КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/4875/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

09 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.07.2024, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.07.2024 продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ Донецької області, під вартою в ДУ «Київський СІЗО» на 60 днів, починаючи з 18 липня 2024 року, а саме - до 15 вересня 2024 року, включно, на підставі п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України без альтернативи внесення застави.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував, що у випадку доведеності обвинувачення за п.12 ч.2 ст. 115 КК України обвинуваченому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, а також те, що обвинувачений ОСОБА_6 на момент затримання за підозрою у вбивстві не був одружений, не мав дітей та утриманців, не навчався, не мав постійного місця роботи, дані про його репутацію стороною захисту не надані, медичні висновки про неможливість обвинуваченого ОСОБА_6 за станом здоров`я перебувати в місці попереднього ув`язнення відсутні, обвинувачений ОСОБА_6 немає стримуючих факторів, які б забезпечили поза межами слідчого ізолятора виконання ним процесуальних обов`язків обвинуваченого, та дійшов переконання, що саме тримання під вартою запобігає ризику ухилення обвинуваченого ОСОБА_6 від правосуддя. При цьому суд вважав, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризику, передбаченому п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення, просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.07.2024 про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і постановити нову ухвалу, якою застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує, що як слідує з матеріалів справи ОСОБА_6 має освіту, офіційно не одружений, але перебував в фактичних шлюбних відносинах, раніше не засуджений, має постійне місце мешкання в Київській області, в суді надав пояснення про те, що він оспорює вчинення кримінального правопорушення, однак наміру переховуватись від суду не має. Апелянт вважає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Захисник зазначає, що суд в своїй ухвалі послався на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, однак не зазначив жодного доказу або підтвердження наявності вказаних ризиків та не зазначив на підставі чого він дійшов такого висновку, що є порушенням п.п.2, 4 ч.1 ст. 196 КПК України, згідно яких в ухвалі про застосування/зміну запобіжного заходу слідчий суддя вказує відомості про обставини, які свідчать про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини.

Також апелянт вказує, що прокурором не додано до клопотання та не надано під час судового засідання документального підтвердження того, що ОСОБА_6 має можливість чи намір переховуватись від суду, а сама по собі тяжкість покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 115 КК України не може бути єдиною виключною підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а повинна розглядатися з іншими обставинами в сукупності.

Крім того, захисник зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та прокурор жодним чином не зміг довести, що інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 чи протидіяти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.07.2024, в якій фактично ставить питання про розгляд у його присутності.

Ухвала суду в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 ніким з учасників кримінального провадження не оскаржувалась.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити її з підстав наведених у ній, думку прокурора, яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Києво - Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження № 0000855 від 12.06.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 18.07.2024 клопотання прокурора задоволено та продовжено в тому числі обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Київський СІЗО» на 60 днів, починаючи з 18 липня 2024 року, а саме - до 15 вересня 2024 року, включно, на підставі п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України без альтернативи внесення застави

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_6 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

При розгляді питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання та правильно встановив, що продовжує існувати обґрунтований ризик, передбачений п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України, який на даний час виключає можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, то на переконання колегії суддів, вони є безпідставними з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Як правильно встановив суд першої інстанції, характер висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, яке відноситься до особливо тяжкого злочину, за яке передбачене покарання на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який на момент затримання за підозрою у вбивстві не був одружений, не мав дітей та утриманців, не навчався, не мав постійного місця роботи, відсутність даних про його репутацію та медичних висновків про неможливість обвинуваченого ОСОБА_6 за станом здоров`я перебувати в місці попереднього ув`язнення, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду, такий ризик не зменшився і виправдовує подальше його тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Щодо посилань захисника на те, що обвинувачений раніше не судимий, перебуває у фактичних шлюбних відносинах та має постійне місце мешкання в Київській області, то колегія суддів зауважує, що такі обставини не є визначальними, оскільки враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, які на даному етапі провадження з урахуванням обсягу обвинувачення, конкретних обставини кримінального правопорушення, яке інкриміновано обвинуваченому, не можуть слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які б в сукупності з усіма врахованими судом першої інстанції обставинами, зменшували встановлені в ході судового розгляду провадження ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

До того ж жодних даних про наявність у обвинуваченого співмешканки матеріали справи не містять, не надано таких захисником і до суду апеляційної інстанції.

Посилання захисника на відсутність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, колегією суддів не перевіряється, оскільки такий ризик не було встановлено судом першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України, який на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшився ів сукупності з даними про його особу підтверджує на даному етапі провадження, потребу в подальшому триманні під вартою. Зважаючи на наведене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Будь - яких істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід, як про це просить захисник, має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.07.2024, в частині продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ Донецької області, під вартою в ДУ «Київський СІЗО» на 60 днів, починаючи з 18 липня 2024 року, а саме - до 15 вересня 2024 року, включно, на підставі п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України без альтернативи внесення застави - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4