Справа № 181/394/24
Провадження № 1-кп/0186/274/24
У Х В А Л А

24 квітня 2024 року м.Першотравенськ.

Суддя Першотравенського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , ознайомившись з обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000210 від 19 вересня 2023 року, по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

22 квітня 2024 року в провадження судді Першотравенського міського суду Дніпропетровської області - ОСОБА_1 надійшло кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000210 від 19 вересня 2023 року, по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України.

Згідно зі статтею 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Відповідно ст.6 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства (далі - Конвенція) кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначив, що суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Занд проти Австрії» (заява №7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) комісія звернула увагу на те, що стаття 6 Конвенції передбачає: «всю організаційну систему судів, включаючи не тільки питання, які підпадають під юрисдикцію певних видів судів, але також встановлення окремих судів та визначення їх місцевої юрисдикції».

Крім того, в рішеннях у справі «Посохов проти Росії» (заява № 63486/00) від 04 березня 2003 року та у справі «Федотова проти Росії» (заява №73225/01) від 13 квітня 2006 року Європейський суд з прав людини також вказав, що суд не є встановленим законом у разі, якщо правила, які регламентують склад суду, не були додержані.

Таким чином, можна стверджувати, що «судом, встановленим законом» (пункт 1 ст. 6 Конвенції) не вважається суд, який розглядає справу, не дивлячись на наявність підстав для заявлення самовідводу.

Отже, самовідвід це обов`язок, зокрема судді, метою якого є гарантування неупередженості та об`єктивності здійснення правосуддя, який попереджає можливість скасування рішення з мотивів незаконності складу суду.

Зважаючи на складність і різноманітність кримінальних проваджень, життєвих явищ, із ними пов`язаних, законодавець не став встановлювати вичерпний перелік для самовідводу судді, надавши можливість у кожному окремому випадку вирішувати питання про його об`єктивність і неупередженість.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, для визначення неупередженості суду належить виходити не тільки з суб`єктивного критерію, але й об`єктивного підходу, який визначає, чи були забезпечені достатні гарантії, аби виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (Рішення у справі Ferrantelli et Santangelo).

Згідно до вимог п.4 ч.1 ст.75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Статтею 80 КПК України передбачено, що при наявності обставин, зазначених у статтях 75-79 КПК України, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Зважаючи на те, що я, головуюча по справі - суддя ОСОБА_1 , працювала суддею Межівського районного суду Дніпропетровської області з 1993 по 2004 рік, а обвинувачений - ОСОБА_2 , - був співробітником Межівського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, спілкувалася з ним по роботі та на побутовому рівні, з обвинуваченим та потерпілою особисто знайома, підтримую з ними дружні відносини, тому, у зацікавлених осіб може виникнути сумніви у неупередженості судді під час розгляду кримінального провадження стосовно нього, для уникнення будь-яких сумнівів у сторін щодо зацікавленості та неупередженості головуючого по справі, з врахуванням морально-етичних міркувань, з метою дотримання та реалізації учасниками процесу їх процесуальних прав, а також з метою дотримання балансу інтересів між будь-якими несприятливими наслідками для сторін, та виконання приписів ст.75 КПК України, приходжу до висновку про необхідність заявити самовідвід в розгляді вказаного кримінального провадження.

З урахуванням вищевказаного, вважаю за необхідне задовільнити самовідвід та повернути справу до канцелярії Першотравенського міського суду Дніпропетровської області для її перерозподілу у відповідність до ч.3 ст.35 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 80, 81 КПК України, - суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Задовільнити самовідвід по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000210 від 19 вересня 2023 року, по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України.

Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 по ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України повернути до канцелярії Першотравенського міського суду Дніпропетровської області для його перерозподілу у відповідність до ч.3 ст.35 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1 .