Справа №366/3271/24
Провадження №1-кс/366/371/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2024 смт. Іванків

Слідчий суддя Іванківського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання прокурора Іванківського відділу Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному проваджені № 0000161, внесеному в ЄРДР 25.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор звернувся в суд з клопотанням, у якому просив накласти арешт на тимчасово вилучений під час огляду місця події 24.10.2024 автомобіль марки «КАМАЗ», моделі «5611», номер шасі НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) з реєстраційним номером НОМЕР_3 , який знаходиться на майданчику в АДРЕСА_1 .

Клопотання мотивоване тим, що 24.10.2024 до чергової частини ВП № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення від ОСОБА_4 , про те, що на автомобільній дорозі між с. Запрудка, смт. Іванків та с. Розважів зупинено автомобіль марки «КАМАЗ», моделі «5611», номер шасі НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) з реєстраційним номером НОМЕР_3 , в кузові якого виявлено деревину породи «вільха» загальним об`ємом приблизно 12 куб. м, довжиною колод по 2 м без відповідних документів.

24.10.2024, в період часу з 07 год. 20 хв. по 08 год. 40 хв. дізнавачем СД ВП № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області проведено огляду відкритої ділянки місцевості, а саме дороги між с. Запрудка, смт. Іванків та с. Розважів, в ході якого виявлено та в подальшому вилучено згаданий автомобіль, в кузові якого знаходилась деревину виду «вільха», приблизним об`ємом 12 куб. м, в кількості 130 деревин, кожна довжиною по 2м.

Відповідно до баз даних встановлено, що власником виявленого автомобіля є ОСОБА_5

25.10.2024 виявлений автомобіль та деревина визнані речовим доказом у кримінальному провадженні.

Прокурор зазначає, що вилучений автомобіль та деревина є доказами у кримінальному провадженні, вони можуть містити на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а також вони є знаряддям (автомобіль) та об`єктом (деревина) вчиненого кримінального правопорушення, тому, з метою їх збереження, прокурор просить накласти на них арешт.

Прокурор у судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, у якій просив розглянути клопотання без його участі, оскільки через умови воєнного стану, постійні повітряні тривоги, велике навантаження кримінальними провадженнями та необхідністю перебувати в інших судових засіданнях при розгляді кримінальних проваджень по суті, незначною чисельність штату прокурорів Іванківського відділу Вишгородської окружної прокуратури він позбавлений об`єктивної можливості прибути у судове засідання. Також зазначив, що строки розгляду клопотання є обмеженими.

При цьому прокурор подане ним клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Вирішуючи питання про можливість розгляду клопотання за відсутності прокурора, слідчий суддя приходить до такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введений воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. Цей Указ затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2402-ІХ. В подальшому, указами Президента України строк воєнного стану неодноразово продовжувався, на теперішній час такий стан в Україні не скасований та не відмінений.

Відповідно до п. 4 листа Голови Касаційного кримінального суду у скалі Верховного Суду від 03.03.2022 № 2/0/2-22 усі клопотання, які надходять на розгляд слідчих суддів, мають розглядатись у межах строків, установлених КПК України, однак за можливості невідкладно.

Згідно з п.п. 7, 9 цього листа, ураховуючи об`єктивні обставини, як виняток, можна допускати розгляд клопотань щодо запобіжних заходів без участі підозрюваного, з належною мотивацією такої процедури розгляду. При розгляді клопотань органів досудового розслідування суд використовує всі наявні документи і матеріали, зокрема й судові рішення у формі, в якій їх внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (роздруківки з Реєстру).

Зі змісту наведених положень листа Верховного Суду можна дійти обґрунтованого висновку, що в умовах воєнного стану допускається розгляд клопотань учасників кримінального провадження за їх відсутності за умови належного мотивування прийняття такого рішення.

Слідчий суддя враховує наведені у заяві доводи прокурора про його об`єктивну неможливість прибуття у судове засідання через незначну чисельність штату прокурорів, необхідність здійснення підтримання державного обвинувачення у судових засіданнях при розгляді кримінальних проваджень по суті, що є більш нагальним в порівнянні з вирішенням питань досудового розслідування.

Також слідчий суддя враховує, що у відповідності до положень ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання розглядається протягом двох днів з дня його надходження до суду, а невчасний розгляд такого клопотання має наслідком повернення тимчасово вилученого майна (п. 3 ч. 1 ст. 169, ч. 6 ст. 173 КПК України ), що може мати негативні наслідки для збереження речових доказів, відносно яких вирішується питання про арешт.

З огляду на викладене, а також враховуючи, що розгляд поданого клопотання обмежений процесуальними строками, порушення яких може мати негативні наслідки для проведення досудового розслідування, прокурор свої доводи про необхідність задоволення клопотання зазначив у самому клопотанні, до якого додав відповідні матеріали кримінального провадження, тому слідчий суддя приходить до висновку про можливість розгляду клопотання за відсутності сторони кримінального провадження.

Власник тимчасово вилученого майна, ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, у якій просив провести розгляд клопотання про арешт майна без його участі. Зазначив, що розуміє ту обставину, що належний йому автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні, однак 24.10.2024 він не перевозив деревину на власному автомобілі. Автомобіль він періодично надає у користування своїм знайомим. Просив накласти такий спосіб арешту, який не позбавить його мирно володіти своїм майном. До цієї заяви ОСОБА_5 додав копію власного паспорта громадянина України, копії пенсійного посвідчення, згідно з яким він є інвалідом ІІ групи ЧАЕС та роздруківки з порталу «Дія», згідно з якими він є власником транспортного засобу.

У зв`язку з неявкою учасників справи, на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання не здійснювалось.

Вивчивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить до такого.

Згідно з положеннями ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб (абзац 2 ч. 1 ст. 170 КПК України).

Відповідно до вимог ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутись прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

Відповідно до положень ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Клопотання подане прокурором з метою збереження речових доказів.

За ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

З огляду на вивчені та дослідженні наявні в матеріалах клопотання докази, слідчим суддею встановлено таке.

У провадженні СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000161, внесеному в ЄРДР 25.10.2024 за ч. 1 ст. 246 КК України та за наведених вище обставин.

24.10.2024 до ЧЧ Іванківського ВП № 1 Вишгородського РУП через гарячу лінію «102» Національної поліції України звернувся ОСОБА_4 , який повідомив про те, що ним зупинено автомобіль марки «КАМАЗ», моделі «5611», номер шасі НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) з реєстраційним номером НОМЕР_3 , в кузові якого виявлено деревину породи «вільха» загальним об`ємом приблизно 12 куб. м, довжиною колод по 2 м без відповідних документів.

Цього ж дня ОСОБА_4 написав заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 246 КК України, а саме про те, що водій автомобіля КАМАЗ з д.н.з. НОМЕР_4 перевозив свіжо вирубану деревину виду «вільха» об`ємом 12 куб. м. В подальшому водій автомобіля втік з місця пригоди. ОСОБА_4 просив внести відомості за його заявою в ЄРДР.

З наданого протоколу огляду місця події від 24.10.2024 з ілюстративною фото таблицею, вбачається, що 24.10.2024, в період часу з 07 год. 20 хв. по 08 год. 40 хв. дізнавачем СД ВП № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 проведено огляду відкритої ділянки місцевості, а саме дороги між с. Запрудка, смт. Іванків та с. Розважів, в ході якого виявлено автомобіль марки «КАМАЗ», моделі «5611», номер шасі НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) з реєстраційним номером НОМЕР_3 , в кузові якого знаходилась деревину виду «вільха», приблизним об`ємом 12 куб. м, в кількості 130 деревин, кожна довжиною по 2м.

25.10.2024 відомості про цю подію внесені в ЄРДР за ч. 1 ст. 246 КК України.

Постановою слідчого ОСОБА_7 від 25.10.2024, тимчасово вилучене майно (автомобіль та деревина) визнані речовими доказами у кримінальному провадженні. Їх вирішено зберігати на майданчику в АДРЕСА_1

Досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється за ч. 1 ст. 246 КК України, диспозиція якої передбачає відповідальність за незаконну порубку дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 10.12.2004 № 17 «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля», під знаряддями злочину в таких справах треба розуміти предмети чи технічні засоби, які умисно використовувалися їх власником чи співучасниками злочину для незаконного полювання, рибальства, порубки дерев тощо, а також для полегшення вчинення зазначених дій: рушниці, вибухівка, рибальські сіті, транспортні засоби (останні можуть бути визнані знаряддям злочину не тільки тоді, коли вони використовувалися безпосередньо в процесі полювання чи рибальства, а й коли без їх використання вчинення злочину було б неможливим чи надто складним).

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про доведеність прокурором тієї обставини, що тимчасово вилучений автомобіль має доказове значення у кримінальному провадженні, оскільки є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, тому, є речовим доказом. Незастосування такого арешту може призвести до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження автомобіля як речового доказу у кримінальному провадженні, що негативно вплине на подальше проведення досудового розслідування.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Вирішуючи питання про спосіб накладення арешту на тимчасово вилучений автомобіль, слідчий суддя враховує положення ч. 2 ст. 173 КПК України та приходить до такого.

Положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України передбачено накладення арешту на тимчасово вилучене майно шляхом заборони його відчуження, розпорядження та/або користування.

Прокурор, звертаючись в су з клопотанням, не зазначив, яким саме з визначених способів на тимчасово вилучене майно слід накласти арешт, аби це стало необхідним для виконання завдань кримінального провадження.

При вирішенні цього питання слідчий суддя враховує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте ці положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила:

1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном;

2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями;

3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах.

Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (зокрема рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014, заява № 19336/04, § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтується таке втручання на національному законі, чи переслідує легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, останнє - характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, а наслідки його застосування мають бути передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (зокрема рішення ЄСПЛ у справі "Рисовський проти України" від 20.10.2011, заява № 29979/04)

Слідчий суддя враховує, що тимчасово вилучений автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні. Зокрема, такий автомобіль оглянуто під час його вилучення і прокурор не обґрунтував його подальше розпорядження в органу досудового розслідування.

Слідчий суддя не вбачає обставин, які б свідчили про обґрунтовану та пропорційну необхідність залишення тимчасово вилученого автомобіля в розпорядженні слідчого/прокурора.

Також слідчий суддя враховує доводи власника автомобіля ОСОБА_5 , який стверджує про те, що він особисто не здійснював перевезення деревини 24.10.2024, коли належний йому автомобіль було виявлено. Надані прокурором матеріали кримінального провадження таких доводів не спростовують.

Положеннями чинного законодавства не передбачено заборону власникам транспортного засобу передавати його у користування іншим особам (за винятком випадків заборони його передачі особам, які не мають права керування транспортним засобом відповідної категорії).

Відповідно до ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

З огляду на встановлені у цій справі обставини, у слідчого судді відсутні підстави стверджувати про те, що ОСОБА_5 завідомо знав про те, що надає належний йому транспортний засіб у користування особі, з метою вчинення останньою кримінального правопорушення.

Тому, слідчий суддя не вбачає необхідності накладення арешту на майно шляхом заборони розпорядження та користування ним, оскільки така необхідність не обґрунтована, а накладення арешту у такий спосіб необґрунтовано порушить право володіння майном його власником.

За таких обставин, з урахуванням положень ч. 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про накладення арешту на тимчасово вилучений автомобіль шляхом заборони його відчуження, передавши його на відповідальне зберігання власнику, ОСОБА_5 , зобов`язавши останнього надавати його органу досудового розслідування для проведення слідчих дій, якщо в цьому виникне необхідність та попередивши його про кримінальну відповідальність за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт.

Саме такий вид арешту тимчасово вилученого майна на переконання слідчого судді є необхідним для виконання завдань КПК України, зокрема він унеможливить приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження речових доказів у кримінальному провадженні, при цьому такий арешт буде співрозмірним обмеженню права власності завданням кримінального провадження та не спричинить надмірних та невиправданих негативних наслідків для його власника та користувачів.

Керуючись вимогами ст.ст.131, 167, 170-172, 173, 174, 369, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, шляхом заборони його відчуження, а саме на автомобіль марки «КАМАЗ», моделі «5611», номер шасі НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) з реєстраційним номером НОМЕР_3 , передавши його на відповідальне зберігання власнику, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ), зобов`язавши останнього надавати автомобіль слідчим, які проводять досудове розслідування у кримінальному провадженні та процесуальним прокурорам для проведення слідчих (розшукових) дій, якщо у цьому виникне необхідність.

Попередити ОСОБА_5 про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 388 КК України за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт.

Контроль за виконанням цієї ухвали покласти на прокурора Іванківського відділу Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Копію цієї ухвали передати для виконання уповноваженому на це органу, вручити прокурору та надати іншим заінтересованим особам.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1