Номер провадження: 11-сс/813/583/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 кизи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 21.12.2023 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000641 від 13.12.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України,

установив

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання дізнавача СД ВП №1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про арешт майна, в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000641 від 13.12.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України та накладено арешт на транспортний засіб «Audi А5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2013, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , ключі від вищевказаного автомобіля, які належать ОСОБА_9 Імамшамілю із забороною користуватись, відчужувати та розпоряджатись майном на яке накладено арешт.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 діючий в інтересах ОСОБА_7 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання.

Апелянт посилається на те, що ухвала слідчого судді про накладення арешту є незаконною та необґрунтованою, а відтак такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, шо:

- ОСОБА_10 є добросовісним набувачем зазначеного автотранспортного засобу;

- власник майна не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні;

- клопотання про арешт майна не відповідає вимогам КПК України;

- строки досудового розслідування у даному провадженні сплили;

- клопотання про арешт майна розглянуто слідчим суддею без власника такого майна.

Водночас, в апеляційній скарзі адвокат порушує питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, яке обґрунтовує тим, що в судове засідання суду першої інстанції ані володілець майна, ані його представник не викликались, участі не приймали, копію ухвали отримали лише 15.03.2024 року та 20.03.2024 року звернулись із апеляційною скарго.

На підставі цього просить поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді про арешт майна від 21.12.2023 року.

В судове засідання учасники провадження не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Представник власника майна ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_6 подав заяву, в якій просив розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Прокурор Малиновської окружної прокуратури ОСОБА_12 в судове засідання апеляційного суду також не з`явилась, подала заяву, в якій просила розглянути апеляційну скаргу без її участі в письмовому провадженні, частково підтримала апеляційну скаргу, не заперечувала проти скасування арешту в частині заборони користування автомобілем.

Відповідно до положень ч.1 ст.406 КПК України суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

За таких підстав, враховуючи положення ч.4 ст.107, ч.1 ст.406 КПК України апеляційний розгляд проведено у письмовому провадженні за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Частиною третьою зазначеної норми кримінального процесуального закону передбачено, що, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

В судове засідання суду 1-ої інстанції власник майна ОСОБА_11 не викликався та про призначення розгляду клопотання слідчого не сповіщався.

Про існування оскаржуваної ухвали слідчого судді апелянт дізнався лише 15.03.2024 року, а апеляційну скаргу подано 20.03.2024 року, тому колегія суддів вважає, що строк на подачу апеляційної скарги не пропущений і у його поновленні не має потреби.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши матеріали судової справи, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що, слідчий суддя розглянувши клопотання слідчого фактично дотримався вимог, яким регламентується вирішення питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Що стосується доводів апеляційної скарги про невідповідність ухвали слідчого судді положенням ст.ст. 167, 168, 170, 171, 172, 173 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Старшим дізнавачем сектору дізнання відділу поліції №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000641 від 13.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України.

14.12.2023 року слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту на майно: автомобіль марки «Audi А5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2013, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , ключі від вищевказаного автомобіля, із забороною користування, розпорядження та відчуження даного майна.

Апеляційним судом встановлено, що клопотання слідчого та обставини на які посилається слідчий, як на обґрунтування необхідності накладення арешту на майно фактично відповідає вимогам ст. 171 КПК України та узгоджується з положеннями ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При розгляді клопотання, слідчий суддя, пославшись на вимоги ст. 170 КПК України, задовольнив клопотання, наклавши арешт на майно, власником якого є ОСОБА_13 , заборонивши відчуження, розпорядження та користування цим майном з метою недопущення його знищення або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, оскільки даний транспортний засіб може містити на собі ознаки вчинення кримінального правопорушення.

Апеляційний суд в цілому погоджується з висновками слідчого судді щодо необхідності накладення арешту на майно, оскільки вважає, що майно власником якого є ОСОБА_13 в даному кримінальному провадженні, зберегло на собі сліди злочину, а тому з метою забезпечення кримінального провадження на нього може бути накладений арешт.

Підстав сумніватися в розумності та співрозмірності обмеження права володіння завданням кримінального провадження апеляційний суд не вбачає. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для інших осіб, апеляційним судом не встановлено та апелянтом не доведено.

Таким чином, на думку колегії суддів, для ефективного розслідування даного кримінального провадження, орган досудового розслідування та прокурор на даній стадії досудового слідства, з урахуванням конкретних обставин справи та ризику подальшої втрати майна, має потребу у вжитті заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема накладення арешту на вказане майно, до встановлення всіх фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, що цілком відповідає вимогам ст.2 КПК України.

Разом з цим, вирішуючи питання про накладення арешту на майно, яким на даний час володіє ОСОБА_13 , із позбавленням права останнього на його відчуження, розпорядження та користування, слідчий суддя не врахував положення ч.11 ст.170 КПК, згідно яких, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Апеляційний суд вважає, що слідчим та прокурором в клопотанні, а також слідчим суддею в оскарженій ухвалі не наведено переконливих доказів, які свідчать про необхідність заборони користування автомобілем його власником.

В своїй заяві прокурор погодилась з тим, що на даний час відсутні підстави та потреби досудового розслідування для заборони власнику майна користуватися автомобілем та не заперечувала проти надання такого права власника майна.

Колегією суддів встановлено, що на даний час проведено судові експертизи транспортного засобу та реєстраційних документів до нього, відповідно до яких зміни до номеру кузова автомобіля не вносилися, а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не містить ознак підробки. Водночас висновками експертизи встановлено, що номерна деталь опора амортизатора вварена не в заводських умовах, а тому з огляду на попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, існує необхідність в забороні відчуження транспортного засобу.

Апеляційний суд враховує, що в даному кримінальному провадженні власнику майна - ОСОБА_13 не повідомлено про підозру, тому а позбавлення останнього права користування майном суперечить Основному Закону України та практиці ЄСПЛ.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

За таких обставин, доводи сторони захисту щодо необґрунтованості рішення слідчого судді в частині обмеження права користування ОСОБА_11 транспортним засобом заслуговують на увагу, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання слідчого в частині заборони власнику майна права користування ним, слід визнати необґрунтованими, оскільки вони порушують його право на вільне користування майном.

Приймаючи до уваги положення п.2 ч.3 ст.407 КПК, згідно з якими апеляційний суд, має право скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, колегія суддів, за результатами розгляду клопотання слідчого, вважає за необхідне задовольнити клопотання частково та накласти арешт на майно, власником якого є ОСОБА_13 без заборони користування цим майном.

Керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 21.12.2023 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000641 від 13.12.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання дізнавача СД ВП №1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_12 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000641 від 13.12.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Накласти арешт на транспортний засіб марки «Audi А5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2013, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_14 , із забороною розпорядження автомобілем.

В іншій частині клопотання - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4