Номер провадження 1-кп/243/1128/2024
Номер справи 243/9957/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 16 » грудня 2024 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання - ОСОБА_2

- прокурора - ОСОБА_3

- потерпілої - ОСОБА_4

- обвинуваченого - ОСОБА_5

- захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує функціонування електронного судочинства в Україні в залі № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження за № 0000433, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 19 листопада 2024 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Слов`янської окружної прокуратури Донецької області 06 грудня 2024 року по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красний Лиман, Донецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою,не одруженого, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні немає, не є особою з інвалідністю, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 03 липня 2024 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст. 126-1 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк один рік;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Угода про визнання винуватості досягнута під час судового розгляду справи.

На підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2024 року у справі № 243/5597/24, провадження № 2-о/243/90/2024 видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено відносно ОСОБА_5 заходи тимчасового обмеження прав та покладено наступні обов`язки: заборонити перебування з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її неповнолітнім сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в місці проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_3 ; заборонити наближатися на відстань ближче 200 м до місця проживання (перебування), роботи, лікування, інших місць частого відвідування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з ними. Термін дії - 6 (шість) місяців з дня ухвалення рішення.

Також, в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що 02 вересня 2024 року ОСОБА_5 ознайомлено з рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2024 року у справі №243/5597/24, провадження № 2-о/243/90/2024 , яким видано обмежувальний припис відносно останнього, а також під особистий підпис ОСОБА_5 отримав копію зазначеного рішення.

Будучи достовірно обізнаним про вказаний обмежувальний припис та ігноруючи його, діючи умисно, з метою невиконання тимчасових обмежень (приписів), визначених вищевказаним рішенням суду, яке згідно ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання рішення, заборон, 19 листопада 2024 року приблизно о 10 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння прийшов на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем мешкання та перебування ОСОБА_4 , де спілкувалась з потерпілою, зайшов в будинок, на вимогу потерпілої покинути місце її проживання не реагував, після чого його протиправні дії були припинені співробітниками поліції. Тим самим

ОСОБА_5 умисно не виконав обмежувальний припис, порушив встановлені судом заходи тимчасового обмеження щодо заборони перебування з ОСОБА_4 в місці проживання за адресою: АДРЕСА_3 , наближатись на відстань менше 200 метрів до місця перебування ОСОБА_4 та у будь-який спосіб спілкуватися з нею, чим заподіяв шкоду суспільним інтересам, що полягають у забезпеченні нормальної, регламентованої законодавством діяльності суду і органів, які йому сприяють, щодо реалізації завдань і цілей у сфері здійснення правосуддя, державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямованої на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Крім того, 23 листопада 2024 року приблизно о 09 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння прийшов на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем мешкання ОСОБА_4 , де в цей час також перебувала остання, спілкувався з потерпілою, на вимогу потерпілої покинути місце її проживання не реагував, після чого його протиправні дії були припинені співробітниками поліції. Таким чином, своїми протиправними діями ОСОБА_5 умисно не виконав обмежувальний припис, порушив встановлені судом заходи тимчасового обмеження щодо заборони перебування з ОСОБА_4 в місці проживання за адресою: АДРЕСА_3 , наближатись на відстань менше 200 метрів до місця перебування ОСОБА_4 та у будь-який спосіб спілкуватися з нею, чим заподіяв шкоду суспільним інтересам, що полягають у забезпеченні нормальної, регламентованої законодавством діяльності суду і органів, які йому сприяють, щодо реалізації завдань і цілей у сфері здійснення правосуддя, державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямованої на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відтак, своїми протиправними діями ОСОБА_5 умисно не виконав обмежувальний припис, порушив встановлені судом заходи тимчасового обмеження щодо заборони перебування з ОСОБА_4 в місці проживання за адресою: АДРЕСА_3 , наближатись на відстань менше 200 метрів до місця перебування ОСОБА_4 та у будь-який спосіб спілкуватися з нею, чим заподіяв шкоду суспільним інтересам, що полягають у забезпеченні нормальної, регламентованої законодавством діяльності суду і органів, які йому сприяють, щодо реалізації завдань і цілей у сфері здійснення правосуддя, державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямованої на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене статтею 390-1 КК України - тобто умисне невиконання обмежувального припису.

10 грудня 2024 року між Прокурором Слов`янської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000433, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 19 листопада 2024 року та обвинуваченим ОСОБА_5 , з участю його захисника - адвоката ОСОБА_6 укладено Угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.

Згідно наданої суду разом з Обвинувальним актом Угоди про визнання винуватості обвинувачений ОСОБА_5 під час судового розгляду справи повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується: а) беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні і б) сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 390-1 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

За сукупністю вироків, у відповідності до ч. 1 ст. 71, пункту 5 частини 1 статті 72 КК України остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_5 призначити шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за цим вироком, невідбутого покарання у виді пробаційного нагляду тривалістю 8 місяців 2 дні (станом на 10 грудня 2024 року), призначеного на підставі вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2024 року, у виді обмеження волі тривалістю один рік два місяця.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробувальним терміном із встановленням іспитового строку.

Згідно даної угоди Прокурор Слов`янської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000433, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 19 листопада 2024 року та обвинувачений ОСОБА_5 , з участю його захисника - адвоката ОСОБА_6 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за статтею 390-1 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений визнав свою винуватість у зазначеному кримінальному правопорушенні. Також вказаною Угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

За сукупністю вироків, у відповідності до ч. 1 ст. 71, пункту 5 частини 1 статті 72 КК України остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_5 призначити шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за цим вироком, невідбутого покарання у виді пробаційного нагляду тривалістю 8 місяців 2 дні (станом на 10 грудня 2024 року), призначеного на підставі вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2024 року, у виді обмеження волі тривалістю один рік два місяця.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробувальним терміном із встановленням іспитового строку.

В Угоді передбачені наслідки укладення та затвердження Угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що при укладенні Угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України і КК України, та просив суд Угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене в Угоді про визнання винуватості покарання.

Потерпіла ОСОБА_4 підтвердила, що надає згоду на укладення Угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 . Прокурором надано Заяву потерпілої ОСОБА_4 , відповідно до якої вона надає згоду на укладення Угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 390-1 КК України, в обсязі підозри, та пояснив, що під час укладення угоди діяв добровільно, розуміє свої права та наслідки укладення Угоди про визнання винуватості, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження Угоди про визнання винуватості та заявив, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно Угоди про визнання винуватості зобов`язання. Розуміє, що умисне невиконання Угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Укладаючи відповідну Угоду про визнання винуватості, він цілком розумів надані йому законом права, а також роз`яснені судом наслідки укладення та затвердження вказаної Угоди, визначені ст. 473 КПК України і щодо відмови від здійснення прав, передбачених п. 1ст. 474 КПК України, в тому числі і наслідки невиконання вказаної Угоди, визначені ст. 476 КПК України. Крім того, обвинувачений вказав, що вищезазначена Угода про визнання винуватості укладена ним з прокурором добровільно без застосування будь - якого насильства, примусу, погроз.

Просив Угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 підтримав позицію свого підзахисного, та просив призначити йому узгоджену міру покарання, зазначив, що будь-якого тиску на обвинуваченого вчинено не було, всі дії є добровільними, укладення угоди відбувалося в його присутності, просив затвердити Угоду про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про затвердження Угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

У відповідності до вимог частини 5 статті 469 КПК України укладення Угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь - який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Перед ухваленням рішення про затвердження Угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання з`ясував в обвинуваченого чи цілком він розуміє: 1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а також він має такі права:

- мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення;

- мати захисника у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом або захищатися самостійно;

- допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

Суд роз`яснив ОСОБА_5 наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України та характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, а також вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Сторони просять затвердити Угоду про визнання винуватості.

Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена Угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно частини 4 ст. 469 КПК України, Угода про визнання винуватості між прокурором, підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода, завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 390-1 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком, що в силу вимог частини 4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення Угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.п. 1.4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження Угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді і що угода відповідає вимогам закону і вважає можливим затвердити Угоду про визнання винуватості між Прокурором Слов`янської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000433, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 19 листопада 2024 року та обвинуваченим ОСОБА_5 , з участю його захисника - адвоката ОСОБА_6 , так як дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за статтею 390-1 КК України, і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» від 11 грудня 2015 року № 13, сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання.

У відповідності до вимог статті 50 КК України « Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.»

Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи: - положення пунктів 1 - 2 ч. 1 ст. 65 КК, тобто 1) у межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК, та 2) відповідно до положень Загальної частини КК. Зокрема, у випадку, коли в санкції статті (санкції частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, не встановлено мінімальної межі покарання, сторони мають виходити із положень розділу X Загальної частини КК; - ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК України.

Врахування зазначених вимог кримінального закону має бути відображено у змісті угоди, а узгоджена міра покарання повинна мати конкретний вираз.

Як вказано у ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно абз.3 п.25 Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин (злочини), а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст.71 КК України.

На підставі Вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2024 року ОСОБА_5 засуджений за ст. 126-1 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк один рік.

Отже, при визначенні остаточного покарання на підставі ст.71, пункту 5 частини 1 статті 72 КК України, суд вважає за необхідне до покарання, призначеного у даному кримінальному провадженні, частково приєднати невідбуту частину покарання - два місяці пробаційного нагляду за попереднім вироком.

Із Постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 23 січня 2014 року (справа № 5-48 кс13) вбачається, що загальні засади призначення покарання (ст.65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Суд виходить із фактичної тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу і місця його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, та характеризують поведінку останнього після вчинення кримінального правопорушення, та індивідуальних особливостей обвинуваченого, зокрема способу життя, характеризуючих його даних, його вік, стан здоров`я.

Приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини по справі, ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, характер та мотиви протиправних дій, враховуючи вищенаведені дані характеристики особи обвинуваченого і попередню позитивну соціальну поведінку, які знижують ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення і ступінь небезпеки особи обвинуваченого для суспільства, суд, всебічно оцінюючи викладені обставини, приходить до переконання про можливість виправлення ОСОБА_5 без реального виконання покарання у виді обмеження волі, безпосередньо під наглядом державних органів влади і вважає можливим звільнити обвинуваченого від відбуття покарання з випробуванням у відповідності до положень ст. 75 КК України.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Питання про речові докази слід вирішити в порядку ст.100 КПК України

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370, 373, 374, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Затвердити Угоду про визнання винуватості від 10 грудня 2024 року між Прокурором Слов`янської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000433, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 19 листопада 2024 року та обвинуваченим ОСОБА_5 , з участю його захисника - адвоката ОСОБА_6 .

Визнати ОСОБА_7 винуватим за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 390-1 КК України.

Призначити ОСОБА_9 узгоджене сторонами покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

За сукупністю вироків, у відповідності до частини 1 статті 71, пункту 5 частини 1 статті 72 КК України остаточне покарання ОСОБА_9 призначити шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за цим вироком, не відбутої частини покарання, призначеного на підставі Вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 липня 2024 року у виді пробаційного нагляду на строк два місяці - обмеження волі на строк один рік два місяці.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Відповідно до частини 1 статті 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку.

Виконання Вироку доручити Відділу № 12 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях.

Захід забезпечення кримінального провадження в порядку передбаченому ст. ст. 131, 176 КПК України не застосовувався та не обирався.

Речові докази по справі: лазерний диск «DVD- R, Verbatim, 4,7 GB, 120 min, який залучений до матеріалів кримінального провадження № 0000433, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 листопада 2021 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 20 листопада 2024 року, що зберігається у матеріалах кримінального провадження (Номер провадження 1-кп/243/1128/ 2024;Номер справи 243/9957/24) у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України - залишити на зберіганні у матеріалах кримінального провадження (Номер провадження 1-кп/243/1128/ 2024;Номер справи 243/9957/24).

Речові докази по справі: лазерний диск «DVD- R, Verbatim, 4,7 GB, 120 min, який залучений до матеріалів кримінального провадження № 0000433, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 листопада 2021 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 25 листопада 2024 року, що зберігається у матеріалах кримінального провадження (Номер провадження 1-кп/243/1128/ 2024;Номер справи 243/9957/24) у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України - залишити на зберіганні у матеріалах кримінального провадження (Номер провадження 1-кп/243/1128/ 2024;Номер справи 243/9957/24).

Роз`яснити, що у разі невиконання Угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з Клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі Угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:

-обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначеного судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди.

-прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України Угода не може бути укладена.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий суддя ОСОБА_1