печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , власника майна ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту майна

ВСТАНОВИВ:

Адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту з грошових коштів, розміщених на банківських рахунках.

В обгрунтування вимог зазначив, що арешт накладено необгрунтовано, оскільки зазначені рахунок призначені для соціальних виплат та виплати заробітної плати.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що арешт накладено обгрунтовано з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду клопотання встановлено, що Управлінням з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000188 від 29.02.2024 за підозрою ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

12.04.2024 ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року накладено арешт, зокрема, і на грошові кошти ОСОБА_3 , які знаходяться на банківських рахунках, які прив`язані до карток за № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , які відкрито у АТ КБ «ПриватБанк», карту за № НОМЕР_3 , яку відкрито у АТ «Райффайзен Банк», карту за № НОМЕР_4 , яку відкрито у АТ «Ощадбанк».

У відповідності до ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляду клопотання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна може бути скасований повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Слідчим суддею під час розгляду даного клопотання встановлено, що вилучена банківська карта № НОМЕР_3 , відкрита в АТ «Райффайзен Банк», є саме картою для отримання пенсії по інвалідності, а банківська карта № НОМЕР_1 , відкрита в АТ КБ «ПриватБанк» виключно для отримання заробітної плати, що підтверджується відповідними виписками.

Тобто, зазначені рахунки мають виключно цільове призначення, що прокурором не спростовано.

Згідно ч. 1, 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати, заробітна плата може стати об`єктом арешту або передачі лише у такій формі й у таких межах, які визначено національним законодавством. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Також, з матеріалів вбачається, що банківські картка № НОМЕР_2 , яка відкрита в АТ КБ «ПриватБанк» та картка № НОМЕР_4 , яка відкрита у АТ «Ощадбанк» є кредитними банківськими картами, що виключає можливість їх конфіскації, оскільки кошти на зазначених картках є власністю банку.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ісмаїлов проти Росії" від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі "Іатрідіс проти Греції" від 25.03.1999 року). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі "Антріш проти Франції" від 22.09.1994 року, "Кушоглу проти Болгарії" від 10.05.2007 року).

Будь-яке втручання державного органа у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" від 23.09.1982 р.). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986 р.).

Крім того, п. 38 рішення по справі "Ісмайлов проти Росії" (від 16.10.2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий і надмірний тягар для особи".

Враховуючи викладене, суд вважає, що при накладенні арешту не було враховано вимоги щодо розумності та співрозмірності обтяження права власності завданням кримінального провадження, оскільки ОСОБА_3 є підозрюваним у кримінальному провадженні № 0000188, однак, інкриміноване йому діяння наразі є недоведеним, а арешт на банківські рахунки накладено без урахування їх статусу та цільового призначення.

Таким чином, суд вважає, що подальший арешт зазначених банківських рахунків не відповідатиме меті кримінального провадження та буде надмірним втручанням у права особи володіти своїм майном, відтак клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 17.04.2024 у справі №757/16853/24-к, а саме з:

-банківських рахунків ОСОБА_3 , на які випущено карти за номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , які відкрито у АТ КБ «ПриватБанк» (, МФО 305299 , місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, вул. Грушевського, 1д),

-карти за номером НОМЕР_3 , яку відкрито у АТ «Райффайзен Банк» (, МФО 300335, місцезнаходження юридичної особи: 01011, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 4а),

-карти за номером НОМЕР_4 , яку відкрито у АТ «Ощадбанк» (, МФО 300465, місцезнаходження юридичної особи: 01011, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 4а).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1