Дата документу 14.05.2024 Справа № 317/653/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/740/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №317/653/24Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 06 березня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, який проживає у АДРЕСА_1 ),

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 15.10.2023 року приблизно о 10 годині, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, шляхом подолання перешкоди у виді металевої огорожі проник на територію дачної ділянки АДРЕСА_2 , після чого, реалізуючи свій умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, шляхом пошкодження частини задньої стіни проник до приміщення дачного будинку, розташованого на території вищезазначеної дачної ділянки, звідки таємно викрав електромережеву дриль вартістю 1167 грн. 36 коп., яка належить потерпілій ОСОБА_9 . Після чого, того ж дня ОСОБА_8 , продовжуючи свій умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись на території дачної ділянки АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу через незачинені двері проник до господарської будівлі, розташованої на території вищевказаної дачної ділянки, звідки таємно викрав пральну машину вартістю 1599 грн. 50 коп., яка належить потерпілій ОСОБА_9 . Після чого покинув місце вчинення злочину з викраденим майном, завдавши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2766 грн. 86 коп.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло та у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану. Йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання та речові докази.

Захисник в своїй апеляційній скарзі просив вирок в частині призначення покарання змінити та призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що обвинувачений щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що є пом`якшуючими покарання обставинами. Каяття обвинуваченого в дійсності було щире та послідовне. Обвинувачений активно приймав участь у слідчих діях, зокрема у слідчому експерименті. Справа була розглянута в порядку ч.3 ст.349 КПК, а тому без такої позиції обвинуваченого встановлення істини по справі та її розгляд могли бути значно складнішими. У даній справі обвинуваченим вчинено лише один епізод крадіжки, який було ним вчинено внаслідок збігу тяжких життєвих та особистих обставин. Крім того, злочин було вчинено обвинуваченим не під час невідбутої частини покарання, потерпіла не наполягала на суворому покаранні, а відтак у суду не було формальних перешкод для застосування положень ст.75 КК.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, установлених та перевірених місцевим судом у порядку ч.3 ст.349 КПК, кримінально-правової оцінки його дій за ч.4 ст. 185 КК відповідно до вимог ст.404 КПК апеляційний суд не перевіряє, оскільки законність та обґрунтованість вироку у цій частині стороною захисту не оскаржуються.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги захисника щодо призначеного покарання судова колегія виходить з положень ст.ст.50, 65 КК, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання були дотримані.

Доводи захисника про необхідність призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.75 КК є неспроможними.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання колегія суддів виходить з наступного.

Регламентовані ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час призначення покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

На переконання колегії суддів, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання відповідає наведеним вимогам закону.

Аналізуючи зміст ст.75 КК, колегія суддів зауважує, що застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження виправлення обвинуваченого є можливим без ізоляції від суспільства.

Отже положення ст.75 КК підкреслюють важливість такої мети покарання як виправлення засудженого, тобто створення у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки.

Разом з тим, під час призначення заходу примусу до обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції надав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК віднесено до тяжких злочинів. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а обставиною, що обтяжує покарання, - рецидив злочинів.

Районний суд обґрунтовано врахував і дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, у тому числі й за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, судимості за які у встановленому законом порядку не зняті та не погашені, що характеризує ОСОБА_8 як особу, схильну до вчинення злочинів.

Крім того, 27.12.2023 року до Хортицького районного суду м.Запоріжжя скеровано обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні передбаченого ч.4 ст.185 КК кримінального правопорушення.

Також слід зауважити, що ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, самостійного джерела доходу не має, позитивні соціальні зв`язки відсутні.

Щодо посилання захисника на наявність пом`якшуючих покарання обставин, колегія суддів зазначає, що перелічені апелянтом пом`якшуючі покарання обставини були враховані місцевим судом при призначенні покарання.

Вчинення обвинуваченим злочину внаслідок збігу тяжких життєвих та особистих обставин, на переконання апеляційного суду, не може якимось чином позначитись на вирішенні питання про призначення ОСОБА_8 покарання. А тому в цій частині доводи апеляційної скарги безпідставні.

Колегія суддів наголошує, що не дивлячись на неодноразові засудження ОСОБА_8 , зокрема за скоєння аналогічних злочинів, обвинувачений належних висновків для себе не зробив, розкаяння не проявив і знову вчинив кримінальне правопорушення у даному провадженні протягом року після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком суду.

Також слід відмітити, що до обвинуваченого вже тричі застосовувався інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, однак це не потягло позитивних змін в особистості ОСОБА_8 та останній продовжив свою злочинну діяльність.

Така поведінка обвинуваченого вказує на схильність ОСОБА_8 до вчинення кримінальних правопорушень, демонструє його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання.

Колегія суддів з огляду на зазначені вище обставини вважає, що досягти мети заходу примусу без ізоляції обвинуваченого від суспільства є неможливим. А тому застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК за обставин даної справи буде суперечити загальним засадам призначення покарання і не забезпечить досягнення його основної мети.

Крім того, колегія суддів зважає і на ту обставину, що покарання обвинуваченому призначено в рамках встановленої санкцією ч.4 ст.185 КК межі у мінімальному розмірі.

Відтак, на переконання колегії суддів, у даному конкретному випадку призначене обвинуваченому судом покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, тому підстав для застосування до обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням не вбачається.

Переконливих аргументів, які би доводили явну суворість призначеного ОСОБА_8 за вироком суду покарання, в апеляційній скарзі захисника не наведено.

Отже, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни судового рішення не допущено, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 06 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4