Номер провадження: 11-кп/813/1449/24
Справа № 516/227/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора відділу Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та з використання системи «ВКЗ» за участю захисника та прокурора у спеціальному судовому провадженні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Теплодарського міського суду Одеської області від 19.03.2024 року в кримінальному провадженні №0000306 від 30.11.2022 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Гола Пристань Херсонської області, українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України та йому призначене покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та займатися діяльністю, яка пов`язана з наданням публічних послуг строком на 15 (п?ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з моменту фактичного затримання.

Вироком суду вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Відповідно до наказу начальника Головного управління Національної поліції в Херсонській області №389 о/с від 10.11.2021 року капітана поліції ОСОБА_8 призначено на посаду старшого інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Скадовського районного відділу поліції ГУНП в Херсонській області.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», правоохоронні органи - це органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Наказом № 501 о/с від 22.06.2022 року на підставі п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», капітана поліції ОСОБА_8 , старшого інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Скадовського районного відділу поліції, звільнено зі служби у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, з 22 червня 2022 року.

Таким чином, ОСОБА_8 до 22.06.2022 року був службовою особою - працівником правоохоронного органу.

Згідно з указом Президента України Володимира Зеленського №64/2022 від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому неодноразово продовжено.

Згідно з вимогами ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, (небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого (самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Після початку агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців збройних сил РФ було тимчасово взято під контроль місто Херсон та частину інших населених пунктів та території Херсонської області, зокрема м.Гола Пристань, з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами, які на даний час контролюються та утримуються російськими військами.

Згідно п.7 ст.1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 207-УІІ від 15.04.2014 року тимчасово окупована РФ територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування РФ встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації РФ.

З 24 лютого 2022 року м. Гола Пристань та Скадовський район Херсонської області є тимчасово окупованими територіями.

ОСОБА_8 , являючись громадянином України, перебуваючи на посаді старшого інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Скадовського районного відділу поліції ГУНП в Херсонській області, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшого утримання РФ території Херсонської області, достовірно знаючи про збройну агресією РФ проти України як обставину, яка є загальновідомим фактом, а також достеменно знаючи про факт захоплення міста Херсона збройними формуваннями РФ, у квітні - травні 2022 року (більш точний час не встановлено), діючи умисно, підтримуючи воєнну агресію РФ на території України, погодився на пропозицію невстановлених осіб з числа військовослужбовців та представників спецслужб РФ у місті Херсоні та добровільно зайняв посаду так званого «начальника дорожно-патрульной службы» в підпорядкованому окупаційній адміністрації РФ незаконно створеному органі - «Голопристанского районного отделения полиции ГУ МВД Херсонской области», тобто посаду у незаконно створеному окупаційною владою на тимчасово окупованій території Херсонської області правоохоронному органі.

ОСОБА_8 , з моменту призначення на посаду та по теперішній час, переслідуючи свої злочинні наміри та цілі в незаконно створеному правоохоронному органі регулярно відвідував робочі зміни в установі «Голопристанское районное отделение полиции ГУ МВД Херсонской области» виконував свої службові обов`язки.

Ухвалою Теплодарського міського суду Одеської області від 20.07.2023 року вказане кримінальне провадження призначено до судового розгляду у закритому судовому засіданні та ухвалено здійснювати спеціальне судове провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) (а.п.112-115 т.1).

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку, просить його скасувати та визнати ОСОБА_8 невинуватим та виправдати за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

Захисник вказує, що вирок підлягає скасуванню, у зв`язку із допущеною судом першої інстанції неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

На думку захисника, вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення не підтверджується долученими до матеріалів кримінального провадження доказами, тому останній підлягає виправданню за пред`явленим йому обвинуваченням за ч.7 ст.111-1 КК України.

В апеляційній скарзі захисник посилається на наступне:

-показання свідків є неінформативними та не підтверджені доказами, оскільки свідки могли мати неприязні стосунки з обвинуваченим та обмовити ОСОБА_8 ;

-вматеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що до ОСОБА_8 було доведено та він був обізнаний із Наказом керівництва про евакуацію особового складу відділення поліції №1 Скадовського РВП;

-достеменно не відома доля ОСОБА_8 , оскільки останній міг бути взятий в полон російськими військами, а матеріали справи не містять беззаперечних доказів місцезнаходження ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник просив повторно дослідити докази по справі, якими суд першої інстанції обґрунтував доведеність вчинення ОСОБА_8 злочину.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

До початку апеляційного розгляду, прокурором подано заперечення на апеляційну скаргу захисника, в яких прокурор заперечує проти задоволення скарги, просить залишити вирок місцевого суду без змін.

Відповідно до ч.3 ст.323 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 КПК України, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Обвинуваченого ОСОБА_8 було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги з дотриманням правил, передбачених ч.8 ст.135 та ст.323 КПК України, зокрема, шляхом надсилання повідомлень за останнім відомим місцем реєстрації/проживання обвинуваченого та шляхом публікацій таких повідомлень у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газета «Урядовий кур`єр»), а також шляхом розміщення повісток про виклик до суду на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та на веб-сайті Одеського апеляційного суду та направленням документів на адресу його захисника.

Однак, обвинувачений ОСОБА_8 до суду жодного разу не з`явився, жодних заяв чи клопотань не подавав, показів суду не надавав, у зв`язку з чим судовий розгляд у даному кримінальному провадженні здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia) з обов`язковою участю захисника, що був забезпечений державою, який не заперечував проти апеляційного розгляду за відсутності ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 84 КПК, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 94 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Апеляційний суд наголошує, що сама по собі незгода захисника з висновками, зробленими судом першої інстанції на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів в порядку ч.3 ст.404 КПК.

У судовому засіданні апеляційної інстанції захисник відмовився від повторного дослідження доказів кримінального провадження, однак наполягав на тому, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 не доведена, висловив незгоду з висновками місцевого суду, зробленими на підставі досліджених під час судового розгляду доказів, з аналізу яких суд дійшов висновку про наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України. За таких підстав розгляд проводиться в межах доводів апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду відповідає вимогам ст.374 КПК, оскільки в ньому міститься формулювання обвинувачення та викладені висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідженні всі докази, надані сторонами провадження, яким судом надана оцінка з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для висновку про доведеність винуватості обвинуваченого, що свідчить про відповідність оскарженого вироку вимогам КПК України.

На підтвердження встановлених фактичних обставин справи в частині визнання обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, суд першої інстанції послався на показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які дали суду послідовні та логічні показання щодо обставин скоєного ОСОБА_8 кримінального правопорушення.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_9 пояснив, що є колишнім працівником поліції, однак станом на лютий 2022 року вже не працював в правоохоронних органах. Свідок вказав, що після окупації м. Гола Пристань знаходився там деякий час, евакуювався на початку вересня 2022 року. При цьому, йому достеменно відомо, що ОСОБА_8 зайняв посаду начальника так званої «патрульної поліції» за законодавством РФ м. Гола Пристань Херсонської області, та він особисто бачив його у форменому одязі працівника поліції. Свідок пояснив, що з ОСОБА_8 не спілкувався, однак йому відомо, що до інших колишніх працівників поліції ОСОБА_8 приїздив та пропонував співпрацювати та працювати в поліції РФ. Крім того, свідок вказав, що ОСОБА_8 ходив у форменому одязі по місту Гола Пристань, поводив себе вільно, та, на думку свідка, примусу щодо ОСОБА_8 не було та він добровільно зайняв вказану посаду.

В судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_10 , який станом на 24.02.2022 року і на час розгляду справи в суді першої інстанції займав посаду начальника СКП відділення поліції № 1 Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області, пояснив, що ним 24.02.2022 року на виконання наказу керівництва забезпечувалася евакуація особового складу вказаного відділення поліції, однак ОСОБА_8 відмовився евакуюватися, залишився в окупованому м. Гола Пристань. Свідок зазначив, що про зайняття ОСОБА_8 посади «начальника дорожно-патрульной службы» в «Голопристанском районном отделении полиции ГУ МВД Херсонской области» дізнався під час спілкування із іншими працівниками поліції, які залишились на окупованій території та деякий час перебували в м.Гола Пристань. Від ОСОБА_13 та ОСОБА_14 дізнався, що ОСОБА_8 примушував їх до співпраці та виступав в м. Гола Пристань саме як працівник поліції від РФ.

Свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції пояснив, що станом на 24.02.2022 року і на час розгляду справи місцем судом займав посаду начальника відділення поліції № 1 Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області. Зі слів вказаного свідка 24.02.2022 року на виконання наказу керівництва організовано евакуацію особового складу відділення поліції №1 Скадовського РВП. Всьому особовому складу, у тому числі ОСОБА_8 , було доведено вимоги наказу про евакуацію, однак ОСОБА_8 відмовився від евакуації. Свідок вказав, що неодноразово після евакуації через кадрову службу він намагався зв`язатись із ОСОБА_8 та допомогти йому евакуюватись, однак ОСОБА_8 відмовився. Згодом від інших працівників дізнався, що ОСОБА_8 зайняв посаду «начальника дорожно - патрульной службы» в - «Голопристанском районном отделении полиции ГУ МВД Херсонской области».

Свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції пояснив, що також є працівником відділення поліції №1 Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області, та знає про зайняття ОСОБА_8 посади «начальника дорожно-патрульной службы» зі слів інших працівників.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 належними та допустимими доказами винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, оскільки показання вказаних свідків є чіткими, конкретними, послідовними, та підтверджуються сукупністю інших доказів у кримінальному провадженні.

Доводи захисника про те, що покази вказаних свідків є неінформативними, не підтверджені доказами, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки вказані свідки були працівниками відділення поліції №1 Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області. Так, ОСОБА_10 займав посаду начальника СКП відділення поліції №1 Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області, ОСОБА_11 займав посаду начальника відділення поліції №1 Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області, ОСОБА_12 також був працівником відділення поліції №1 Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області, ОСОБА_9 був колишнім працівником поліції. Тобто свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 працювали у тому ж відділенні поліції, що й ОСОБА_8 , відповідно були безпосередніми очевидцями подій, які відбувались після 24.02.2022 року, зокрема після захоплення та подальшого утримання РФ території Херсонської області, евакуації особового складу відділення поліції №1 Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області та подальших обставин.

Вказані свідки підтвердили про відому їм інформацію щодо зайняття ОСОБА_8 посади у незаконно створеному окупаційною владою на тимчасово окупованій території Херсонської області правоохоронному органі, а саме посади «начальника дорожно-патрульной службы» в підпорядкованому окупаційній адміністрації РФ незаконно створеному органі - «Голопристанского районного отделения полиции ГУ МВД Херсонской области».

Крім того, свідок ОСОБА_9 підтвердив, що йому відомо, що ОСОБА_8 зайняв посаду начальника так званої «патрульної поліції» за законодавством РФ м. Гола Пристань Херсонської області, та він особисто бачив його у форменому одязі працівника поліції. Також вказаний свідок вказав про відому йому інформацію, що ОСОБА_8 приїздив до інших колишніх працівників поліції та пропонував співпрацювати та працювати в поліції РФ.

Свідок ОСОБА_10 підтвердив, що ним 24.02.2022 року на виконання наказу керівництва забезпечувалася евакуація особового складу їх відділення поліції, однак ОСОБА_8 відмовився евакуюватися, залишився в окупованому м. Гола Пристань. Свідок зазначив, що про зайняття ОСОБА_8 посади «начальника дорожно-патрульной службы» в «Голопристанском районном отделении полиции ГУ МВД Херсонской области» дізнався під час спілкування із іншими працівниками поліції, які залишились на окупованій території та деякий час перебували в м.Гола Пристань. Від ОСОБА_13 та ОСОБА_14 дізнався, що ОСОБА_8 примушував їх до співпраці та виступав в м. Гола Пристань саме як працівник поліції від РФ.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили, що від інших працівників дізналися, що ОСОБА_8 зайняв посаду «начальника дорожно - патрульной службы» в - «Голопристанском районном отделении полиции ГУ МВД Херсонской области».

Доводи захисника про те, що ОСОБА_8 не знав про евакуацію їх особового складу, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки вони спростовуються показами свідка ОСОБА_11 начальника відділення поліції №1 Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області, який підтвердив, що на виконання наказу керівництва було організовано евакуацію особового складу відділення поліції №1 Скадовського РВП, та всьому особовому складу, у тому числі ОСОБА_8 , було доведено вимоги наказу про евакуацію, однак ОСОБА_8 відмовився від евакуації. Свідок ОСОБА_11 також повідомив, що неодноразово після евакуації через кадрову службу він намагався зв`язатись із ОСОБА_8 та допомогти йому евакуюватись, однак ОСОБА_8 відмовився.

Колегія суддів критично відноситься до доводів захисника про те, що свідки в даному кримінальному провадженні ніби могли мати неприязні стосунки з обвинуваченим та обмовити ОСОБА_8 , оскільки підстав сумніватися достовірності показів свідків чи існуванні будь-яких їх неприязних відносин з обвинуваченим ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом не встановлено та стороною захисту не доведено.

Крім того, допитані місцевим судом свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та за відмову від давання показань.

Колегія суддів вважає, що показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , є такими, що варті довіри, оскільки узгоджуються між собою, також об`єктивно підтверджуються сукупністю інших досліджених судом першої інстанції доказів.

При цьому, колегія суддів наголошує, що сторона захисту, реалізуючи свої права відповідно до приписів статей 22, 26 КПК, не була позбавлена можливості звертатися до правоохоронних органів із заявами з приводу надання завідомо неправдивих показань свідками, подана захисником апеляційна скарга, а також оскаржений вирок не містять інформації про притягнення зазначених свідків до кримінальної відповідальності за неправдиві показання або звернення сторони захисту з цього приводу до правоохоронних органів. Будь-яких інших підстав для визнання недопустимими доказами показання свідків сторона захисту не наводить.

Також вина ОСОБА_8 підтверджується дослідженими судом першої інстанції наступними доказами:

-послужним списком ОСОБА_8 , згідно якого останній проходив службу на посаді старшого інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Скадовського районного відділу поліції ГУНП в Херсонській області з червня 2013 року по червень 2022 року;

-копією наказу Головного управління НП в Херсонській області від 22.06.2022 року №501 о/с, згідно якого ОСОБА_8 звільнено з посади старшого інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Скадовського РВП, у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби;

-висновком службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками служб та підрозділів ГУНП в Херсонській області, що виразилось у невиконанні наказу начальника ГУНП щодо евакуації (передислокації) підпорядкованих підрозділів у визначений безпечний район, а також відсутності деяких працівників поліції без поважних причин на службі від 31 травня 2022 року;

-протоколом огляду мережі Інтернет від 15.03.2023 року, згідно якого в мережі, а саме в додатку «Telegram» на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » опубліковано 20 серпня 2022 року «Теперь здание отделения полиции ІНФОРМАЦІЯ_3 », на фото зображено банер на якому мітиться текст « ІНФОРМАЦІЯ_4 »;

-протоколом огляду мережі Інтернет від 15.03.2023 року, згідно якого в мережі, а саме на сайті Центр «Миротворец» опубліковано інформацію щодо ОСОБА_8 , згідно якої останній займає посаду «ДПС Голопристанского района» від окупаційної влади;

-протоколом огляду мережі Інтернет від 23.02.2023 року, згідно якого в мережі, а саме на сайті «YouTube» міститься відеоролик з назвою «Обеспечить охрану правопорядка. В Херсонской области возобновляет работу полиция», ролик розміщено 30 травня 2022 року. Зміст публікації наступний «Сейчас идет набор сотрудников. Открыты вакансии и для опытных, и для начинающих правоохранителей. Полицейские уже приступили к обязанностям в Херсоне, Скадовске, ОСОБА_15 , Голой Пристани, на очереди и остальные населенные пункты. Уже начали и выдачу новой формы»;

-протоколом огляду мережі Інтернет від 15 березня 2023 року, згідно якого в мережі, а саме на сайти «Обозреватель», розміщено статтю «Вони зрадили Україну: названо імена колаборантів, які працюють на ворога на Херсонщині. Ексклюзив», статтю розміщено 26 жовтня 2022 року, згідно змісту статті з відкритих джерел встановлено, що ОСОБА_8 займає певну посаду в ДПС Голопристанського району».

Дослідивши та зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, місцевий суд визнав їх належними, допустимими та достовірними, та дійшов обґрунтованого висновку, що надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності та взаємозв`язку, є достатніми для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 .

При цьому, місцевий суд врахував, що дані зазначенні на сайті «Обозреватель» та Центр «Миротворец» знайшли своє підтвердження в показах свідків, яких допитано безпосередньо в суді та які володіють інформацією не з інтернет-ресурсів, а були безпосередніми очевидцями події або знають про це зі слів очевидців події.

Таким чином, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив всі обставини, які мали значення для прийняття законного та мотивованого рішення у справі, повно та всебічно перевірив надані суду докази, сформулював обвинувачення визнане судом доведеним, дав належну оцінку сукупності доказів, та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно оцінені надані стороною обвинувачення докази, а порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено.

Оскільки жодною із сторін кримінального провадження не було заявлено клопотання про повторне дослідження доказів, колегія суддів не вправі надавати їм іншої правової оцінки, ні ж та, яка уже була висловлена судом першої інстанції.

Вказана позиція колегії суддів кореспондує із правовою позицією Верховного Суду в постанові по справі №235/6552/15-к від 25.06.2019 року.

В суді апеляційної інстанції захисник не навів будь-яких належних доводів, в чому саме полягає невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, а також не вказав у чому саме полягає неналежність чи недопустимість доказів, а тому доводи апеляційної скарги колегія суддів визнає необґрунтованими та декларативними.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог кримінального процесуального закону, забезпечив виконання принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбаченого ч.2 ст.22 КПК, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на які в своїй апеляційні скарзі посилається захисник, та з достатньою повнотою надав належну їм оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності.

За таких умов, враховуючи відсутність клопотання сторони захисту щодо повторного дослідження доказів по справі та не встановлення таких підстав апеляційним судом, колегія суддів констатує, що апеляційний суд вичерпав всі визначені законом можливості для з`ясування обставин справи, зокрема перевірки доводів апеляційної скарги, а з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 22, 26 КПК, у відповідності до яких на суд не може бути покладена функція збирання доказів, а також ініціювання, за умови відсутності клопотань сторін кримінального процесу щодо повторного дослідження доказів на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, у суду відсутні законні підстави повторно досліджувати докази в кримінальному провадженні, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності та диспозитивності.

При цьому, апеляційний суд вважає, що зміст такої засади, як безпосередність дослідження доказів судом апеляційної інстанції, відрізняється від змісту цієї засади в суді першої інстанції, оскільки апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених Главою 31 КПК. Ця відмінність зумовлена функцією суду апеляційної інстанції - перегляд вироку суду в апеляційному порядку, а не вирішення кримінального провадження по суті, що дублює функції суду першої інстанції.

Тобто, суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Також апеляційний суд наголошує, що положення ч. 1 ст. 404 КПК ґрунтуються на принципі римського права «tantum devolutum quatum appellatum» («скільки скарги стільки рішення»).

Тобто, на відміну від суду першої інстанції, апеляційний суд здійснює перегляд вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому повноваження суду апеляційної інстанції стосовно дослідження доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд звертає увагу, що відсутність клопотання сторони кримінального провадження про дослідження доказів не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та передумов для здійснення судом свого права дослідити нові докази за наявності умов, встановлених ч.3 ст.404 КПК.

Такий висновок апеляційного суду ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини (Далі ЄСПЛ), зокрема враховується висновок у справах: «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 року), в яких серед іншого, ЄСПЛ зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Апеляційний суд наголошує, що рівність сторін перед судом є одним зі складників справедливого судового розгляду, що містить фундаментальне право на змагальність кримінального провадження (п. 37 рішення ЄСПЛ від 24 лютого 1998 року у справі «Бельзюк проти Польщі». Тому за відсутності клопотання про дослідження доказів апеляційний суд не вправі за своєю ініціативою досліджувати докази. Таке розуміння випливає з правових позицій ЄСПЛ, викладених у рішеннях у справах: «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005 року,«Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року, «Білуха проти України» від 9 листопада 2006 року про безсторонність суду за об`єктивним критерієм, а також про обов`язок несення тягаря доказування сторонами та обов`язок забезпечення рівності сторін (п. 61 рішення ЄСПЛ від 27 березня 2007 року у справі «Талат Тунч проти Туреччини»).

За таких обставин, доводи сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та доказам у кримінальному провадженні, яким на думку сторони захисту судом першої інстанції дана невірна оцінка, апеляційний суд визнає декларативними та необґрунтованими.

Доводи сторони захисту про недостовірність та недопустимість інформації, отриманої з мережі «Інтернет», не доведеність працевлаштування ОСОБА_8 в «Голопристанском районном отделении полиции ГУ МВД Херсонской области» з огляду на відсутність документів типу: запису про це у трудовій книжці, наказу про прийняття на роботу, заяви про прийняття на роботу, посвідчення ОСОБА_8 як співробітника вказаної установи тощо, є безпідставними з огляду на таке.

Колегія суддів звертає увагу, що в умовах воєнного стану здобути у встановлений КПК України спосіб перелічені захисником документи (трудову книжку, наказ та заяву про прийняття на роботу, посвідчення), що знаходяться в розпорядженні окупаційної влади на тимчасово окупованій території вочевидь не є можливим.

У даному кримінальному проваджені ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні злочину, який віднесено до злочинів проти основ національної безпеки України.

Основними доказами в зазначеній категорії кримінальних проваджень є електронні (цифрові) докази, до яких належать: матеріали фотозйомки, звуко-запису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані), що містяться у відкритих (інтернет; різноманітні засоби масової інформації; соціальні мережі) чи закритих мережах (приватні месенджери та телеграмканали; особисте листування з використанням комп`ютерної техніки і мобільних телефонів, флешносії, карти пам`яті тощо).

За змістом ст. 99 КПК матеріали, у яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп осіб, зібрані оперативними підрозділами з дотриманням вимог процесуального законодавства, є документами та можуть використовуватися в кримінальному провадженні як докази.

Як вбачається з оскарженого вироку, місцевий суд послався на задокументовані у відповідних протоколах результати огляду слідчим за участю спеціаліста мережі Інтернет від 15.03.2023 року, а саме в додатку «Telegram» на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; результати огляду мережі Інтернет від 15.03.2023 року, а саме на сайті Центр «Миротворец», на якому зокрема опубліковано інформацію щодо ОСОБА_8 про зайняття ним посади « ІНФОРМАЦІЯ_5 » від окупаційної влади; результати огляду мережі Інтернет від 23.02.2023 року, а саме на сайті «YouTube» з відеороликом з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_6 »; результати огляду мережі Інтернет від 15.03.2023 року, а саме сайту «Обозреватель» зі статтею «Вони зрадили Україну: названо імена колаборантів, які працюють на ворога на Херсонщині. Ексклюзив», згідно змісту якої з відкритих джерел встановлено, що ОСОБА_8 займає певну посаду в ДПС Голопристанського району». Вказані протоколи огляду містять відповідні скриншоти, знімки екрана, певні файли, які є додатками до протоколів огляду, оформлених, відповідно до вимог КПК, як на докази обвинувачення ОСОБА_8 .

Відповідно до критеріїв, установлених ст.ст.85, 86, 94, 99 КПК, місцевий суд належним чином оцінив ці засоби доказування з точки зору належності, допустимості, достовірності і використав їх як непрямі докази у сукупності та взаємозв`язку з іншими даними, які прямо викривають обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Верховний Суд в постанові від 25.10.2023 року (справа №755/3105/17) зазначив, що протоколи оглядів сайтів, які були предметом дослідження в ході судового розгляду, є самостійним доказом в розумінні ст.84 КПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що дані, які містяться в протоколах оглядів інтернет-сайтів та в долучених до них додатках, у виді роздрукованих безпосередньо із сайтів або зафіксованих за допомогою функції скрин-шоту, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_8 працює «начальником дорожно-патрульной службы» в підпорядкованому окупаційній адміністрації РФ незаконно створеному органі - «Голопристанского районного отделения полиции ГУ МВД Херсонской области» узгоджуються з іншими доказами в кримінальному провадженні, зокрема показами свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Враховуючи цілковиту узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та визнає наведені та проаналізовані вище документовані дані про зайняття посади ОСОБА_8 в незаконно створеному окупаційною владою на тимчасово окупованій території Херсонської області правоохоронному органі, достовірними доказами обвинувачення.

У своїх рішеннях Верховний Суд неодноразово зазначав, що чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів (стосовно цього елемента доказування), які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа, тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно із цим стандартом доказування) винуватості особи (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі №728/578/19, від 20 жовтня 2021 року у справі №759/14119/17).

З огляду на викладене, передбачених КПК підстав, для визнання вказаних доказів неналежними чи недопустимими, колегією суддів не встановлено, а тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Щодо доводів захисника про недоведеність добровільності дій ОСОБА_8 за тих обставин, з посиланням на те, що обвинувачений разом зі своїми близькими знаходився на окупованій території та можливо діяв під примусом озброєних осіб, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки захисник не наводить жодних конкретних фактів, які могли б свідчити про зумовленість протиправної поведінки ОСОБА_8 під тиском, погрозами, насильством, фізичним або психічним примусом тощо, що могли б слугувати підставою для правових наслідків, передбачених ст.40 КК України.

Згідно із частиною першою статті 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами обвинувачення і захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

З оскарженого вироку, журналів судових засідання та матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час розгляду справи місцевим судом захисник не подавав жодних доказів на підтвердження існування вказаних обставин застосування будь-якого примусу до ОСОБА_8 .

Більш того, вказані доводи захисника спростовуються показами свідка ОСОБА_9 , який повідомив суду, що ОСОБА_8 ходив у форменому одязі по місту Гола Пристань, поводив себе вільно, та, на думку свідка, примусу щодо ОСОБА_8 не було та він добровільно зайняв вищевказану посаду. Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 також не повідомляли про будь-який примус щодо ОСОБА_8 .

Таким чином, показання допитаних місцевим судом свідків підтверджують добровільність дій ОСОБА_8 , та не доведеність існування будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про те, що до останнього застосовувалися заходи фізичного та/або психічного примусу, внаслідок застосування якого ОСОБА_8 вимушено зайняв посаду у незаконно створеному окупаційною владою на тимчасово окупованій території правоохоронному органі.

Колегія суддів критично відноситься до доводів захисника про те, що достеменно не відома доля ОСОБА_8 , з посиланням на те, що останній міг бути взятий в полон російськими військами, оскільки це спростовується показами свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , жоден із яких не вказував про вимушеність дій ОСОБА_8 та взяття його в полон.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, характер та спосіб скоєння, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, проживає на тимчасово окупованій території України, та дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в максимальних межах санкції статті з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та займатися діяльністю, яка пов`язана з наданням публічних послуг строком на 15 (п`ятнадцять) років та з конфіскацією всього належного йому майна.

Апеляційний суд погоджується з рішенням місцевого суду, оскільки ОСОБА_8 , будучи громадянином України, перебуваючи на посаді старшого інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Скадовського районного відділу поліції ГУНП в Херсонській області, обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин проти основ національної безпеки України, під час дії воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовжений на даний час, що є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого.

Так, ОСОБА_8 , розуміючи факт захоплення та подальшого утримання РФ території Херсонської області, достовірно знаючи про збройну агресією РФ проти України, а також достеменно знаючи про захоплення міста Херсона та Херсонської області збройними формуваннями РФ, все ж таки підтримав воєнну агресію РФ на території України, та добровільно зайняв посаду так званого «начальника дорожно-патрульной службы» в підпорядкованому окупаційній адміністрації РФ незаконно створеному органі - «Голопристанского районного отделения полиции ГУ МВД Херсонской области», тобто посаду у незаконно створеному окупаційною владою на тимчасово окупованій території Херсонської області правоохоронному органі.

Тобто, ОСОБА_8 , який є громадянином України та на час скоєння злочину працював інспектором поліції певного відділення поліції України, не виконував свої професійні обов?язки, не допомагав своїй державі та громадянам в складний воєнний час, а навпаки добровільно, усвідомлено співпрацював із окупаційною владою на шкоду власній державі, та добровільно обійняв посаду незаконно створеного правоохоронного органу. Вказані дії свідчать про його добровільну співпрацю з ворогом, та не є способом виживання в умовах окупації.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи громадянином України, старшим інспектором сектору реагування патрульної поліції, в період збройного конфлікту, у важкий для своєї країни час, зайняв посаду у незаконно створеному окупаційною владою на тимчасово окупованій території правоохоронному органі, в той час як від працівників поліції України особливо вимагається бути високо дисциплінованими та мати високу моральну і патріотичну свідомість.

Протиправні дії ОСОБА_8 свідчить про його негативне ставлення до служби у патрульній поліції України та своїх професійних обов`язків, безумовно є ганебним прикладом нехтування обвинуваченим вимогами дисципліни, що підриває авторитет системи правоохоронних органів України в цілому.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Верховний Суд у постанові від 08.02.2024 року (справа № 161/12980/22) звернув увагу, що кримінальна відповідальність за дії, передбачені ч.7 ст.111-1 КК України (Колабораційна діяльність) настає у разі добровільного зайняття громадянином України посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, а також добровільної участі громадянина України в незаконних збройних чи воєнізованих формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, та/або в збройних формуваннях держави-агресора чи наданні таким формуванням допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. При цьому суспільна небезпека вказаного злочину полягає у тому, що особа (колаборант), з використанням умов воєнного стану, співпрацює з окупаційною владою на шкоду власній державі, тим самим свідомо допомагає агресору створити вертикаль незаконних органів влади.

Враховуючи вищевказані обставини у сукупності, колегія суддів погоджується з тим, що призначене ОСОБА_8 покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та займатися діяльністю, яка пов`язана з наданням публічних послуг строком на 15 (п?ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного йому майна, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог КПК, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на наведене, враховуючи положення ч.1 ст.404 КПК, оскільки апеляційна скарга захисника не містять у собі доказів про існування підстав для скасування чи зміни оскарженого вироку, у колегії суддів, з урахуванням положень ст.ст. 409, 412 КПК, відсутні підстави для скасування вироку, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Теплодарського міського суду Одеської області від 19.03.2024 року в кримінальному проваджені №0000306 від 30.11.2022 року, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений за ч.7 ст.111-1 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4