Справа № 461/9291/23
Провадження № 1-кп/461/237/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2024 року. м. Львів.

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

при розгляді у відкритому судовому засіданні угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим у кримінального провадження № 461/9291/23 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Галицького районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження № 461/9291/23 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України та у сприянні незаконному переправленню осіб через державний кордон України наданням засобів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, повторно, з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

01.05.2024 р. на підставі положень ст. 468 КПК України укладена письмова угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

Прокурор, обвинувачений та захисник в судовому засіданні просили суд затвердити вищезазначену угоду з зазначених в ній підстав.

Суд, заслухавши думку учасників, перевіривши угоду на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та закону приходить до наступного висновку.

Пункти 1, 2 частини 7 ст. 474 КПК України передбачають, що суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону та відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам закону, та/або не відповідають інтересам суспільства.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015, за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень:

а) затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або

б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК України;

В угоді про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим зазначено наступне. Наявність згоди на активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, щире каяття у вчиненому правопорушенні, що полягало у зміні діяльності обвинуваченого, яка була переорієнтована на активне сприяння діяльності волонтерського руху в Україні та підтримці Збройних сил України, наявності численних подяк та грамот від підрозділів Збройних сил України, органів місцевого самоврядування, позитивних характеристик з місця проживання, перебування на утриманні обвинуваченого 2-х малолітніх дітей, у вихованні яких останній бере активну участь, збігу складних сімейних обставин на час вчинення кримінального правопорушення, що полягали в відсутності джерел доходу сім`ї при необхідності лікування новонародженої дитини, відсутність судимостей, а також враховуючи відсутність заподіяної кримінальним правопорушенням майнової шкоди чи шкоди життю та здоров`ю окремих осіб, відсутність обтяжуючих вину обставин, сторони дійшли згоди на можливість призначити ОСОБА_4 остаточне покарання із застосування положень ст. 69 КК України, шляхом переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 3 ст. 332 КК України за це кримінальне правопорушення та без призначення додаткового покарання, що передбачене в санкції ч. 3 ст. 332 КК України.

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 69 КК України сторони угоди прийшли до згоди призначити ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 14 000 (чотирнадцяти тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 283 000 грн.

Приписами статей 50, 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього Кодексу.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Відповідно до ст. 470 КПК України прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини:

1) ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб;

2) характер і тяжкість обвинувачення (підозри);

3) наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень;

4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

З обвинувального акту випливає ( ці обставини судом ще не встановлені та будуть перевірятись під час судового провадження), що обвинувачений скориставшись ситуацією в Україні, де з 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан, неодноразово, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів допомагав людям незаконно перетинати державний кордон України за грошову винагороду. Вчинення злочину з використанням умов воєнного стану може бути визнано обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого. При цьому як на досудовому розслідуванні, так і під час судового засідання обвинувачений не заявляв про повне визнання своєї вини, що виключає активне сприяння розкриттю злочину, про яке йдеться в угоді.

Зазначені в обвинувальному акті дії щодо незаконного переправлення осіб через державний кордон України під час воєнного стану - повністю суперечать та перекреслюють зазначені в угоді активне сприяння діяльності волонтерського руху в Україні та підтримці Збройних сил України, наявності численних подяк та грамот від підрозділів Збройних сил України, органів місцевого самоврядування. Така діяльність є взаємовиключною, з протилежним вектором направлення, що може свідчити про таку діяльність з метою прикриття можливої злочинної діяльності, зазначеної в обвинувальному акті.

Зазначена в обвинувальному акті протиправна діяльність обвинуваченого не може виправдовуватись наявністю на утриманні дітей, відсутністю джерел доходу сім`ї при необхідності лікування новонародженої дитини, або відсутністю заподіяної можливим кримінальним правопорушенням майнової шкоди чи шкоди життю та здоров`ю окремих осіб. На думку суду, можлива допомога людям з корисливих мотивів незаконно перетинати державний кордон з використанням умов воєнного стану підриває забезпечення призову та мобілізації, підриває недоторканість державних кордонів та обороноздатність країни, що в свою чергу може призвести до непоправних наслідків втрати незалежності України та, відповідно, до загрози втрати свободи, життя та здоров`я всіх її громадян.

Санкція ч. 3 ст. 332 КК України передбачає позбавлення волі від 7 до 9 років із конфіскацією майна та з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк до 3 років. Суд вважає, що прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості не в повній мірі врахував вищеперелічені обставини, ступінь та характер можливого сприяння обвинуваченого у проведенні кримінального провадження, характер і тяжкість обвинувачення.

Тому узгоджене прокурором покарання ОСОБА_4 згідно з умовами угоди не відповідає інтересам суспільства.

За таких обставин суд відмовляє в затвердженні угоди і вважає необхідним судове провадження продовжувати у загальному порядку.

Керуючись 474 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України продовжити у загальному порядку.

Повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1