Справа № 991/2218/24
Провадження 1-кс/991/2241/24
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України стосовно невнесення відомостей за заявою від 04.03.2024 про вчинення кримінальних правопорушень до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

ВСТАНОВИВ:

До Вищого антикорупційного суду надійшла вказана скарга заявника - ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, в якій вона просила зобов`язати уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення, викладені у її заяві від 04.03.2024 про вчинення суддею Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_4 і головою цього суду кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 356, ч. 1 ст. 364, ч. 4 ст. 382 КК України.

В обґрунтування скарги зазначила, що 04.03.2024 вона звернулася до НАБУ з повідомленням про вчинення кримінальних правопорушень. Однак, станом на час звернення до суду з даною скаргою, Національним антикорупційним бюро України не внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та не розпочато досудове розслідування за заявою (повідомленням) про вчинення кримінальних правопорушень від 04.03.2024. Вказане стало підставою для звернення до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України.

Розгляд скарги здійснювався 25.03.2024.

До початку судового розгляду від представника Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_5 до суду надійшли пояснення по справі, в яких зазначалося про те, що до Національного антикорупційного бюро України надійшла заява ОСОБА_3 від 04.03.2024, зареєстрована 08.03.2024 за №С-3636, щодо можливих протиправних дій окремих посадових осіб Шевченківського районного суду м. Києва за обставин, наведених у заяві та з інших питань. За результатами розгляду в межах компетенції вказаної заяви Головним підрозділом детективів Національного антикорупційного бюро України встановлено, що у ній не викладено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення корупційних та інших кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності детективів Національного антикорупційного бюро України, у зв`язку з чим на даний час відсутні достатні правові підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Заявником не наведено достатніх об`єктивних даних та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, здійснення досудового розслідування якого віднесено до підслідності детективів Національного бюро. Таким чином, на думку представника Національного бюро, бездіяльність з боку службових осіб Національного бюро, що може бути оскаржена до слідчого судді в порядку, передбаченому статтею 303 КПК України, відсутня. У зв`язку з наведеним просив у задоволенні скарги відмовити повністю та розглянути справу без участі представника Національного бюро, за наявними письмовими поясненнями.

Заявниця у судове засідання не прибула, була належним чином повідомлена про розгляд. У змісті поданої скарги просила розгляд скарги проводити за її відсутності та відсутності її представника.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 306 КПК України, слідчий суддя визнав за можливе здійснювати розгляд скарги за відсутності представника НАБУ та за відсутності заявниці, з огляду на їх клопотання про розгляд скарги у їх відсутність.

Дослідивши матеріали скарги та заперечення старшого детектива, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Встановлено, що у заяві про кримінальне правопорушення від 04.03.2024 заявниця ОСОБА_3 просила внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про можливе вчинення суддею Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_4 та головою цього суду кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 356, ч. 1 ст. 364, ч. 4 ст. 382 КК України.

Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_3 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 (далі усі разом по тексту - заявник та інші) 03.11.2023 звернулись до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою про відшкодування за рахунок коштів Державного бюджету моральної шкоди 1 300 000,00 грн, завданої діями Державного підприємства "Сетам" Міністерства юстиції України. Суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_4 18.04.2023 постановив ухвалу про відкриття провадження у справі №761/24374/22 (провадження №2/761/6949/2023) за вищевказаним позовом та ухвалив: "Призначити підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи... на 06.06.2023 року о 13:00 год". У зв`язку з тим, що станом на 27.07.2023 заявник та інші не отримали ні копії ухвали про відкладення підготовчого судового засідання на іншу дату, ні копії ухвали про призначення розгляду справи по суті, останні звернулися до голови Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою про порушення судом їх "особистих прав і законних інтересів" та просили надіслати на їхню адресу інформацію про рух позовної заяви від 03.11.2023 у справі №761/24374/22.

Однак станом на 04.03.2024 заявник та інші не отримали відповіді голови Шевченківського районного суду м. Києва та копій судових рішень у справі №761/24374/22. Таким чином вважали, що суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_4 та голова цього суду умисно порушили права заявника та інших та вчинили кримінальні правопорушення, передбачені передбаченими ч. 1 ст. 356, ч. 1 ст. 364, ч. 4 ст. 382 КК України.

Вказана заява від 04.03.2024 була надіслана до Національного антикорупційного бюро України засобами поштового зв`язку 05.03.2024, що вбачається із наданої заявницею квитанції та зареєстрована в Національному бюро 08.03.2024 за вх.№С-3636.

Згідно положень статті 33-1 КПК України Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних злочинів, передбачених в примітці статті 45 Кримінального кодексу України, статтями 206-2, 209, 211, 366-1 КК України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 КПК України.

У примітці до ст.45 КК зазначено, що корупційними злочинами вважаються: а)злочини, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410 КК України, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем; б) злочини, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 КК України.

Відповідно до ч.5 ст.216 КПК України детективи Національного антикорупційного бюро України здійснюють досудове розслідування злочинів, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 366-1, 368, 368-2, 369, 369-2, 410 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених п.п.1-3, ч.5 ст.216 КПК України.

Слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду відповідно до частини першої цієї статті (ч.2 ст.33-1 КПК України).

Разом з тим у заяві про кримінальне правопорушення заявницею викладені факти, що, на її думку, можуть свідчити про вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 356, ч. 1 ст. 364, ч. 4 ст. 382 КК України суддею Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_4 і головою цього суду.

В прохальній частині скарги, поданої до суду, заявницею теж зазначено про вчинення вищевказаними посадовими особами злочинів, передбачених ч. 1 ст. 356, ч. 1 ст. 364, ч.4 ст.382 КК України.

Частина 4 статті 382 КК України передбачає кримінальну відповідальність за умисне невиконання службовою особою рішення Європейського суду з прав людини, рішення Конституційного Суду України та умисне недодержання нею висновку Конституційного Суду України.

Статтею 356 КК України передбачена кримінальна відповідальність за самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

У свою чергу, статті 356, 382 КК України не підсудні Вищому антикорупційному суду.

За такого відсутні підстави для розгляду скарги заявниці слідчими суддями Вищого антикорупційного суду.

Водночас зі змісту заяви про злочин від 04.03.2024 вбачається, що заявницею зазначено про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

Однак жодних даних, які б вказували на обставини вчинення такого злочину чи на наявність будь-яких ознак зазначеного складу злочину, заявницею не наведено.

При цьому заявницею свідомо зазначено в переліку злочинів ст.364 КК України, без вказівки на обставини вчинення такого корупційного злочину, з метою самостійно створити підстави для звернення з даною скаргою саме до Вищого антикорупційного суду.

Проте підсудність чітко визначена законодавством та не підлягає визначенню за вибором заявника.

Слід зазначити, що підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР є виявлення обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Тобто, підставами вважати заяви чи повідомлення саме про злочин, є наявність у таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є посилання у повідомлені про злочин на фактичні обставини, що підтверджують наявність складу відповідного кримінального правопорушення.

Аналізуючи норми ст.ст.214,303 КПК України, які свідчать про те, що предметом судового контролю судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто така заява, як передумова для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, має містити достатні дані про наявність в описаній заявником події ознак кримінального правопорушення.

Проте, як вбачається зі змісту поданих заявницею документів, нею не наведено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінальних корупційних правопорушень.

Відповідно до приписів ч.1 ст.2, п.10 ч.1 ст.3, ч.1 та п.4 ч.5 ст.214 КПК України, однією із обов`язкових умов для внесення відомостей до ЄРДР є виявлення діяння, яке містить ознаки складу злочину, передбаченого особливою частиною Кримінального кодексу України. Внесення до ЄРДР короткого викладу обставин, які вказують на наявні в діянні ознаки складу злочину, підтверджує обґрунтованість початку досудового розслідування.

Крім того, відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Статтею 126 Конституції України забороняється вплив на суддю у будь-який спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.

Таким чином, законність процесуальних актів і дій/бездіяльності суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі у спосіб не передбачений законом, є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.

Оцінка судових рішень, прийнятих суддею, може бути надана виключно у межах встановленого законодавством процесуального контролю.

Слідчий суддя зазначає, що незгода з прийнятим судовим рішенням не може бути приводом до реєстрації заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

Так згідно висновку судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України «Щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства», від 01.07.2013, де зазначено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання (пункти 10 і 11).

Разом з тим, згідно з п.п.66-68 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17.11.2010, тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Лише держава може домагатися цивільної відповідальності судді, подавши скаргу до суду у разі, коли цей суддя повинен був присудити компенсацію. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.

Статтею 126 Конституції України встановлено гарантії незалежності та недоторканності судді, зокрема суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Тобто вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення.

Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Недоторканність суддів є одним із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Згідно з положенням ч.2 ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п.п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3). Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13 червня 2007.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади», № 8 від 13.06.2007, встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Тобто однією з гарантій незалежності та недоторканості суддів як носіїв судової влади є недопустимість втручання у здійснення правосуддя, впливу на суд або суддів у будь-який спосіб.

В даному випадку, заява про кримінальні правопорушення від 04.03.2024, подана ОСОБА_3 , не містить конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що б надавали підстави для кваліфікації відомостей, викладених в їх повідомленні, натомість вбачається незгода заявниці із процесуальними рішеннями в межах справи №761/24374/22, що не може бути підставою для внесення відомостей до ЄРДР.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16 травня 2019 року (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) зазначив, якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 30.09.2021 у справі №556/450/18.

Отже, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

З урахуванням викладеного, у задоволенні скарги ОСОБА_8 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей згідно заяви про кримінальне правопорушення, слід відмовити.

Керуючись статтями 7, 9, 214, 303-307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно заяви 04.03.2024, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1