Єдиний унікальний номер справи 185/2428/24
Провадження № 1-кп/185/664/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2024 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в період воєнного стану в залі в м.Павлоград кримінальне провадження, що внесене до ЄРДР за №0003197 від 13.10.2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Житомира Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією на особливий період, сержанта матеріального забезпечення 2 танкової роти 1 танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , в силу ст.89 КК України не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, -

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

11 жовтня 2023 року близько 14.00 год. обвинувачений ОСОБА_3 , який є військовослужбовцем, перебуваючи біля зруйнованої будівлі сільської ради, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, реалізуючи злочинний умисел на заволодіння транспортним засобом з метою його використання в особистих цілях, використовуючи трос, зачепив автомобіль марки «ВАЗ 2110», зеленого кольору, 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , який на праві власності належить потерпілому ОСОБА_5 , за БМП та шляхом буксирування, здійснив рух з першочергового місцеперебування до місця дислокації підрозділу, а саме: АДРЕСА_3 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду в розмірі 63160 гривень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час судового розгляду свою провину у вчиненні кримінального правопорушень визнав, суду пояснив, що 11 жовтня 2023 року приблизно о 14.00 годині він, виконуючи бойове завдання, перебував в с.Невське Сватівського району Луганської області. Біля зруйнованої будівлі на дорозі він виявив автомобіль марки «ВАЗ 2110». Власника поруч не було, в салоні транспортного засобу знаходились ключі. Він вирішив забрати автомобіль, солдатам віддав наказ причепити автомобіль тросом до БМП. Після чого відтягнув даний транспортний засіб до с.Терни Донецької області. Автомобіль був відремонтований, в подальшому після звернення потерпілого до поліції транспортний засіб повернутий останньому в робочому стані, повністю відшкодовано задану шкоду. В скоєному щиро кається. Не заперечує розглядати провадження із застосуванням ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини ним не оспорюються, викладені обставини в обвинувальному акті відповідають подіям кримінального правопорушення, що йому інкримінується. Під час проведення досудового розслідування матеріальна шкода потерпілому була відшкодована.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, претензій матеріального та морального характеру не має, шкода обвинуваченим йому відшкодована.

Крім повного визнання своєї провини і свідчень, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованого злочину підтверджується і іншими фактичними доказами провадження, які всіма учасниками судового розгляду визнані, ніким не оспорюються, у відповідності з ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільними їх дослідження. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені наявними у провадженні доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, також визнає фактичні обставини провадження доведеними.

Таким чином, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України доведена повністю та підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності з вимогами ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, віднесеного його до категорії нетяжких злочинів, ступінь негативних наслідків, дані про особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України не судимий, за місцем проживання та несення служби характеризується позитивно, військовослужбовець, на обліку в психіатричному диспансері та у лікаря-нарколога не перебуває, а також враховує повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставинами, відповідно вимог ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, відповідно до вимог ст.67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Згідно статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Положеннями ст.69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення..

Враховуючи кілька обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, саме те, що обвинувачений під час досудового розслідування та судового розгляду визнав свою вину, щиро покаявся у вчиненому та висловив жаль з приводу вчиненого, осудив свою поведінку, співпрацював зі слідством, добровільно відшкодував завданий збиток та повернув викрадений транспортний засіб, з урахуванням особи винного, який в силу ст.89 КК України не судимий, є військовослужбовцем, а також враховуючи індивідуальні особливості вказаних діянь, конкретні обставини їх скоєння, форму вини, наслідки цих діянь, ставлення обвинуваченого до своїх дій, то суд вважає можливим перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст.289 КК України, та призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді службового обмеження в межах визначених ст.58 КК України.

Суд вважає, що таке покарання відповідатиме ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та буде справедливим, і не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи». Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Застосований запобіжний захід стосовно обвинуваченого у вигляді особистого зобов`язання підлягає скасуванню.

Під час проведення досудового розслідування проводилась судова транспортно-товарознавча експертиза, на проведення якої згідно довідки було витрачено 956 гривень. Зазначені витрати у відповідності вимог ст.122 КПК України відносяться до процесуальних витрат.

Оскільки судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 винуватий у вчиненні інкримінованого злочину за описаних у вироку обставин, то суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави вартість проведеної експертизи у розмірі 956 гривень.

Доля речових доказів повинна бути вирішена у порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

Цивільний позов в межах кримінального провадження не заявлений.

У відповідності вимог ст.174 КПК України підлягає скасуванню арешт, накладений на автомобіль марки «ВАЗ 2110», зеленого кольору, 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , - в даному провадженні після набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, та призначити покарання за ч.1 ст.289 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді службового обмеження на строк 1 (один) рік, з відрахуванням в дохід держави 20% від суми грошового забезпечення.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді особистого зобов`язання - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави вартість проведеної експертизи у розмірі 956 гривень.

Речовий доказ:

- автомобіль марки «ВАЗ 2110», зеленого кольору, 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , який переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_5 , - після набрання вироком законної сили залишити останньому по приналежності.

Скасувати арешт автомобіля марки «ВАЗ 2110», зеленого кольору, 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , накладений ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 20.11.2023 року.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1