Справа № 559/701/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Рівне обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000049 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ч.3 ст.369 КК України та клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_5 ОСОБА_4 підтримане обвинуваченою ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору, суд -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Рівненського міського суду Рівненської області знаходиться кримінальне провадження №0000049 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ч.3 ст.369 КК України.

До початку підготовчого судового засідання захисником обвинуваченої ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_4 подано до суду клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, у зв`язку з його не відповідністю вимогам кримінально процесуального законодавства, порушенням основних засад кримінального законодавства, не відповідністю його змісту, фактичним обставинам справи та не конкретністю.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 та обвинувачена ОСОБА_5 вказане клопотання підтримали та просили його задоволити.

В судовому засіданні прокурор заперечив проти задоволення клопотання та вказав, що стороною обвинувачення в повному обсязі викладено суть обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Будь яких порушень вимог ст.291 КК України не допущено.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою передбаченого законом України про кримінальну відповідальність діяння, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно вимог ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Згідно з ч.1 ст.291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст.291 КПК України, та містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); розмір пропонованої винагороди викривачу; дату та місце його складення та затвердження. До обвинувального акта додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу); розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Інших вимог, яким має відповідати обвинувальний акт, КПК України не встановлено.

Згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Обвинувальний акт це важливий процесуальний документ досудового розслідування, який оформляє його результати. В ньому підводяться підсумки досудового слідства, обґрунтовуються доказами висновки слідчого, прокурора щодо винуватості підозрюваного та юридичної кваліфікації його діянь, формулюється в остаточному вигляді обвинувачення.

Насамперед, ці вимоги пов`язані зі ст.6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Саме в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, згідно ст.337 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд, тому дуже важливо бездоганне дотримання стороною обвинувачення зазначених вище вимог закону.

Об`єднана палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі №683/694/20 від 15.01.2024 року зазначила, що: «Кримінальний процесуальний закон вимагає обов`язкового відображення трьох складників щодо висунутого обвинувачення: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації (формули обвинувачення); формулювання обвинувачення.

При цьому під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Слід зауважити, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.»

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Жупнік проти України» від 09 грудня 2010 року, межі гарантій, передбачених пп. «а» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого п.1 ст.6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутого особі обвинувачення, яка надалі може бути сприйнята судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. Разом із цим підпункти «a» і «б» п.3 ст.6 Конвенції взаємопов`язані та визначають, що право бути поінформованим про характер і причину висунутого обвинувачення слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту.

Згідно ч. 3 ст.6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; б) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

При цьому, як зазначив ЄСПЛ у справі «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року: «поняття "обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (див. "Фоті та інші проти Італії" (Fotiand Others v.Italy), серія А №56, п. 53, рішення від 10 грудня 1982 року, та "Озтурк проти Німеччини" (Ozturk v.Germany), серія А №73, п.53, рішення від 21 лютого 1984 року)».

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, зазначено, що «…обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у ч.3 ст.6 Конвенції.

Так, у обвинувальному акті по даному кримінальному провадженню, крім іншого, зазначено, що ОСОБА_5 «запропонувала останньому надати грошові кошти в сумі 3000 доларів США для передачі їх до початку наступного судового засідання прокурору, який приймає участь у судовому провадженні - прокурору Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_6 », і в тому ж обвинувальному акті, далі по тексту зазначено, що ОСОБА_5 «зможе запропонувати надати неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 3000 доларів США для службових осіб, які займають відповідальне становище, тобто прокурорам Луцької місцевої прокуратури Волинської області». Тобто в одному і тому самому обвинувальному акті зазначені різні службові особи які займають відповідальне становище та різна їх кількість, тобто прокурор ОСОБА_6 Луцької місцевої прокуратури Волинської області та прокурори Луцької місцевої прокуратури Волинської області.

Крім того, в обвинувальному акті зазначено, що « ОСОБА_5 у власних корисливих цілях, та зловживаючи довірою до себе як до адвоката та захисника обвинуваченого у справі, 21.03.2016 року, запропонувала останньому надати грошові кошти в сумі 3000 дол. США для передачі їх до початку наступного судового засідання прокурору Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_6 » . Із вказаного слідує, що ОСОБА_5 не збиралася передавати грошові кошти, а залишити собі, на що вказує власний корисливий мотив. Разом з тим, кваліфікація яка би охоплювала вищеописані дії, в обвинувальному акті відсутня, а саме за ст.190 КК України.

Таким чином, із викладеного не вбачається в інтересах якої саме третьої особи чи осіб діяла ОСОБА_5 , чи виключно в своїх, в наслідок чого обвинувачення сформульовано не конкретно, а зазначена кваліфікація її дій не належна.

Суд погоджується із доводами захисту щодо не конкретності обвинувачення, яке тісно пов`язане з його кваліфікацією, та яке із врахуванням правових висновків Верховного Суду здається сумнівним, що безперечно негативно впливає на ефективне право ОСОБА_5 на захист.

Свій висновок суд обґрунтовує на підставі правового висновку Верховного Суду України, викладеного у його постанові від 26 березня 2015 року по справі №5-3кс15, в якій, суд зазначив, що:«якщо винний отримує від іншої особи гроші чи інші цінності нібито для передачі службовій особі як хабар (неправомірну вигоду), маючи намір не передавати їх, а привласнити, вчинене належить оцінювати як шахрайство і кваліфікувати за відповідною частиною ст. 190 КК України. Однак якщо винний сам схилив хабародавця до передачі йому цінностей, його дії належить також кваліфікувати як підбурювання до закінченого замаху на дачу неправомірної вигоди (хабаря), тобто ще й за ч.4 ст.27, ч.2 ст.15 і відповідною частиною ст.369 КК України.»

Аналогічний правовий висновок підтримано Верховним Судом у постанові від 06 березня 2018 року по справі №727/6661/15-к, провадження №51-1426км18 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 року по справі №536/2475/14-к, провадження №13-34кс19.

У зв`язку з відсутністю конкретики у формулюванні обвинувачення та належної кваліфікації дій, не вбачається можливим зрозуміти суть пред`явленого обвинувачення. Крім того, вказані недоліки обвинувального акту в подальшому можуть стати підставою для скасування будь якого судового рішення прийнятого судом по суті.

Таким чином, обвинувальний акт не відповідає вимогам статті 291 КПК України, так як фактично не містить необхідних обов`язкових складових та є неконкретним.

Зазначені порушення статті 291 КПК України, допущені при складанні та затвердженні обвинувального акту стосовно ОСОБА_5 унеможливлюють призначення судового розгляду на підставі цього обвинувального акту. При цьому суд враховує, що повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому засіданні, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Вищевказані порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України, дають підстави дійти висновку, що складений обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та порушує основні засади кримінального провадження, а тому обвинувальний акт, з доданими до нього документами підлягає поверненню прокуророві, який направив його до суду, для усунення допущених недоліків та приведення його у відповідність до вимог ст.291 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.291, 314, 371, 372, 376, 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_5 ОСОБА_4 підтримане обвинуваченою ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору, задоволити.

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000049 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ч.3 ст.369 КК України, повернути прокурору Рівненської обласної прокуратури у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України для усунення недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1