Справа № 756/6705/24
Номер провадження № 1-кс/756/1405/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі слідчого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 6 Оболонського районного суду міста Києва клопотання прокурора, яке подане в рамках кримінального провадження, внесеного 21.05.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003227, про накладення арешту на майно,

УСТАНОВИВ:

24.05.2024 до Оболонського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , яке подане в рамках кримінального провадження, внесеного 21.05.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003227, про арешт майна.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що за попередньою змовою, група осіб, в яку увійшли ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, шляхом обману, відповідно до розділених ролей, умисно, усвідомлюючи небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, з корисливих спонукань, заволоділи квартирою АДРЕСА_1 , вчинивши шахрайство в особливо великих розмірах.

Під час здійснення слідчих (розшукових) дій встановлено, що об`єктом вчинення кримінального правопорушення являється нерухоме майно (квартира), що за адресою: АДРЕСА_2 , яка відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка наданий час належить ОСОБА_5 ..

Під час проведення досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_7 , до теперішнього часу проживає за адресою: АДРЕСА_2 , а також те, що він не здійснював продаж належної йому квартири.

29.04.2021 року, приватний нотаріус ОСОБА_8 , посвідчив довіреність зареєстровану в реєстрі під №337 ніби як від ОСОБА_7 , надану ОСОБА_4 , якою ОСОБА_7 ніби як уповноважує ОСОБА_4 продати за ціну та на умовах на розсуд ОСОБА_4 належну ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 .

25.05.2021 року приватний нотаріус ОСОБА_9 , на підставі посвідченого нею договору купівлі-продажу №606 від 25.05.2021 року укладеного між підставними особами ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , реєструє право власності щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 , на підставну особу ОСОБА_5 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків: НОМЕР_1 ).

27.04.2023 року, у якості свідка було допитано ОСОБА_10 , яка у своїх показах повідомила, що являється головою ОСББ будинку за адресою: АДРЕСА_3 в якому вона і проживає в квартирі №44 з 1972 року. Мешканця квартири №69 - ОСОБА_7 , вона знає останні 10 років. Зі слів ОСОБА_10 , ОСОБА_7 веде антисоціальний спосіб життя, немає засобів для існування. Має родичів, які останнім часом його не відвідують (номер родича НОМЕР_2 ОСОБА_11 ). ОСОБА_7 має дуже поганий фізичний та розумовий стан, а також він являється фізично хворим та майже сліпим.

01.05.2023 року, в якості свідка було допитано ОСОБА_11 , який повідомив, що він являється племінником ОСОБА_7 , який на даний час проживає за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_7 , приходиться рідним братом його матері ОСОБА_12 . Моральний та психічний стан ОСОБА_7 викликає сумніви, щодо його дієздатності. Фізичний стан ОСОБА_7 задовільний окрім зору. На протязі останніх чотирьох років він взагалі нічого не бачить. ОСОБА_11 разом із матір`ю на протязі останніх років доглядає ОСОБА_7 , який має однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка оформлена на нього на праві власності і яку він нікому не продавав так як не міг зробити цього фізично.

02.08.2023 року, допитано у якості свідка ОСОБА_4 , який у своїх показах повідомив, що в травні 2021 року до нього звернувся ОСОБА_6 , який попросив його про послугу, а саме у приватного нотаріуса ОСОБА_9 підписав договір-купівлі продажу квартири у АДРЕСА_3 . ОСОБА_7 він не знає та ніколи його не бачив. Грошові кошти за продаж квартири йому ніхто не давав. Грошові кошти від ОСОБА_6 він не отримував, а зробив це як послугу своєму знайомому і вважав, що той є власником даної квартири та він продає її законно.

10.05.2023 року, за вихідним номером у відповідь на запит, нотаріусом ОСОБА_8 було надіслано для доручення до матеріалів кримінального провадження завірені копії довіреностей посвідчених за реєстром під номерами №336, 337, 364. В ході вивчення зазначених копій документів було виявлено копії паспорта громадянина України виданого ніби як на ім`я ОСОБА_7 , який був використаний для видачі вищезазначеної довіреності та містив суттєві відмінності від фотокопії першої сторінки паспорта ОСОБА_7 наданої його родичем ОСОБА_11 , (особа зображена на фото у паспорті, який використовувався для видачі довіреностей не являється ОСОБА_7 ..

Підстави і мета відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна: підставою арешту об`єкту за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_5 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків: НОМЕР_1 ), являється те, що він є доказом кримінального правопорушення, так як ним незаконно заволоділи та він являється предметом вчинення злочину та на підставі пункту 1 частини 2 статті 170 Кримінально-процесуального кодексу України, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Тобто вказане майно було предметом вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У судове засідання прокурор не з`явився, подав заяву про можливість проведення судового засідання за його відсутності, додав, що підтримує клопотання, просив задовольнити його в повному обсязі.

ОСОБА_5 викликався судом належним чином, однак в судове засідання не з`явився. На підставі ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання розглядається без власника майна.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Водночас, відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до частин 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до пунктів 1-3 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як убачається із клопотання про накладення арешту на майно та матеріалів доданих в його обґрунтування, прокурором обґрунтована необхідність арешту вказаного у клопотанні майна, зокрема, вказано перелік і види майна, що належить арештувати та надано документи, які підтверджують право власності на майно.

Так, в силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Отже, судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , є речовим доказом, так як відповідає ст. 98 КПК України, оскільки є об`єктом, які могли зберегти на собі сліди злочину, як і самостійно або у сукупності з іншими доказами доводити певні обставини чи вказувати на їх існування.

Але слідчим та прокурором не наведено підстави арешту вказаного майна шляхом позбавлення його власника користуватись ним. Оскільки, відповідно до вимог ч.4 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб, на думку суду, клопотання слідчого, яке подане в рамках кримінального провадження, внесеного 21.05.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003227, про арешт майна, слід задовольнити.

Керуючись ст. 7, 110, 131, 132, 167-168, 170-173, 175, 369-372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора, яке подане в рамках кримінального провадження, внесеного 21.05.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003227, про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні, внесеного 21.05.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003227, на квартиру АДРЕСА_1 , яка відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заборонити на час досудового розслідування розпоряджання та відчуження вказаного майна будь-яким особам і будь-яким чином.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали надати прокурору.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1