіє, потребує лікування, допомагає батькам батька та своїй мамі. Вважає, що зібрані кошти вартує віддати на потреби ЗСУ, а він просить обрати йому цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю.

Заслухавши думку прокурора, захисника та обвинуваченого, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Обвинуваченому ОСОБА_4 був обраний та продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою. Востаннє, ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.07.2024 продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) календарних днів до 19.09.2024 з визначеним розміром застави відповідно до ухвали суду від 27.05.2024 у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240,00 гривень.

Проаналізувавши наявні матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Як зазначено в ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу або його зміни оцінка обґрунтованості підозри/обвинувачення не може бути надана через те, що особі висунуте обвинувачення і суд за наслідками дослідження наданих доказів має встановити, чи доведена винуватість особи поза розумним сумнівом. Отже, до завершення судового розгляду оцінка доведеності винуватості особи є передчасною.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, і у подальшому - про його продовження, суд зобов`язаний у сукупності оцінити обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Суд враховує, що питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання під вартою, не може вирішуватися абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватися в кожній справі з урахуванням її конкретних обставин. У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії», п. 30).

Суд виходить з принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує тяжкість пред`явленого обвинувачення, а також ступінь суспільної небезпеки злочинних дій, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_4 .

Вирішуючи питання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу - тримання під вартою, суд враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

- тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом» і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

- у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Відповідно до ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексута покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Під час розгляду клопотання прокурора та заявленого клопотання захисника про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, судом визначається можливість застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу для запобігання існуючим ризикам, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Так, Європейський суд неодноразово у своїх рішеннях зазначив, що суворість покарання хоча і є однією із обставин, яка має враховуватись при оцінці ризику переховування, ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого доказу повинна проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. У справі «Летельє проти Франції», п. 4 суд зазначив, що сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами у іншому випадку тримання особи під вартою. Таке обґрунтоване тривале тримання під вартою особи слід розцінювати упереджене очікування стороною обвинувачення обвинувального вироку.

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обовязку, встановленого законом.

При вирішенні клопотання щодо зміни запобіжного заходу, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_4 у разі визнання його вини у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується. Водночас, суд також враховує особу обвинуваченого, а саме: його вік, стан здоров`я, те, що він не працює, не має постійного доходу, неодружений, раніше не притягався до кримінальної відповідальності. Згідно з витягом з рішення опікунської ради при Верхнянській сільській раді від 27.01.2023 № 1 рекомендовано на призначення опікуном ОСОБА_4 над дідусем ОСОБА_6 . При цьому, в акті обстеження матеріально побутових умов від 27.12.2022 № 248 зазначено, що ОСОБА_4 без реєстрації проживає з дідусем ОСОБА_6 та бабусею ОСОБА_7 , які є особами престарілого пенсійного віку, дідусь - лежачий та потребує постійного стороннього догляду, за станом здоров`я бабуся не може здійснювати догляд, а тому онук ОСОБА_4 є єдиним доглядальником для бабусі та дідуся. Стан здоров`я дідуся ОСОБА_6 підтверджується також довідкою до акту огляду МСЕК від 19.12.2022, згідно з якою останньому встановлено інвалідність першої групи довічно, а також висновком ЛКК № 57 від 07.02.2023, відповідно до якого останній не здатний до самообслуговування та потребує постійного стороннього догляду (т. 2 а.п. 190-196).

Крім того. в судовому засіданні 22.07.2024 було допитано свідка ОСОБА_8 , яка є матір`ю обвинуваченого. Вона пояснила, що дідусь її сина - ОСОБА_6 у поганому стані, самостійно не ходить, має хворобу Паркінсона. Свекрусі, яка проживає разом з останнім, 81 рік та вона не може доглядати за своїм чоловіком. Син постійно допомагав бабусі та дідусеві до того часу, як його затримали. Вона періодично їздить за кордон, заробляє кошти, а тому доглядати свекра не має змоги. У неї є невиплачені боргові зобов`язання, а тому вона змушена працювати.

Також при вирішенні клопотань суд враховує, що обвинуваченого було затримано ще 25.02.2023 та з цього часу він є таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Під час розгляду справи обвинуваченому був визначений альтернативний запобіжний захід - заставу, яка в ході судового розгляду була зменшена до мінімального рівня, визначеного законом. В судовому засіданні захисник та обвинувачений неодноразово наголошували, що навіть мінімальний розмір застави є непосильним для обвинуваченого, про що також свідчить той факт, що останній, чи будь-хто з родичів тривалий час таку заставу не вносять тавін продовжує перебувати під вартою. Крім того, захисник зауважувала, що застава є м`якшим запобіжним заходом, ніж домашній арешт. Також суд погоджується з твердженням захисника про аналогічність клопотань прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з наведенням тих самих підстав та ризиків, хоча з часу обрання запобіжного заходу пройшло більше півтора роки, судовий процес тривав, допитані свідки, досліджено майже всі долучені прокурором письмові докази, тобто ризики зменшилися, а поведінка обвинуваченого не свідчить про його наміри перешкоджати розгляду даного кримінального провадження у будь-який спосіб. А тому суд приходить до висновку, що подальше тримання під вартою останнього не є співрозмірним меті заходу та суперечитиме позиціям справедливості, положенням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод й національного законодавства.

На думку суду, вище встановлені обставини вказують на те, що зміна ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене, враховуючи тривалість перебування обвинуваченого під вартою, його особу, а також стадію судового розгляду кримінального провадження, суд приходить до висновку про необхідність застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю, з покладенням на нього передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків, та вважає, що цей запобіжний захід на даній стадії кримінального провадження зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого на час подальшого судового розгляду.

А тому в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою необхідно відмовити, а клопотання захисника адвоката ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 139, 140, 177, 183, 321, 323, 327 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому в АДРЕСА_1 , жителю АДРЕСА_2 , запобіжний захід тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю та заборонити йому цілодобово залишати житло за адресою АДРЕСА_2 терміном на 2 місяці до 16.11.2024 включно.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до суду та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- без дозволу суду не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає;

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання;

- здати на зберігання до органів державної міграційної служби України свій паспорт/паспорти для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Звільнити ОСОБА_4 з-під варти негайно в залі судового засідання, зобов`язавши його негайно прибути до місця свого проживання за адресою АДРЕСА_2 , де він має перебувати під домашнім арештом.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції, з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвала підлягає негайному виконанню Калуським РВП ГУ НП України в Івано-Франківській області.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 18.09.2024 о 10:00 год.

Суддя: