УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 236/633/22

провадження № 51-4592ск24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08 липня 2024 року,

установив:

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження №0000001 відносно ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 367 КК України, на підстав ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків для притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 липня 2024 року закрито провадження за апеляційною скаргою прокурора на зазначену ухвалу суду першої інстанції, оскільки скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

У касаційній скарзі касатор просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанцій та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що ухвала апеляційного суду, постановлена з істотним порушенням вимог КПК України, тому має бути скасована.

Перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії ухвал, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Процедура перегляду судових рішень регламентована Розділом V КПК України та встановлює розумні обмеження щодо оскарження певної категорії судових рішень. Такої ж позиції притримується Конституційний Суд України, відповідно до якої обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий пп. 3 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).

Проте, що доступ до правосуддя не є абсолютним указується у практиці Європейського суду з прав людини і національним законодавством може обмежуватися, зокрема для дотримання правил судової процедури.

Положеннями ст. 392 КПК визначено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених КПК. Ухвали, постановлені під час судового провадження у суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 288 КПК в апеляційному порядку може бути оскаржена ухвала суду про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Отже, чинним КПК України не передбачено окремого оскарження в апеляційному порядку ухвали суду про відмову у задоволенні клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Якщо після відкриття апеляційного провадження (у випадку оскарження ухвали слідчого судді - після призначення судового засідання) буде встановлено, що апеляційний розгляд здійснюється за апеляційною скаргою на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційний суд має постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження. Такий висновок щодо застосування норм права, сформульовано в ухвалі об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 569/17036/118.

Таким чином, Дніпровський апеляційний суд, встановивши, що апеляційну скаргу було подано на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, обґрунтовано, посилаючись на норми цього Кодексу, закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора, враховуючи положення ч. 4 ст. 399 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів касаційної інстанції та вважає таке рішення обґрунтованим, оскільки воно постановлене із дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Отже доводи касаційної скарги заступника керівника Донецької обласної прокуратури ОСОБА_4 є безпідставними.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Враховуючи викладене, з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити заступнику керівника Донецької обласної прокуратури ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08 липня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3