УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2024 Володимир-Волинський міський суд Волинської області під головуванням судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Володимирі за засобом відеофіксації підготовче судове засідання за кримінальним провадженням відносно ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

УСТАНОВИВ:

01 березня 2024 з Володимирської окружної прокуратури до Володимир-Волинського міського суду Волинської області надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Ухвалою суду від 01.03.2024 по вказаному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання.

У судовому засіданні прокурор звернулася з клопотаннями щодо запобіжного заходу обвинуваченого та просила продовжити раніше обраший цілодобовий домашній арешт. Мотивувала свої клопотання наявністю ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, зокрема тяжкістю покарання за інкриміноване правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 15 років, що свідчить про високу суспільну небезпеку останнього, можливістю переховування від суду, знищенням доказів, впливом на потерпілу та свідків, продовженням вчинення інших кримінальних правопорушень. Всі ці ризики на теперішній момент наявні, в зв`язку з чим незастосування вказаного заходу не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 , заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, посилаючись на те, що обвинувачений має сім,ю, неповнолітню дитину та має намір продовжити працювати, у зв`язку з чим просили змінити на нічний домашній арешт з певними обмеженнями.

Заслухавши думку учасників по справі, суд приходить до наступного.

Згідно із ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. Враховуючи практику ЄСПЛ, відповідно до якої водночас із визначеннями даних випадків тримання особи під вартою та процесуальних гарантій обрання і продовження застосування таких запобіжних заходів одночасно визнається неправильним «автоматичне» продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому продовження дії таких запобіжних заходів під час підготовчого судового засідання здійснюється за клопотанням учасників судового провадження з урахуванням вимог глави 18 КПК України.

За висновком КСУ продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканість.

Вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, справу «Комарова проти України» від 16.05.2013 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З огляду на викладене та зважаючи на положення частини другої статті 29 Конституції України, Конституційний Суд України вважає, що слід визначити такі обов`язкові вимоги до правомірного арешту або тримання під вартою: по-перше, арешт чи тримання під вартою має здійснюватися виключно на підставі належним чином вмотивованого рішення суду; по-друге, підстави та порядок застосування цих запобіжних заходів мають бути визначені в законі та повинні відповідати конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права.

Оскільки метою статті 29 Конституції України є недопущення свавільного обмеження (позбавлення) свободи чи особистої недоторканності особи, то дотримання зазначених вимог є обов`язковим.

Відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За вимогами ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, і може бути застосований до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачене покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на строк понад 15 років з конфіскацією майна, не судимий, офіційно не працевлаштований, зі слів підробляє приватним чином, проживає з сім,єю, має на утриманні неповнолітню дитину, що свідчить про міцні соціальні зв`язки.

Окрім даних, що характеризують обвинуваченого, суд враховує, ті обставини, що по справі ще не розпочато судове слідство, не залучені докази, не допитані потерпіла, свідки обвинувачення, що не виключає спробу здійснити вплив на них з боку обвинуваченого.

Продовжуючи обвинуваченому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, суд враховує наявність ризиків незаконно впливати на потерпілу, свідків та інших учасників кримінального провадження, знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які на момент прийняття судом рішення не залучені до матеріалів кримінального провадження і мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення або перешкоджати судовому розгляду кримінального провадження іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від слідства, оскільки тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, може негативно вплинути на хід подальшого судового розгляду, тобто наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доказів які б спростовували вищевказані ризики та надавали можливість обрати обвинуваченому більш м`які запобіжні заходи суду не надано.

Отже, виходячи з наведеного суд дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, а тому вважає за доцільне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту та покласти відповідні обов`язки, а отже з наведених підстав відмовляє у задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу на нічний домашній арешт.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 314-316, 331 КПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який полягає в забороні обвинуваченому без дозволу суду залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , наступні обов`язки: прибувати на виклик суду за першою вимогою, а в разі неможливості з`явитися через поважні причини - завчасно повідомляти про це суд; не залишати місце постійного проживання АДРЕСА_1 . без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця мешкання; утримуватися від спілкування із особою, визнаною потерпілою та свідками по даному кримінальному провадженню.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Термін дії домашнього арешту та обов`язків покладених судом строком до двох місяців, зокрема до 04.05.2024.

Ухвалу передати для виконання органу Національної поліції за місцем мешкання обвинуваченого, зокрема Володимирському РВП ГУНП у Волинській області.

Підготовчий розгляд кримінального провадження відкласти до 12-00год. 08 квітня 2024.

Повний текст ухвали суду оголошено о 16-30 год 04.03.2024.

Суддя: ОСОБА_1