22.03.2024 Справа № 756/3136/24
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/3136/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.03.2024 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

слідчий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000010 від 16.01.2024 за ч. 3 ст. 332 КК України прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна,

в с т а н о в и в:

До провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000010 прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, вилучене 04.03.2024 в ході проведення обшуку легкового автомобіля «MERCEDES-BENZ GL 350» чорного кольору (д.н.з. НОМЕР_1 ), яким користується ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи клопотання, прокурор зазначає, що досудовим розслідуванням встановлено, що особа, яка виявила бажання на співпрацю із органами Національної поліції України та надала письмову згоду на залучення до конфіденційного співробітництва та проведення негласних слідчих (розшукових) дій по вказаному кримінальному провадженню, а саме: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в ході допиту в якості свідка повідомив, що 16.01.2024, він, спілкуючись по мобільному телефону зі своїм давнім знайомим ОСОБА_6 про спорт, почув від нього інформацію, що у нього є товариш на ім`я ОСОБА_7 , який займається незаконним переправленням осіб через державний кордон України за грошову винагороду. Після чого, 17.01.2024 ОСОБА_6 познайомив ОСОБА_5 із ОСОБА_8 . В той же день ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_5 , що він із іншими особами, особисті дані яких ОСОБА_5 невідомі, займається незаконним переправленням осіб через державний кордон України за грошову винагороду з однієї особи в сумі 8 000 доларів США та запропонував ОСОБА_5 знайти людей, яких у майбутньому незаконно переправлять через державний кордон України та заявив, що таким чином можна заробити не малі гроші. Також, ОСОБА_7 додав, що у нього налагоджена схема ведення даної незаконної діяльності та завдяки своїм корупційним зв`язкам він може займатися подібною діяльністю для власного збагачення. Після цього, ОСОБА_5 зрозумів, що ОСОБА_7 з іншими невідомими ОСОБА_5 особами, займається незаконною діяльністю, зо що передбачена кримінальна відповідальність, тому вирішив звернутися в правоохоронні органи з метою викриття даної злочинної діяльності.

Зі змісту клопотання вбачається, що в ході проведення ряду оперативно-розшукових заходів та заходів оперативного (ініціативного) пошуку було встановлено, що організована група осіб займається незаконним переправленням громадян України через державний кордон. До складу організованої групи входять наступні особи: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

04.03.2024 на підставі ухвали слідчого судді Подільського районного суду міста Києва №758/1709/24 від 14.02.2024, було проведено обшук легкового автомобіля «MERCEDES-BENZ GL 350» чорного кольору (д.н.з. НОМЕР_1 ), яким користується ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого вилучено, серед іншого, мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro», який було упаковано до полімерного спецпакету ГСУ НП України №7062611.

Вказане майно постановою слідчого було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Враховуючи, що вказані матеріальні об`єкти органом досудового розслідування визнані речовими доказами у кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 98 КПК України, а тому з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду, на переконання прокурора, відповідно до вимог статей 167, 170 КПК України існують достатні підстави для накладення арешту на майно, що було вилучене в ході проведення вказаних слідчих (розшукових) дій, оскільки незастосування арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

У судове засідання прокурор не з`явився. До суду надійшла заява прокурора ОСОБА_3 , де останній просить розглядати клопотання за його відсутності, клопотання підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі.

Власник майна та його представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явились. Жодних заяв, клопотань чи письмових заперечень до суду не надходило.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, що неприбуття учасників судового розгляду у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи у суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки представника сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності осіб, що не з`явились.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Зі змісту клопотання та долучених на його обгрунтування документів слідує, що Оболонським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000010 від 16.01.2024 за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 332 КК України.

04.03.2024 майно, вилучене в ході проведення обшуку транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ GL 350» чорного кольору (д.н.з. НОМЕР_1 ) визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до поштового штампу на конверті, 05.03.2024 прокурор Подільської окружної прокуратури м. Києва звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а тому слідчий суддя вважає, що прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням у межах строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами. Зокрема частинами 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Такий арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Таким чином, визначальною юридичною ознакою речового доказу є можливість використання його як матеріального носія інформації щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Матеріали клопотання свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу, оскільки має відношення до кримінального провадження, і таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, а тому, внаслідок доведеності існування ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, наявні підстави для накладення арешту на вказане майно з метою забезпечення збереження речових доказів задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні та виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Втручання держави в право на мирне володіння майном в даному випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону з метою задоволення суспільного інтересу та з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

За таких обставин, враховуючи, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а також враховуючи, що обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 98, 100, 107, 131, 132, 171173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000010 від 16.01.2024 за ч. 3 ст. 332 КК України прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000010 від 16.01.2024, вилучене в ході проведення 04.03.2024 обшуку транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ GL 350» чорного кольору (д.н.з. НОМЕР_1 ), яким користується ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro».

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1