ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/590/24 Справа № 212/2150/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей на маючого, працюючого в Шахті «Покровська» ПрАТ «КЗРК» на посаді машиніста бурової установки,зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України (далі КК), -

В С Т А Н О В И Л А :

З матеріалів провадження убачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у тому, що він 22.02.2024 у другій половині дня, точного часу досудовим слідством не встановлено, приїхав за місцем мешкання свого знайомого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , де також знаходились ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з якими ОСОБА_8 почав розпивати спиртні напої.

Знаходячись за вищевказаною адресою ОСОБА_8 будучи в стані алкогольного сп`яніння разом з ОСОБА_9 продовжував вживати спиртні напої, при цьому ОСОБА_10 та ОСОБА_11 займалась побутовими справами у приміщенні зазначеної квартири.

В цей час, на ґрунті ревнощів до ОСОБА_10 між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виникла сварка в ході якої ОСОБА_8 звинувачував ОСОБА_9 у відносинах з ОСОБА_10 , тим самим викликавши у ОСОБА_8 гостру неприязнь до ОСОБА_9 , що зумовило виникнення злочинного умислу направленого на спричинення тяжких тілесних ушкоджень останньому.

В цей же день, у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 22:30 годин, на підставі ревнощів, в ході сварки ОСОБА_9 з ОСОБА_8 , останній, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел направлений на умисне протиправне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, знаходячись в приміщенні кімнати вище вказаної квартири, діючи з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , з мотивів гострої неприязні до нього, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи прямий умисел на заподіяння потерпілому ОСОБА_9 , тяжких тілесних ушкоджень, не переслідуючи за мету спричинити йому смерті, з силою умисно наніс не менше 3 ударів руками в ділянку обличчя та тулубу потерпілого ОСОБА_9 .

В свою чергу ОСОБА_10 та ОСОБА_11 намагались зупинити протиправні дії ОСОБА_8 , однак останній на їх вимогу не реагував, однак в подальшому припинив свої протиправні дії.

Одразу ж після того, як ОСОБА_8 , знаходячись в приміщені квартири АДРЕСА_3 , припинив свої протиправні дії, через деякий час знову наніс не менше 6 ударів в область голови та тулубу потерпілого, від отриманих тілесних ушкоджень, у невстановлений досудовим слідством час, однак не пізніше ІНФОРМАЦІЯ_3 потерпілий помер.

Таким чином, в результаті протиправних дій ОСОБА_8 , спрямованих на спричинення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, останньому заподіяно смерть.

Причиною смерті ОСОБА_9 на підставі лікарського свідоцтва про смерть №425 від 25 лютого 2024 року, являється:

-Травматичний шок;

-Переломи кісток скелету

-Інші уточнені травми із залученням декількох ділянок тіла за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Таким чином ОСОБА_8 підозрюється в спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2024 рокуклопотання старшого слідчого СВ ВП № 3 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_12 , погоджене прокурором Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 задоволено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, починаючи з моменту фактичного затримання, тобто з 02:40 години 25 лютого 2024 року до 24 квітня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

25.02.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК.

25.02.2024 о 02:40 годині ОСОБА_8 затримано в порядку ст.208 КПК України (далі-КПК) та того ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку незаконністю, необґрунтованістю, невідповідністю обставинам кримінального правопорушення та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що підозра вручена ОСОБА_8 є необґрунтованою, оскільки в основу підозри покладено лікарське свідоцтво про смерть, яке не визначає причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_8 та смертю ОСОБА_9 , так як не встановлено час смерті ОСОБА_9 та коли саме ОСОБА_8 завдав йому тілесних ушкоджень. Крім того, з показань свідків вбачається, що після сварки з потерпілим, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжували проводити час разом, після чого підозрюваний залишив місце злочину при свідках. Тобто свідчень, що підозрюваний повернувся і завдав тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, від яких останній помер, не встановлено та не зазначено стороною обвинувачення.

Також вважає, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених п.п.1,2,3 ч.1 ст.177 КПК України (далі-КПК) та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів. Аргументує тим, що підозрюваний ОСОБА_8 працевлаштований, не має соціальних зв`язків негативного характеру, має на утриманні матір похилого віку з інвалідністю та зареєстроване місце проживання, раніше не судимий. Крім того квартира, в якій проживав потерпілий та яка є місцем вчинення злочину оглянута, зачинена та опломбована працівниками поліції, до якої немає доступу іншим особам.

Разом з тим зазначає, що слідчим суддею не розглядалося належним чином питання щодо застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, а клопотання слідчого не відповідає вимогам ст.184 КПК, так як не містить обґрунтування неможливості запобігання ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того вказує, що всупереч ч.3 ст.183 КПК слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали не визначено розмір застави, чим порушено вимоги Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ.

На підставі вищевикладеного захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2024 року та обрати стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладенням відповідних обов`язків або визначити розмір застави, достатній для належної поведінки підозрюваного, з урахуванням практики ЄСПЛ, навіть у тяжких злочинах.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні, просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно вимог ч.1ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, за приписами ст.178 КПК, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного/обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного/обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного/обвинуваченого; його майновий стан та наявність у нього судимостей тощо.

Згідно ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Як зазначено у п.4 ч.2 ст.183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 є раніше не судимою особою, та санкція ч.2 ст.121 КК, за якою йому повідомлено про підозру, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК, всупереч твердженням сторони захисту, підтверджується наведеними в клопотанні слідчого, перевіреними під час судового розгляду слідчим суддею доказами, зокрема: протоколом огляду місця події від 25.02.2024 (а.с.7-9); протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 25.02.2024 (а.с.17); лікарським свідоцтвом про смерть від 25.02.2024 (а.с.15); протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 25.02.2024 (а.с.23-24); протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 25.02.2024 (а.с.25-26); протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 25.02.2024 (а.с.27-28); протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 25.02.2024 (а.с.20); постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 25.02.2024 (а.с.10-11, 12-13).

Отже, на переконання колегії суддів, фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри за ч.2 ст.121 КК,

Таким чином доводи апеляційної скарги захисника про відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення є неспроможними. Наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, належним чином мотивовано слідчим суддею у своїй ухвалі. Так, про наявність існування вказаних ризиків свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також те, що підозрюваному відомі анкетні дані ключових свідків у даному кримінальному провадженні, в тому числі сусідів за місцем скоєння злочину, та останній проживає зі свідком у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , а тому з метою в подальшому зміни ними показів та уникнення відповідальності за вчинений тяжкий злочин, підозрюваний може здійснювати на них вплив.

Разом з цим, слідчий суддя дійшов до переконання, що у судовому засіданні прокурором не доведено наявності ризиків, передбачених п.п.2,4 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваного ОСОБА_14 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що не оспорюється стороною обвинувачення, а отже ці висновки слід вважати доведеними.

Таким чином, всупереч твердженням сторони захисту, слідчий суддя, відповідно до ч.1 ст.178 КПК, врахував вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_8 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у цьому злочині, та відомості про особу підозрюваного ОСОБА_15 в їх сукупності, зокрема, його вік та стан здоров`я, який не перешкоджає його перебуванню в ізоляції від суспільства, репутацію підозрюваного, майновий та сімейний стан, який розлучений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, має постійне місце роботи, зареєстрований разом з матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи та має рідну сестру, яка проживає окремо разом зі своєю сім`єю, раніше не судимий, та дійшов до висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи, зокрема, у вигляді цілодобового домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту, не забезпечать його належної процесуальної поведінки та не зможуть запобігти встановленим ризикам.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК, недоведеність існування підстав для обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність будь-яких обґрунтувань того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Водночас, колегія суддів вважає, що аргументи захисника та його посилання на наявність у підозрюваного ОСОБА_8 матері, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, постійного місця проживання та роботи, відсутності судимостей, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки це не спростовує висновку слідчого судді про те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Також, всупереч доводам сторони захисту, слідчий суддя, дотримуючись приписів ч.4 ст.183 КПК, правильно не визначив розмір застави, оскільки ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про невідповідність клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вимогам ст.184 КПК, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вони не є предметом апеляційного розгляду, а отже судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, з наведенням відповідних мотивів, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, враховуючи обставини, передбачені ст.178 КПК, а також з дотриманням вимог ст.ст.194,196 КПК, дійшов висновку про доцільність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 24 квітня 2024 року включно, без визначення розміру застави. Тому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 є безпідставними та задоволенню не підлягають, а ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2024 року, якою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного за ч.2 ст.121 КК, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 24 квітня 2024 року включно, без визначення розміру застави - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4