Справа № 215/1594/22
1-в/215/34/24
У Х В А Л А

Іменем України

12 серпня 2024 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області,

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 в м. Кривому Розі клопотання засудженого ОСОБА_5 про приведення вироку у відповідність,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває клопотання ОСОБА_5 про приведення вироку у відповідність.

В обґрунтування клопотання ОСОБА_5 вказує, що він був засуджений вироком Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000 року за ст.ст.93 п. «б», «г», «з», ст.ст. 17ч.2,93 п.п. «б», «г», «з», ст.145 ч.1 КК України із застосуванням ст.42 КК України до довічного позбавлення волі у тюрмі сурового режиму, який залишено без змін ухвалою Верховного Суду України від 16.01.2001 року. Натомість Дніпропетровським обласним судом не було направлено у СІЗО №3 м. Дніпропетровська розпорядження на виконання зазначеного вироку, тому вирок вважається таким що не виконується, а оскільки від відбування покарання він не ухилявся, тому наявні підстави для застосування строку давності виконання вироку в частині засудження його до довічного позбавлення волі та звільненні від відбування покарання.

Разом з цим, засуджений ОСОБА_5 у клопотанні від 01.12.2022 (а.с.38), просить зарахувати строк його перебування у Дніпропетровському СІЗО з 16.01.2002, (з моменту набрання вироком Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000 року) по 04.01.2001 ( до часу його переведення до ДУ «Вінніцька УВП №1» у строк відбутого ним покарання з розрахунку один день перебування в СІЗО за два дні позбавлення волі.

Оскільки його було затримано та взято під вартою на підставі постанови прокурора від 22.11.1999 року, жодного рішення суду про його тримання під вартою не було прийнято, постанова не містила строку його тримання під вартою, а фактично була безстроковою, вважає що в порушення вимог Конституції України та Конвенції , його було незаконно позбавлено волі та порушено право на свободу та особисту недоторканість.

Засуджений ОСОБА_5 відповідно до розписки відмовився на проведення судового засідання в режимі відео конференції.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечує, вказує, що судом були розглянуті аналогічні клопотання засудженого та в задоволенні яких було відмовлено. Дослідивши матеріали, додані до клопотання, вислухавши думку прокурора, захисника та засудженого, суд прийшов до наступного висновку.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 був засуджений вироком Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000 року за ст.ст.93 п. «б», «г», «з», ст.ст. 17ч.2,93 п. п. «б», «г», «з», ст.145 ч.1 КК України із застосуванням ст.42 КК України до довічного позбавлення волі, який залишено без змін ухвалою Верховного Суду України від 16.01.2001 року.

Постановою Староміського районного суду м. Вінниця від 22.10.2010, вирок Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000 року приведено у відповідність з КК України 2001 року , виключено ст.145 ч.1 КК України, в іншій частині вирок залишено без змін.

Згідно постанови прокурора від 22.11.1999 року, ОСОБА_5 було взято під варту.

При розгляді даного клопотання, слід звернути увагу на те, що кримінальна справа відносно ОСОБА_5 була розглянута в порядку передбаченому КПК України 1960 року і як сам засуджений зазначив у тексті клопотання про наявність розпорядження на виконання вироку від 14.11.2000 року.

Згідно ч.1 ст.539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Нормами ст.537 КПК України, передбачений перелік питань, які вирішує суд під час виконання вироку.

Згідно ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Як вбачається з вироку Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000 року, злочин було вчинено 21.11.1999 року, вирок набрав законної сили 16.01.2001 року, тобто підстави, передбачені ст.49 КПК України, для звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності відсутні.

Відповідно до ст.72 ч.5 КК України - зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Застосування цього Закону здійснюється за клопотанням засудженої особи, членів її сім`ї, або захисника. У строк включається затримання особи, тримання її під вартою, перебування в установі попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 30 червня 1993 року № 3352-XII «Про попереднє ув`язнення» таке ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Згідно ст.2 Закону України «Про попереднє ув`язнення» - метою попереднього ув`язнення є запобігання можливому ухиленню особи, взятої під варту, від органів досудового розслідування та суду, перешкоджанню кримінальному провадженню або зайняттю злочинною діяльністю, а також забезпечення виконання вироку та видачі особи (екстрадиції) або її транзитного перевезення.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 року, якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України). Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Як раніше було встановлено судом, ОСОБА_5 був засуджений 14.11.2000 року вироком Дніпропетровського обласного суду за ст. 93 п.п. «б», «г», «з», ст.ст.17 ч.2, 93 п.п. «б», «г», «з», ст.145 ч.1, ст. 42 КК України до довічного позбавлення волі.

Ухвалою Верховного суду України від 16.01.2001 року вирок Дніпропетровського обласного суду від 14.11.2000 року щодо ОСОБА_5 залишено без змін.

ОСОБА_6 було затримано 22.11.1999, засуджено 14.11.2000 року вироком Дніпропетровського обласного суду до довічного позбавлення волі , вирок набрав законної сили 16.01.2001 року.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 03.12.2018 , засудженому ОСОБА_5 було зараховано термін попереднього ув`язнення з 22.11.1999 року до 15.01.2001 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Період з 16.01.2001 року по 04.03.2001 року, тобто по час переведення ОСОБА_5 з Дніпропетровського СІЗО до Вінницької УВП №1 для відбування покарання не є періодом попереднього ув`язнення, оскільки після набрання вироком законної сили з 16.01.2001 року ОСОБА_5 має статус засудженого, його утримання в слідчому ізоляторі та переведення до інших установ не має правового значення для обчислення строку попереднього ув`язнення, тому правові підстави для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.. 537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотань засудженого ОСОБА_5 про приведення вироку у відповідність відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, засудженим в той же строк з дня отримання ухвали.

Суддя: