Справа № 643/1636/24
Провадження № 1-кп/643/464/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000014 від 02.01.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

До суду надійшло клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_4 на 60 діб.

Клопотання прокурора обґрунтовується наступними доводами.

Прокурор вважає, що з високим ступенем ймовірності ОСОБА_4 може вчинити дії, які містять ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема:

- існує ризик вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. Даний ризик підтверджується Тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину санкція за яке передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком до 8 років, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, остання буде переховуватися від органів досудового розслідування, з метою уникнення покарання. Крім того, вказаний ризик підтверджується і тим, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи невідворотність уникнення покарання, не повідомила органам поліції про вчинений нею злочин та до приїзду працівників швидкої допомоги, не намагалась надати будь-яку першу медичну допомогу потерпілому ОСОБА_6 , у зв`язку з чим наявний ризик її ухилення від слідства та суду, який повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами.

-існує ризик вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених п. З ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на потерпілого, свідків. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 на момент вчинення злочину та по теперішній час мешкає разом із потерпілим та іншого місця мешкання не має. У зв`язку із чим існує ризик того, що остання може шляхом погроз, вмовлянь незаконно вплинути на потерпілого, свідків, зокрема безпосередньо на ОСОБА_6 , який є співмешканцем підозрюваної, та проживає за однією адресою разом із підозрюваною, примусити останніх змінити показання на її користь, що унеможливить якісне проведення досудового розслідування та позбавить можливості притягти винну особу до кримінальної відповідальності. Також, слід врахувати факт того, що підозрюваній вручені додатки із копіями матеріалів досудового розслідування, що свідчить про те, що їй відомо анкетні дані деяких свідків та їх фактичне місце мешкання.

- існує ризик вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 веде антисоціальний спосіб життя, зловживаючи алкогольними напоями, не працює, не має законних джерел отримання заробітку, що дає підстави вважати, що вказала особа схильна на вчинення кримінальних правопорушень. Крім того слід зазначити, що ОСОБА_4 , будучи особою яка притягалася за вчинення злочинів, на шлях виправлення не встала та знову вчинила злочин.

З огляду на викладене, з метою забезпечення виконання ОСОБА_4 покладених на нею процесуальних обов`язків, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні нею тяжкого злочину проти життя або здоров`я особи, наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачена може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України та відсутність можливості запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та застави.

На підставі викладеного прокурор просить суд продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Прокурор у судовому засіданні підтримала своє клопотання.

Обвинувачена у судовому засіданні просила суд змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , де вона мешкала зі своїм співмешканцем.

Захисник обвинуваченої також просила суд змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Вирішуючи заявлене клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, заслухавши клопотання та думку сторін кримінального провадження, встановив наступне.

Частиною третьою ст. 315 КПК України, передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 03.01.2024 року стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 02.03.2024 року. Визначений розмір застави у сумі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у сумі 58 400 (п`ятдесят вісім тисяч чотириста) гривень

Обвинувачена ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яким законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Згідно ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, а також до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд, перевіривши наявність ризиків, що передбачені ст. 177 КПК України, які вказані у клопотанні прокурора, встановив наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, в тому числі його продовження, ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. Під час встановлення ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи таку поведінку обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Судом при оцінці ризиків, на які посилається прокурор у своєму клопотанні на предмет їх зменшення, або з`явлення нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою зазначає, що триває підготовче судове засідання, свідки та потерпілі не допитувались, письмові докази не досліджувались.

Щодо ризику переховування обвинуваченого від суду, суд зазначає наступне.

Суд вважає даний ризик доведений прокурором, оскільки ризик переховування обумовлюється можливістю притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для нього наслідками і суворістю передбаченого покарання, оскільки кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 4 ст. 185 КК, у якому обвинувачується ОСОБА_4 , є тяжким, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, усвідомлення ймовірності визнання вини особи з висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків та потерпілих з боку обвинуваченого, суд зазначає наступне.

Також, суд погоджується з доводами прокурора щодо існування ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків та потерпілого. Суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК). За таких обставин, ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків і потерпілих та дослідження їх судом, а також, у разі необхідності і після цих стадій, під час дослідження судом письмових доказів, оскільки у сторін кримінального провадження може виникнути необхідність для повторного допиту деяких свідків, або потерпілих у разі задоволення судом такого клопотання. На переконання суду, з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, адже за наслідками ознайомленням з матеріалами кримінального провадження, обвинувачені стають обізнаними про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні.

На даний час триває стадія підготовчого судового засідання, порядок дослідження доказів ще не визначений, судовий розгляд не розпочато, свідки та потерпілі не допитані.

Крім того, суд звертає увагу, що потерпілий у даному кримінальному провадженні є ОСОБА_6 .. Відповідно до обвинувального акту, потерпілий мешкає за тією ж адресою, що й обвинувачена. Він є співмешканцем обвинуваченої, за адресою проживання якого обвинувачена просила суд визначити їй домашній арешт, що може свідчити про наявність ризику незаконного впливу на потерпілого по цьому кримінальному провадженню.

Твердження обвинуваченої, що потерпілий її пробачив , суд відхиляє, оскільки крім слів обвинуваченої жодних доказів суду не надано. Потерпілий до суду не з`явився.

Щодо ризику вчинити інші кримінальні правопорушення обвинуваченим, суд зазначає наступне.

Суд не погоджується з доводами прокурора щодо продовження існування ризику вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченим, позаяк слідчим суддею у цьому кримінальному провадженні даний ризик був визнаний необгрунтованим, а нових доказів щодо цього ризику прокурором надано не було.

Суд вивчав можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання, але не знайшов для цього підстав, оскільки такий вид запобіжного заходу як домашній арешт не зможе запобігти тим ризикам на які посилається прокурор та які встановлені у судовому засіданні, крім того факт проживання у минулому обвинуваченої разом з потерпілим у цьому кримінальному провадженні унеможливлює застосування домашнього арешту за адресою по якій вона раніше мешкала, оскільки існує ризик незаконного впливу на потерпілого з боку обвинуваченої. ОФіційної роботи обвинувачена не мала, а тому у неї відсутні законні джерела доходів. Під час розгляду клопотання прокурора у цьому судовому засіданні, жодних нових обставин, які б могли свідчити про зменшення ризиків на які посилається прокурор як на підставу для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, суду невідомі та будь-яких доказів з цього приводу сторонами кримінального провадження не надавались.

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про відсутність або зменшення ризиків, передбачених у п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказаних у клопотанні прокурора у суду відсутні.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд, відповідно до положень ст. 178 КПК України, враховує дані про особу обвинуваченої, яка є раніше судима, відсутність даних про її офіційне працевлаштування, сімейний стан (незаміжня), відсутність осіб, які знаходяться на утриманні обвинуваченої, відсутність законних джерел до існування, тобто відсутність стійких соціальних зв`язків у обвинуваченої, тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання її винною, з метою забезпечення виконання покладених на обвинувачену процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілого, суд дійшов висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених у п. 1,3, ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор у клопотанні про продовження запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли б виправдовувати подальше тримання обвинуваченої під вартою та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний їм запобігти, а отже підстави для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який відсутні.

За таких обставин, у суду відсутні докази про можливість запобігання тим ризикам на які посилається прокурор шляхом зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на будь-який інший більш м`який запобіжний захід.

Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, судом було враховано прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції (пункт 66 рішення від 9 січня 2003 року у справі «Шишков проти Болгарії», пункт 40 рішення від 10 червня 2008 року у справі «Тасе проти Румунії»).

Крім того, беручи до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини, ризики не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), та мають підтверджуватися фактичними даними. При цьому такі дані, на думку суду, повинні свідчити про можливості існування певних підозр, щодо таких ризиків тобто вірогідності настання наслідків, запобіжниками яких вони є. А отже, розглядаючи клопотання, судом було враховано ті фактичні дані, які, на його думку, є доказами в розумінні положень ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку суду, саме обраний запобіжний захід - тримання під вартою, відповідає завданням кримінального провадження, визначеного ст. 2 КПК України, меті застосування запобіжного заходу даним щодо обвинуваченого, встановленим обставинам - усунути ризики, які є запобіжником саме належної процесуальної поведінки.

Враховуючи наведене, оскільки вказані у клопотанні прокурора ризики (п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України) продовжують існувати, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченої до 26 квітня 2024 року включно.

Згідно ст. 205 КПК України, ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Керуючись ст. 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів з моменту постановлення цієї ухвали.

Строк дії ухвали встановити до 26 квітня 2024 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складений та проголошений 01 березня 2024 року о 15 годині 15 хвилин.

Суддя - ОСОБА_1