ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/333/19 Номер провадження 11-кп/814/1297/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора представника виправної колонії захисника засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 01 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою щодо ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Орвяниця Дубровицького району Рівненської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, розлученого, засудженого вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 04 лютого 2021 року за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки,

суд відмовив у задоволенні подання начальника Державної установи «Машівська виправна колонія (9)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі за вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 04 лютого 2021 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що засуджений поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нове рішення, яким задовольнити подання начальника виправної колонії та звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково.

При цьому зазначає, що підзахисний має дев`ять заохочень, працює, дотримується правомірних відносин та ввічливого ставлення з персоналом установи, підтримує зв`язки з особами позитивної спрямованості, виконує роботи по благоустрою, вину визнає.

Не погоджується з висновком місцевого суду про невжиття засудженим заходів для відшкодування заподіяної потерпілій моральної шкоди.

Звертає увагу, що після надходження виконавчих листів близькі родичі ОСОБА_9 сплатили процесуальні витрати.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування представника виправної колонії, який вважав за можливе звільнити ОСОБА_9 умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Згідно зі ст.81 КК України (в редакції Закону №2617-VIII від 22 листопада 2018 року) до осіб, що відбувають покарання, зокрема, у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним не менше половини строку покарання, призначеного судом за необережний тяжкий злочин.

Разом з тим, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Верховний Суд України в п.17 постанови Пленуму №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» наголошує, що при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Крім того, прийняття судом рішення про умовно-дострокове звільнення особи від подальшого відбування покарання також залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Доводи апеляційної скарги про необхідність звільнення засудженого умовно-достроково від відбування покарання є непереконливими.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 04 лютого 2021 року ОСОБА_9 засуджений за вчинення у стані алкогольного сп`яніння злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Під час перебування в Державній установі «Полтавська установа відбування покарань (№23)» ОСОБА_9 характеризувався посередньо, до праці не залучався.

Дійсно, у Державній установі «Машівська виправна колонія (№9)» ОСОБА_9 зарекомендував себе позитивно, до нього було застосовано дев`ять заохочень, а сам засуджений брав участь у реалізації декількох модулів та програм диференційованого виховного впливу, працевлаштований підсобним робітником на підприємстві установи виконання покарань.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого, відповідно до ст.9 КВК України, є його обов`язком, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що згідно з вироком суду на засудженого ОСОБА_9 покладено обов`язок відшкодувати потерпілій ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі 455324 грн та витрати на правову допомогу в сумі 13000 грн.

Проте, будучи працевлаштованим, засуджений більше двох років не вживав заходів з метою відшкодування потерпілій зазначених витрат, а виконавче провадження було закінчене згідно з актовим записом про смерть стягувача від 09 жовтня 203 року.

Доводи захисника, що про наявність виконавчого провадження ОСОБА_9 дізнався лише після звернення до відповідного підрозділу виконавчої служби не спростовують висновків суду, оскільки засуджений був ознайомлений зі змістом вироку суду та обізнаний про наявність обов`язку відшкодувати потерпілій спричинену злочином шкоду.

Більше того, до виконавчої служби запити направлені лише перед настанням строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Наведені обставини свідчать, що протягом усього періоду відбування покарання у поведінці ОСОБА_9 дійсно мають місце позитивні тенденції, проте у своїй сукупності вони не доводять, що засуджений поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та заслуговує на звільнення від подальшого відбування покарання умовно-достроково.

Судове рішення відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Машівськогорайонного суду Полтавської області від 01 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4