У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

представника третьої особи,щодо майна якої

вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_6

третьої особи,щодо майна якої

вирішується питання про арешт ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна, - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 травня 2024 року про арешт майна.

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 травня 2024 року накладено арешт на тимчасово вилучене майно, в ході проведеного обшуку, а саме: грошові кошти в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) доларів США: 16 купюр номіналом по 100 доларів; мобільний телефон марки «Iрhone 13» в корпусі рожевого кольору imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 із сім-картою оператора «ВФ Україна» НОМЕР_3 , яким користується ОСОБА_8 ; мобільний телефон марки «Iрhone 13» в корпусі темно-синього кольору imei1: НОМЕР_4 , imei2: НОМЕР_5 із сім-картою оператора «Київстар» НОМЕР_6 , яким користується ОСОБА_9 ; банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_7 ; банківську картку АТ «А-банк» № НОМЕР_8 ; пакет ПрАТ «Київстар» без сім-карти із № НОМЕР_6 ; грошові кошти в сумі 600 (шістсот) доларів США: 6 купюр номіналом по 100 доларів; грошові кошти в сумі 680 (шістсот вісімдесят) гривень: 2 купюри номіналом по 200 грн, 2 купюри по 50 грн, 9 купюр по 20 грн; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки "BMW" модель «328I», д.н.з. НОМЕР_9 серії НОМЕР_10 від 17.02.2024 на ім`я ОСОБА_9 ; автомобіль марки "BMW" модель «328I», д.н.з. НОМЕР_9 , номер кузова НОМЕР_11 та ключі від нього із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, адвокат ОСОБА_6 , просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на автомобіль марки "BMW" модель «328I», д.н.з. НОМЕР_9 , номер кузова НОМЕР_11 та ключі від нього.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає, що в клопотанні прокурора про накладення арешту на автомобіль марки "BMW" модель «328I», д.н.з. НОМЕР_9 , зазначені неправдиві відомості щодо власника майна, оскільки зазначений автомобіль належить ОСОБА_7 .

Зазначив, що автомобіль не є матеріальним об`єктом злочинів, передбачених ч. 3, 4 ст. 190 КК України та не має жодного відношення до кримінального провадження.

Звертає увагу, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, власників вилученого майна не було викликано у судове засідання для надання пояснень.

Встановлені слідчим суддею обставини.

Прокурор відділу Миколаївської обласної прокуратури звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна в ході проведеного обшуку у ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000800 від 26.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч.3, 4 ст. 190 КК України.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав вважати, що вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, тобто воно має ознаки речових доказів у даному кримінальному провадженні.

З метою досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування у даному кримінальному провадженні, та збереження речових доказів, слідчий суддя вважав за необхідне вжити заходи забезпечення кримінального провадження, наклавши арешт на тимчасово вилучене майно.

Позиції учасників судового розгляду.

Представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - адвокат ОСОБА_6 , та третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 , підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор вважала ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження і обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів встановила таке.

З матеріалів провадження вбачається, що СВ ВП №2 Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000800 від 26.05.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3, 4 ст. 190 КК України.

07 травня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді від 23.04.2024 під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 та обшуку автомобіля ОСОБА_9 марки "BMW" модель «328I», д.н.з. НОМЕР_9 , розташованого на автопаркові біля буд. АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено майно, зазначене у клопотанні.

Виявлене та вилучене майно постановою слідчого від 08.05.2024 визнано речовими доказами.

Клопотання про накладення арешту на майно обґрунтовано тим, що вилучені речі є речовим доказом, можуть бути предметом кримінального правопорушення, що мають істотне значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, а тому з метою збереження речових доказів виникла необхідність в накладенні арешту на вилучені речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно вимогам п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі, збереження речових доказів. У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Пунктом 1 частини 2 статті 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Ці вимоги закону враховані при прийнятті слідчим суддею рішення.

Всупереч доводам апелянта, на переконання колегії суддів, у клопотанні прокурора міститься достатнє обґрунтування щодо необхідності арешту тимчасово вилученого майна. Є достатні підстави вважати, що майно, на яке накладено арешт, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, для проведення повного та всебічного досудового розслідування кримінального провадження, та відповідає критеріям, передбачених ст. 98 КПК України.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3, 4 ст. 190 КК України.

Метою арешту вказаного в клопотанні прокурора майна є забезпечення збереження речових доказів, які можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні.

Окрім того, метою накладення арешту є відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Накладення арешту сприятиме досягненню мети щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності суд не вбачає.

Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту на майно.

За такого, висновки слідчого судді про необхідність накладення арешту на зазначене майно є вмотивованими.

Клопотання про накладення арешту на майно розглянуто без участі представника третьої особи, що не суперечить вимогам ч.2 ст. 172 КПК України. Процесуальні права зазначеної особи поновлені шляхом подання апеляційної скарги. Окрім того, зазначена особа вправі звернутися безпосередньо до слідчого судді в порядку ст. 174 КПК України з клопотанням про скасування арешту майна. За такого, позбавлені підстав доводи апелянта про порушення його процесуальних прав.

Оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, вмотивованою та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 407, 422, 424, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 травня 2024 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3