Справа № 358/553/21 Провадження № 1-кп/358/105/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000016 від 07.03.2021 у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Богуслав, Київської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не працює, на утриманні має доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з середньо спеціальною освітою, раніше судимий, останнього разу 12.01.2021 вироком Богуславського районного суду Київської області за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі та відповідно до ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, засоби зв`язку: тел. НОМЕР_1 ,-

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 12.01.2021 вироком Богуславського районного суду Київської області засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі та відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком терміном 2 роки, маючи не погашену судимість, на шлях виправлення та перевиховання не став та знову обвинувачується у вчиненні умисного, корисливого злочину проти власності за наступних обставин.

Так, 06.03.2021 приблизно 18.00 год. ОСОБА_4 разом із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебували в автомобілі марки «ВАЗ» модель «2103», який належить ОСОБА_10 та знаходився поруч з магазином « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що по АДРЕСА_3 . В цей час між ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 виникла конфліктна ситуація та у останнього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись неуважністю власника та очевидців своєї злочинної діяльності, таємно викрав мобільний телефон марки «Meizu» модель «M3S», який знаходився у чохлі чорного кольору, вийнявши його з кишені власника ОСОБА_8 .

В подальшому ОСОБА_4 місце вчинення кримінального правопорушення залишив, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 відповідно до висновку експерта, складеного за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи, завдав потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 1090 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

02.12.2024 в судовому засіданні захисником ОСОБА_5 заявлено клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

В обґрунтування клопотання захисник зокрема зазначив, що 09.08.2024 року набув чинності Закон №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Мотивував тим, що 06.03.2021 ОСОБА_4 повторно, з метою незаконного збагачення, таємно викрав мобільний телефон марки «Мейзу» чорного кольору, якій належить ОСОБА_8 , завдав потерпілому майнову шкоду на загальну суму 1090 грн., що не перевищує 2270 грн., тому правопорушення віднесено до дрібних крадіжок, за які передбачено адміністративну, а не кримінальну відповідальність.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника та просив закрити провадження у справі у зв`язку з декриміналізацією закону, який встановлював відповідальність за вчинення крадіжки, розмір якої не перевищує 2270 грн.

При цьому обвинуваченому роз`яснено, що вказана підстава для закриття провадження у справі є нереабілітуючою, тому обвинувачений має право на продовження судового розгляду у загальному порядку. Обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що не бажає продовжувати судовий розгляд та просив закрити провадження.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання та просив суд одночасно вирішити питання про долю речових доказів, скасувати заходи забезпечення кримінального провадження та стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати на проведення експертизи в даному кримінальному провадженні.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання за викликом не прибув, повідомлявся належним чином, заяв та клопотань від нього не надійшло. Сторони кримінального провадження щодо розгляду клопотання захисника обвинуваченого за відсутності потерпілого не заперечували.

Заслухав думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступних висновків.

Судовим розглядом встановлено, що в провадженні Богуславського районного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016 від 07.03.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні 06.03.2021 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України щодо потерпілого ОСОБА_8 , якому спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 1090 грн.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною 6 ст. 3 КК України зазначено, що зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно із ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

09.08.2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ.

Вказаним законом статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції та визначено, що дрібним вважається викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно з ч.2 ст.51 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за дію, передбачену частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

В 2021 році розмір податкової соціальної пільги складав 2 270 грн. х 50 % = 1 135 грн.

Таким чином, після набрання чинності Законом України № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року викрадення чужого майна є кримінально караним діянням, якщо його вартість становить понад два неоподатковуваних мінімумів доходів: в 2021 році 1 135 грн. х 2 = 2 270 грн.

Положеннями ч.1 ст.3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками постанови Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 278/1566/21 від 07 жовтня 2024 року, відповідно до яких Закон № 3886-IX, яким внесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

В ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_4 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, яке було вчинено 06 березня 2021 року, розмір матеріальної шкоди склав 1090 грн., тобто не перевищував 2270 грн., тому після набрання чинності Законом України № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року вказане діяння вже не є кримінально караним діянням.

Вказані обставини підтверджуються наданим висновком експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи від 06.04.2021.

Пункт 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначає, що кримінальне провадження закривається у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до ч. 7 ст. 284 КПК України, ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1частини першої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 479-2 КПК України встановлено, що суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частиною 3 ст. 479-2 КПК України регламентовано, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Враховуючи вартість таємно викраденого майна, вчиненого повторно, яка становить: за епізодом від 06.03.2021 - 1090 грн, що є нижче суми, з якої відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового Кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2270 грн, з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України та ст. 5 КК України принцип зворотної дії в часі, беручи до уваги, що обвинувачений не заперечує проти закриття кримінального провадження щодо нього на підставі пункту 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, суд приходить до висновку, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 підлягає закриттю.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Пунктом 3 ч.1 ст.118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Судові витрати суд покладає на ОСОБА_4 в порядку ст.124 КПК України, оскільки кримінальне провадження закрито з нереабілітуючих підстав.

Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 вересня 2021 року (справа № 342/1560/20, провадження № 51-2331км21).

Суд також вважає, що з метою вирішення в подальшому долі речових доказів в порядку, та на умовах, які передбачені статтею 100 КПК України, слід застосувати частину четверту статті 174 КПК України - та скасувати арешт майна, який був накладений згідно ухвали слідчого судді Богуславського районного суду Київської області від 10.03.2021.

Долю речових доказів у справі необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не подавався.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 284, 369-372, 376, 392 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Кримінальне провадження № 0000016 від 07.03.2021 у відношенні ОСОБА_4 за ч.2 ст.185 КК України закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Скасувати арешт майна, який був накладений згідно ухвали слідчого судді Богуславського районного суду Київської області від 10 березня 2021 року, на підставі частини четвертої статті 174 КПК України, для вирішення питання речових доказів на умовах, та в порядку, який передбачено статтею 100 КПК України.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Мейзу» чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_2 ; ІМЕІ2: НОМЕР_3 , який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_8 вважати повернутим за належністю потерпілому ОСОБА_8 , після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлений.

Запобіжний захід не застосовувався.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів для проведення судово-товарознавчої експертизи від 06.04.2021 на суму 300 грн., стягнути з ОСОБА_4 на користь судового експерта ОСОБА_11 .

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та направити потерпілій.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий: суддя ОСОБА_1