Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/288/24 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 185КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000228 за апеляційною скаргою обвинуваченого

ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 лютого 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кіровограда, українець, громадянин України, офіційно не працевлаштований, маючий середньо спеціальну освіту, неодружений, малолітніх та неповнолітніх осіб на утриманні не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 19.11.1998 Ленінським районним судом м. Кіровоград за ч. 2 ст. 141 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки;

- 29.04.1999 Ленінським районним судом м. Кіровоград за ч. 3 ст. 141, ст. 43 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 9 років;

- 25.12.2008 Ленінським районним судом м. Кіровоград за ч.2 ст. 186, 76 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. 09.01.2009 році на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки;

- 16.07.2009 Ленінським районним судом м. Кіровоград за ч.2 ст. 185, 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці;

- 20.11.2009 Ленінським районним судом м. Кіровоград за ч.2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців. Звільнений по відбуттю 06.01.2015 року;

- 24.11.2015 Ленінським районним судом м. Кіровоград за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

- 16.06.2016 Ленінським районним судом м. Кіровоград за ч.2 ст.190, ч.4 ст. 70, ст.71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 2 роки 3 місяці;

- 01.08.2016 Кіровським районним судом м. Кіровоград за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. Звільнений 17.08.2018 по відбуттю строку покарання;

- 12.02.2019 Ленінським районним судом м. Кіровоград за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

До набрання вироком законної сили, продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк покарання засудженому ОСОБА_8 обчислювати з 16.10.2023 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у загальній сумі 2616 гривень 90 копійок.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, в умовах воєнного стану, за таких обставин.

30 грудня 2022 року, близько 19.00 години, ОСОБА_8 , будучи обізнаними про введення та продовження на території України воєнного стану відповідно до указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 757/2022 від 07.11.2022, затвердженого Законом № 2738-ІХ від 16.11.2022, перебував біля магазину «Файно-маркет», який розташований за адресою АДРЕСА_3 , де зустрів раніше незнайомого ОСОБА_9 , з яким в нього зав`язалася розмова, в ході якої, ОСОБА_8 , запропонував ОСОБА_9 , випити за знайомство, нащо потерпілий погодився, та вони відійшли неподалік від магазину, де сіли на лавці в дворі багатоповерхового будинку, по АДРЕСА_3 .

Побачивши, що у потерпілого ОСОБА_9 , при собі мається мобільний телефон марки «Samsung M515F», який становить матеріальну цінність, у ОСОБА_8 , виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, переслідуючи мету власної наживи та самозбагачення, вважаючи, що його злочинні протиправні дії не будуть помічені сторонніми особами, ОСОБА_8 , скориставшись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_9 , таємно викрав з кишені куртки, належний потерпілому ОСОБА_9 , мобільний телефон марки Samsung Galaxy М51 6/128GB Black, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , вартість якого відповідно до висновку експерта №СЕ-19/112-23/1865-ТВ від 21.02.2023 складає 7183, 75 гривень.

В подальшому, ОСОБА_8 , з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 , матеріального збитку на суму 7183 гривень 75 копійок.

Крім того, 25 серпня 2023 року, близько 15 годин 00 хвилин, ОСОБА_8 , будучи обізнаними про введення та продовження на території України воєнного стану відповідно до указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 757/2022 від 07.11.2022, затвердженого Законом № 2738-ІХ від 16.11.2022, перебуваючи в приміщенні магазину «Файно-маркет» який розташований за адресою АДРЕСА_4 побачив на столі біля кавового апарату мобільний телефон Xiaomi Мі 10Т 6/128 GB Lunar Silver, який належить потерпілій ОСОБА_10 , в цей момент у нього виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, переслідуючи мету власної наживи та самозбагачення, вважаючи, що його злочинні протиправні дії не будуть помічені сторонніми особами, ОСОБА_8 , таємно викрав зі столу мобільний телефон марки Xiaomi Мі 10Т 6/128 GB Lunar Silver, ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , вартість якого відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/112-23/8646-ТВ від 07.09.2023 складає 2796,00 гривень.

В подальшому, ОСОБА_8 , з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 , матеріального збитку на суму 2796,00 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок районного суду в частині призначення покарання та призначити йому покарання не пов`язане із позбавленням волі, застосувавши вимоги ст.ст. 69, 75 КК України.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що призначене судом апеляційної інстанції йому покарання є надто суворим, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які просили застосувати вимоги ст.ст. 69, 75 КК України, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України, у колегії суддів сумнівів не викликає. Тому, колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Оцінивши дослідженні у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 та правильно кваліфікував його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким умисним злочином, обставини вчинення,розмір заподіяних збитків, особу винуватого, який неодружений, офіційно не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, осудний, з 1997 року зареєстрований як особа, яка вживає наркотичні речовини в КНП «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер КОР», на обліку в КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня КОР» не перебуває, раніше судимий, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та повне визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Атому, на думку колегії суддів, обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Що стосується доводів про призначення ОСОБА_8 покарання не пов`язане із позбавленням волі, застосувавши вимоги ст.ст. 69, 75 КК України, необхідно зазначити наступне.

Кримінальний закон передбачає у виключних випадках можливість застосування положень ст. 69 КК України лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Тобто, призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідної норми, можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК України, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

Суд, застосовуючи положень ст. 69 КК України при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо є виправлення засудженого без відбування покарання враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий починаючи з 1998 року, за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та маючі не зняті та непогашені в установленому законом порядку судимості, вчинив протягом нетривалого періоду часу ряд нових корисливих злочинів, що свідчить про його кримінальну спрямованість, стійкість злочинних намірів, заподіяні збитки не відшкодував..

Апеляційний суд даючи оцінку особі обвинуваченого, звертає увагу, що ОСОБА_8 не одружений, утриманців не має, не працює, суспільно-корисною працею не займається, а тому на думку колегії суддів не має достатніх стримуючих факторів в поведінці останнього.

ОСОБА_8 з 1997 року зареєстрований як особа, яка вживає наркотичні речовини в КНП «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер КОР».

Необхідно зазначити про те, що причиною вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень є відсутність грошових котів, отриманих законним шляхом.

При цьому, ОСОБА_8 вчинив два епізоди умисних тяжких кримінальних правопорушень, які є умисними та корисливими.

В той же час, визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення та щире каяття, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів не може бути самостійною та достатньою підставою для застосування ст.ст. 75, 69 КК України, оскільки вказана обставина жодним чином не впливає на виправлення обвинуваченого.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий починаючи з 1998 року, кількість епізодів вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, відсутність стримуючих факторів в поведінці обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи про призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням вимог ст.ст. 75, 69 КК України, оскільки у такому разі є висока імовірність вчинення останнім нових кримінальних правопорушень проти власності.

При фактичних обставинах даної справи, які встановлюють ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та ступінь його небезпечності для суспільства, а також наявності пом`якшуючих обставин, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції ч. 4 ст. 185 КК України, буде достатнім для його виправлення, перевиховання, а також попередження вчинення ним, як самим обвинуваченим, так і іншими особами аналогічних кримінальних правопорушень.

Таке рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про призначення більш м`якого покарання є необґрунтованими, тому апеляція не може бути задоволена, як безпідставна. Адже, відповідно до вимог ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість чи через суворість, що по справі відсутнє. Оскільки у апеляції обвинувачений наполягає на призначенні більш м`якого покарання, а призначене покарання є обґрунтованим, виваженим та справедливим, то підстав для зміни вироку суду чи його скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги під час апеляційного перегляду, свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 лютого 2024 року, стосовно ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4