Справа № 206/1528/24
Провадження № 1-кп/206/147/24
УХВАЛА

17 жовтня 2024 року в залі суду у м. Дніпрі Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі колегії суддів:

головуючий, суддя ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 31.12.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000815 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_7 потерпілих: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , представника потерпілих, адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ:

25.03.2024 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська був отриманий зазначений вище обвинувальний акт у кримінальному провадженню, відомості про яке внесені 31.12.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000815 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України.

17.10.2024 року до суду надійшло клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 . Прокурор зазначає про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на тепер не відпали та існують, а саме:

- наявність ризику того, що перебуваючи на волі обвинувачений може переховуватися від правоохоронних органів та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України);

- перебуваючи на волі обвинувачений може незаконно впливати на свідків та потерпілих (законних представників) у кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України);

- обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України);

- обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі і злочин проти життя та здоров`я особи (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтримали клопотання прокурора.

Представник потерпілих, адвокат ОСОБА_10 підтримав клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що йому все одно, щодо вирішення даного клопотання.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 просив змінити запобіжний захід обвинуваченому на цілодобовий домашній арешт, оскільки ризики, зазначені прокурором не підтверджені.

Вислухавши думку прокурора, захисника, позицію потерпілих, обвинуваченого, колегія суддів вважає за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою колегії суддів Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2024 року ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20 жовтня 2024 включно.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Як вбачається з ч. 1 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, обставини, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Отже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , колегія суддів враховує, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, яке згідно ст. 12 КК України віднесено до категорії особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, тому є підстави вважати, що ОСОБА_5 усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від суду.

Вказані обставини дають суду підстави стверджувати, що ризики, зазначені прокурором, як підстава для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, існують, обрання іншого, більш м`якого виду, суд вважає не доцільним і буде недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Також колегія суддів вважає за необхідне скористатися правом, наданим ч. 4 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, за змістом якої суд вправі не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_5 пов`язане із застосуванням насильства та спричинив загибель людини.

Крім того, вирішуючи подане клопотання суд, також враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину та можливість ухилення від явки до суду.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 197, 331, 372 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15 грудня 2024 року включно, без можливості внесення застави.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Головуючий, суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3