Справа № 346/3244/23
Провадження № 1-в/346/3/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2024 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника КВК (№41)» ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Коломия, в режимі відеоконференції, подання начальника Державної установи «Коломийська виправна колонія (№41) про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянин України, до засудження проживав в АДРЕСА_1 , розлучений, раніше судимий: 03.02.1997 р. Печерський районним судом м.Києва за ст..140 ч.2,222 ч.1, 42 КК України (1960р.) до 3 років позбавлення волі. Звільнений 12.12.1998 р. умовно-достроково на 1 рік 28 днів, засудженого вироком апеляційного суду м.Києва від 17.02.2003 року, ухвалою Верховного Суду України від 05.06.2003 року за ч.3 ст.187, ч.3 ст.15 ч.3 ст.187, п.п.9, 12,13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.п.1, 5, 9, 12 ч.2 ст.115, ст.348, ч.1 ст.263, 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна -

В С Т А Н О В И Л А:

Начальник Державної установи «Коломийська виправна колонія (№41)» (далі по тексту - КВК №41) звернувся до суду із поданням про заміну засудженому ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

На обґрунтування подання зазначено, що ОСОБА_8 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного вироком апеляційного суду м.Києва від 17.02.2003 р. Початком строку відбування покарання є 18.04.2002р. Датою можливості вирішення питання щодо заміни довічного позбавлення волі є 02.03.2016. За час тримання в умовах Київського СІЗО не допускав порушень встановленого порядку відбування покарання, дисциплінарні стягнення не накладались, заохочень не мав. За час відбування покарання в ДУ «Темнівській виправна колонія (№100)» мав одне дисциплінарне стягнення, яке погашено, за добросовісне відношення до роботи застосовано чотири заохочення. З 03.03.2023 відбуває покарання в умовах КВК №41 , за час відбування покарання заохочень та стягнень не має, працевлаштований у виробничій майстерні установи, до роботи відноситься добросовісно, поставлені завдання виконує вчасно та якісно, залучається до виконання робіт по благоустрою місць позбавлення волі без оплати праці та поліпшення житлово-побутових умов засуджених, до робіт завжди ставиться сумлінно, на заходи виховного впливу реагує добре. У взаємовідносинах із засудженими не конфліктний, у відношенні до представників колонії тактовний, підтримує соціальні зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов та отримання посилок. Під час відбування покарання усвідомив тяжкість скоєного злочину та вину визнає. Згідно оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення у засудженого ОСОБА_8 встановлено середній рівень ризику.

Представник КВК №41 у судовому засіданні підтримав подання з підстав, викладених у ньому та просив його задовольнити. Додатково зазначив, що за весь період відбування покарання ОСОБА_8 характеризується позитивно, має чотири заохочення і одне стягнення, яке погашене. Зазначив, що за час відбування покарання в умовах КВК №41 був працевлаштованим, проте через стан його здоров`я засуджений міг виконувати роботу сидячи, але така робота не завжди могла бути надана засудженому. Останній під час відбування покарання розкаявся у вчинених ним злочинах, підтримує місці родинні стосунки з матір`ю, сестрою.

Засуджений ОСОБА_8 просив подання КВК №41 задовольнити. Зазначив, що підтримує протягом всього часу відбування покарання зв`язок зі своїми рідними матір`ю сестрою, братом та сином. На даний час розведений. Свою вину у вчиненому визнає повністю та усвідомив наслідки свого вчинку, на час розгляду справи судом вину визнавав частково та оскаржував судові рішення. Оскілки так йому радив адвокат. Але він завжди розумів, що вчинив неправильно, але змінити вчинене він на зараз не може. Усвідомлює, що вчинив дуже тяжкий злочин. Просив в суді вибачення у потерпілих, намагався погасити шкоду, яка стягнута з нього вироком суду, але не міг цього зробити через відсутність виконавчого листа. Зв`язок з минулим оточенням не підтримує, і не бажає цього. Протягом всього часу відбування покарання працював і не відмовлявся ніколи від виконання робіт по благоустрою, але останні роки через проблеми зі здоров`ям, а саме хворобою вен, йому важко працювати стоячи і він просив залучати його до роботи, яку можна виконувати сидячи.

Захисник наполягав на задоволенні подання КВК №41, зазначивши, що ОСОБА_8 став на шлях виправлення, про що свідчать характеризуючи його особу матеріали. Під час відбування покарання був працевлаштованим, має сім`ю, що свідчить про соціальну адаптованість. Просив замінити покарання у виді довічного позбавлення волі на 15 років позбавлення волі.

Прокурор не заперечила проти подання КВК №41, вважаючи його обґрунтованим. Вважає, що ОСОБА_8 за час відбування покарання став на шлях виправлення, а тому до нього може бути застосована відповідна пільгова норма у виді заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, а саме на 20 років.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши подання, додані до нього матеріали та матеріали особової справи на ОСОБА_8 колегія суддів приходить до наступного.

Судом встановлено, що вироком апеляційного суду м.Києва від 17.02.2003 року зміненого ухвалою Верховного Суду України від 05.06.2003 року ОСОБА_8 засуджено за ч.3 ст.187, ч.3 ст.15 ч.3 ст.187, п.п.9, 12,13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.п.1, 5, 9, 12 ч.2 ст.115, ст.348, ч.1 ст.263, 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10.04.2018 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано засудженому ОСОБА_8 в строк відбування покарання призначеного за вироком апеляційного суду м. Києва від 17.02.2003 строк попереднього ув`язнення з 18.04.2002 до 05.06.2003 з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

На даний час Засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання в Державній установі «Коломийська виправна колонія (№41)».

Початок строку покарання 18.04.2002 року.

З характеристики на засудженого ОСОБА_8 від 08.06.2023 вбачається, що за час тримання в умовах Київського СІЗО не допускав порушень встановленого порядку відбування покарання, дисциплінарні стягнення не накладались, заохочень не мав. За час відбування покарання в ДУ «Темнівській виправна колонія (№100)» з 25.05.2004 року мав одне дисциплінарне стягнення, яке погашено, за добросовісне відношення до роботи застосовано чотири заохочення. З 03.03.2023 відбуває покарання в умовах ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)», за час відбування покарання заохочень та стягнень не має, працевлаштований у виробничій майстерні установи, до роботи відноситься добросовісно, поставлені завдання виконує вчасно та якісно, залучається до виконання робіт по благоустрою місць позбавлення волі без оплати праці та поліпшення житлово-побутових умов засуджених, до робіт завжди ставиться сумлінно, на заходи виховного впливу реагує добре. У взаємовідносинах із засудженими не конфліктний, у відношенні до представників колонії тактовний, підтримує соціальні зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов та отримання посилок. Під час відбування покарання усвідомив тяжкість скоєного злочину та вину визнає. Згідно оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення у засудженого ОСОБА_8 встановлено середній рівень ризику.

За змістом психологічної характеристики на ОСОБА_8 , останній в ході консультативної роботи висловлював визнання своєї вини, яке виражається в належній критичний оцінці своєї протиправної поведінки, її осуді та бажанні залагодити свою провину, що має підтвердження в конкретних його діях. Засудженому рекомендовано стимулювати активність, загострювати увагу на можливість виконання труднощів, тому що може легковажно підійти до завдання.

Згідно довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_8 від 08.06.2023 останній в 2017, 2019, 2020 та 2022 роках отримав чотири заохочення за виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки. В 2004 році ОСОБА_8 мав одне стягнення, яке на день розгляду подання погашено.

ОСОБА_8 складено форму індивідуального плану виправлення та ресоціалізації, до якого включено наміри щодо зміцнення родинних стосунків, поновлення документів, вибачення перед рідними потерпілих, заплановано працевлаштуватися на виробництві.

Відповідно до висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_8 останній став на шлях виправлення (довів своє виправлення), ступень виправлення засудженого оцінено в 76 балів, що перевищує мінімальні 65 балів. Згідно відомостей щодо проведення оцінки ризиків повторного вчинення правопорушення засудженого ОСОБА_8 ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та рівень втручання є середніми.

Виконавчі листи на засудженого ОСОБА_8 до КВК №41 не поступали.

З виписки з протоколу №17 від 08.06.2023 засідання комісії з розгляду питань щодо застосування до засуджених до довічного позбавлення волі заміни покарання на покарання у виді позбавлення волі на певний строк вбачається, що комісія постановила направити матеріали щодо засудженого ОСОБА_8 до суду, як такого що став на шлях виправлення.

З характеристик на засудженого ОСОБА_8 за 2004, 2005, 2007, 2008, 2009, 2014 роки вбачається, що він відбував покарання в ДУ «Темнівській виправна колонія (№100)», під час відбування покарання характеризувався негативно, 05.10.2004 мав одне дисциплінарне стягнення, яке погашено на даний час. Відбував покарання у секторі максимального рівня безпеки. Залучався до робіт з переробки носіння соняшника, склейки паперових мішків, пошиття рукавиць, господарських сумок. До праці ставився задовільно, порушень трудової дисципліни та санітарних норм не допускав. У скоєному злочині вину визнавав частково.

З характеристик на засудженого ОСОБА_8 за 2017, 2022 вбачається, що він продовжував відбувати покарання в ДУ «Темнівській виправна колонія (№100)», під час відбування покарання за цей час характеризувався позитивно, мав одне дисциплінарне стягнення, яке погашено на даний час, отримав чотири заохочення, залучався до робіт з виготовлення одноразових капців, до праці ставився сумлінно, поставлені завдання виконував повністю та своєчасно. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується. Виконує законні вимоги персоналу установи, не допускає порушень вимог пожежної безпеки та безпеки праці. Бере участь в реалізації програми диференційованого виховного типу «Духовне відродження» та «Правова просвіта». Відповідно до вироку суду має позовну заборгованість в сумі 5340,27 грн., але виконавчі листи до установи не надходили.

З довідок про працевикористання вбачається, що засуджений ОСОБА_8 був працевлаштованим періодично у 2017, 2019, 2020, 2021, 2022 та 2023 роках.

З довідки начальника ДУ «Коломийська виправна колонія №41» від 29.01.2024 засуджений ОСОБА_8 працевлаштований у виробничій майстерні установи, до робот завжди відноситься добросовісно, поставлені завдання виконує вчасно. Крім того, залучаться до виконання робіт з благоустрою місць позбавлення волі без оплати праці, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених, в порядку черговості в неробочий час і не більше як на дві години в день. До даних робіт завжди відноситься відповідально, розуміє їх необхідність.

Відповідно до постанови від 06.09.2017 про переведення із приміщення камерного типу (тримаються 2 особи) до багатомісного приміщення камерного типу на секторі максимального рівня безпеки ДУ «Темнівській виправна колонія (№100)» засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_8 , який відбув більше 5 років покарання, має добру поведінку, чесно ставиться до праці та стає на шлях виправлення, переведено до багатомісного приміщення камерного типу сектору максимального рівня безпеки з наданням дозволу на участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру.

Згідно довідки по особовій справі ОСОБА_8 від 14.09.2022 близькими родичами зазначені мати ОСОБА_9 , проживає за адресою АДРЕСА_3 , та сестра ОСОБА_10 , проживає за адресою АДРЕСА_4 , з якими підтримує спілкування.

Відповідно до витягу з протоколу №47 від 30.11.2022 комісії ДУ «Темнівській виправна колонія (№100)» по розгляду матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким засудженим до довічного позбавлення волі постановлено відмовити в представлені матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_8 , як особі яка не стала на шлях виправлення.

Постановою про переведення засудженого з дільниці карантину, діагностики та розподілу Коломийської ВК №41 до дільниці ресоціалізації від 17.03.2023 ОСОБА_8 переведено до дільниці ресоціалізації - відділення соціально-психологічної служби №8.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Згідно ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком (ч. 1 ст. 82 КК України). Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82 КК України). Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання (ч. 5 ст. 82 КК України).

Отже, можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким обумовлена наявністю двох складових: засуджений став на шлях виправлення та відбув певну частину строку покарання в залежності від ступеня його тяжкості (ч. ч. 3, 5 ст. 82 КК України). Тобто головною умовою для прийняття рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення, про що говориться і в п. 2 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».

Загальні принципи, встановлені в практиці ЄСПЛ щодо покарання у виді довічного позбавлення волі, були резюмовані у рішенні у справі «Хатчінсон проти Сполученого Королівства» наступним чином: «Відповідні принципи та висновки, які слід з них зробити, детально викладені в рішенні у справі Вінтера (п. п. 103-122; недавно резюмовані у рішенні у справі «Мюррей проти Нідерландів [ВП]», №10511/10, п.п. 99-100, ECHR 2016). Конвенція не забороняє призначення покарання у вигляді довічного позбавлення волі особам, засудженим за вчинення особливо тяжких злочинів, таких як вбивство. Проте, щоб таке покарання було сумісним зі ст. 3, повинна існувати «de jure і de facto» можливість його пом`якшення, що означає, що в ув`язненого повинна бути як перспектива звільнення, так і можливість перегляду міри покарання. В основі такого перегляду повинна лежати оцінка наявності законних пенологічних підстав для триваючого тримання ув`язненого під вартою в місцях позбавлення волі. Ці підстави включають покарання, стримування, захист громадськості і реабілітацію. Баланс між ними не обов`язково є статичним і може змінюватися в ході відбування покарання, таким чином, первинні підстави, що обґрунтовують тримання під вартою в момент призначення покарання, можуть втратити своє значення після тривалого періоду відбування покарання. Слід підкреслити важливість такої підстави як реабілітація, оскільки акцент в сучасній європейській карній політиці робиться на реабілітаційній меті позбавлення волі, як це відображено у практиці держав-учасниць, у відповідних стандартах, прийнятих Радою Європи, і у відповідних міжнародних матеріалах (рішення у справі Вінтер та інші, цитоване вище, п. п. 59-81). Аналогічні міркування справедливі також в контексті ст. 3, з огляду на те, що повага до людської гідності вимагає від пенітенціарних органів прагнення до реабілітації осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Отже, перевірка, яка вимагається Конвенцією, повинна дозволяти враховувати будь-який прогрес, досягнутий ув`язненим на шляху до реабілітації, і включати оцінку того, чи був такий прогрес настільки значним, що подальше тримання під вартою більше не може бути обґрунтованим законними пенологічними підставами. Тому перевірка, обмежена гуманітарними міркуваннями, є недостатньою. Критерії та умови, викладені у національному законодавстві, які стосуються такої перевірки, повинні мати достатній ступінь ясності та визначеності, а також враховувати відповідну практику Суду. Визначеність у цьому питанні є не лише загальною вимогою верховенства права, а й забезпечує можливість реабілітації; ув`язненого може бути позбавлено такої можливості, якщо процедура перегляду законності і обґрунтованості покарання і наявності підстав для звільнення є незрозумілою або нечіткою. Таким чином, особи, засуджені до довічного позбавлення волі, мають право з моменту призначення покарання знати, що вони повинні зробити для того, щоб могло бути розглянуте питання про їх звільнення, та за яких умов, в тому числі, коли буде розглянуто питання про перегляд законності і обґрунтованості покарання або коли ув`язненим може бути подано відповідне клопотання. Що стосується характеру перевірки, Суд підкреслив, що визначення форми такої перевірки (чи повинна вона здійснюватись судовими органами чи органами виконавчої влади), не відноситься до його завдань, з урахуванням свободи розсуду, яка надається державам-учасницям. Таким чином, кожна держава повинна визначити форму проведення перевірки законності та обґрунтованості покарання (органами виконавчої влади чи судовими органами)». Крім того, у справі «Матійошайтіс та інші проти Литви» особлива увага приділялася питанням забезпечення можливостей для соціальної адаптації та реабілітації засуджених до довічного позбавлення волі в період відбування покарання. Суд дійшов висновку, що умови тримання в установах виконання покарань осіб, засуджених до довічного позбавлення волі не сприяють реабілітації.

Згідно з ч. 1, 3 ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ч.2 ст.67 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Під сумлінним ставленням до праці необхідно розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

Засуджений ОСОБА_8 перебуває в місцях позбавлення волі з 18.04.2002. На день розгляду подання, ОСОБА_8 , з урахуванням зарахованого в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, фактично відбув більше 20 років позбавлення волі, що дає можливість розглянути питання про заміну довічного позбавлення волі більш м`яким у виді позбавлення волі на певний строк.

З матеріалів особової справи вбачається, що починаючи з 2017 року (на п`ятнадцятому році перебування в місцях позбавлення волі) поведінка засудженого та його ставлення до праці змінюється, спостерігається процес позитивних змін в його особистості, відношення до праці більш добросовісне та відповідальне, за виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки отримує чотири подяки, тобто засуджений став на шлях виправлення.

Колегія суддів приходить до висновку, що на даний час ОСОБА_8 став на шлях виправлення, оскільки свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинах за час відбування покарання визнав повністю, усвідомив вчинене та розкаявся, протягом останніх шести років перебування в умовах ізоляції від суспільства мав заохочення, що у свою чергу свідчить про те, що ОСОБА_8 прагнув досягнути виправлення, а не мав за мету уникнути відповідальності за вчинені злочини, з урахуванням того факту, що визначених процедур для пом`якшення довічного позбавлення волі діючим законодавством передбачено не було.

Крім того, суттєвою є та обставина, що ОСОБА_8 протягом всього часу відбування покарання залучався до роботи, ставлення до праці засудженого відповідальне та чесне. Засуджений додержувався правил охорони праці та техніки безпеки, бережливо використовував обладнання та інструменти. Вказане на думку суду говорить про наявність сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці засудженого.

Також колегія суддів звертає увагу і на ту обставину, що умови відбування покарання ОСОБА_8 змінювались в порядку ст. 151-1 КВК України, що у свою чергу відбувається також в залежності від поведінки засудженого і ставлення до праці, що також є додатковою обставиною, яка у сукупності з іншими, встановленими судом фактами, свідчить про позитивні зміни особистості засудженого, що призводять до його виправлення.

Важливе значення має і та обставина, що засуджений за час відбування покарання був залучений до програм диференційованого виховного впливу «Духовне відродження» та «Правова просвіта», що позитивно відобразилося на процесі його виправлення та ресоціалізації.

На переконання суду одним із важливих факторів, який свідчить про можливість заміни покарання ОСОБА_8 , є наявність сімейних зв`язків, зокрема з матір`ю, сестрою та сином, про що свідчать відомості з матеріалів особової справи та підтверджує засуджений.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги особу засудженого, суд приходить до висновку, що є достатні дані та підстави визначені законом вважати, що засуджений став на шлях виправлення, а це дає суду підстави прийняти рішення про можливість замінити ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком на 17 років.

При цьому, визначаючи строк покарання у виді позбавлення волі саме у 17 років, а не в максимальному - 20 років, суд виходить із необхідності врахувати вік засудженого, який на момент розгляду подання досяг 51 року, вже існуючий у засудженого ступень виправлення, описаний судом вище, а також із необхідності практичного врахування судом досягнутого засудженим прогресу на шляху своєї реабілітації та стимулювання до соціологічної адаптації.

Керуючись ст. 82 КК України, ст. ст. 371, 372, 376, 537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Подання начальника Державної установи «Коломийська виправна колонія (№41)» про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким відносно засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком апеляційного суду м.Києва від 17.02.2003 року зміненого ухвалою Верховного Суду України від 05.06.2003 року за ч.3 ст.187, ч.3 ст.15 ч.3 ст.187, п.п.9, 12,13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.п.1, 5, 9, 12 ч.2 ст.115, ст.348, ч.1 ст.263, 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, замінити покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі, на строк 17 (сімнадцять) років.

Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі обчислювати з дня заміни покарання у виді довічного позбавлення більш м`яким у виді позбавлення волі - з 10 травня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголошено о 15 год 00 хв. 10.05.2024 року.

Головуючий суддя : ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3