Справа № 646/8981/23
№ провадження 1-кп/646/404/2024
ВИРОК

іменем України

16.04.2024 року Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

та обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025 від 11.08.2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гальчин Андрушівського району Житомирської області, громадянина України, освіта професійно-технічна, стрільця санітара 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової часини НОМЕР_1 , не одруженого, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій у сфері незаконного поводження з бойовими припасами, вчинив носіння і зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу при наступних обставинах.

Так, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 65 від 29.03.2023 року солдата ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця-санітара 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, перебуваючи на посаді стрільця-санітара 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , 15.07.2023 року виконуючи службове завдання, точне місце виконання якого не підлягає розголошенню, знайшов ручну осколкову гранату GHO-1 RDX із запалом AF 11 та набої калібру 5,45х39 у кількості 24 штуки, які були видані для виконання службового завдання, проте, останній став зберігати вищевказане при собі для самозахисту.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, зранку 11.08.2023 року, більш точний час не встановлено, ОСОБА_4 маючи умисел на незаконне носіння та зберіганні бойових припасів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, виїхав з місця розташування військової частини НОМЕР_1 , через АДРЕСА_2 до м. Харкова, прямуючи у подальшому до с. Гальчин Бердичівського району Житомирської області. ОСОБА_4 в порушення Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядам несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС України за № 662 від 21.08.1998 року і Положення «Про дозвільну систему», затверджене постановою Кабінету Міністрів України за № 576 від 12.10.1992 року, узяв із собою знайдену в зоні бойових дій вказані ручну осколкову гранату GHO-1 RDX із запалом AF 11 та набої калібру 5,45х39 у кількості 24 штуки, які зберігалися у його дорожній сумці.

Цього ж дня, о першій половині доби, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_4 приїхав до м. Харкова, зайшов до станції метро «Проспект Гагаріна» КП «Харківський метрополітен», розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , де о 10 год. 20 хв. був зупинений працівником поліції у вестибюлі станції метро.

У подальшому, в ході огляду місця події, з 12 год. 10 хв. по 12 год. 31 хв. у ОСОБА_4 було виявлено та вилучено корпус ручної гранати GHO-1, запал до ручних осколкових гранат типу AF-11 та набої калібру 5,45х39 у кількості 24 штуки.

Згідно висновкам судово-балістичної експертизи № СЕ-19/121-23/17769-БЛ від 07.11.2023 року та судової вибухово-технічної експертизи № СЕ-19/121-23/17858-ВТХ від 06.09.2023 року, вилученими предметами є корпус ручної гранати GHO-1, промислового способу виготовлення, в окремому стані до категорії вибухових пристроїв (боєприпасів) не відноситься, запал до ручних осколкових гранат типу AF-11, промислового способу виготовлення, є вибуховим пристроєм, не призначеним для ураження живої сили і до категорії боєприпасів не належить, у сукупності корпус ручної гранати GHO-1 з запалом до ручних гранат типу AF-11 утворюють ручну гранату GHO-1, яка відноситься до категорії боєприпасів, 24 патрони є боєприпасами, придатними до стрільби. Вказані патрони є бойовими проміжними патронами калібру 5.45х39 АК, що призначені для стрільби зі зброї системи Калашникова, а також з іншої нарізної вогнепальної зброї відповідного калібру та типорозміру патронника (автомати, кулемети).

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263 КК України, тобто носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся. Фактичні обставини справи не оспорював, пояснивши при цьому, що він є військовослужбовцем. 15.07.2023 року він знайшов корпус ручної гранати та запал до неї, а також 24 патрони калібру 5.45х39, які раніше були видані для виконання завдання. Зранку 11.08.2023 року він, узявши вказані боєприпаси, поїхав з ними до дому через м. Харків. Зайшовши до станції метро «Проспект Гагаріна», його затримали працівники поліції, які провели огляд та вилучили вказані боєприпаси. Він розумів, що на той час він не мав дозволу, необхідного для поводженням із боєприпасами, жодного бойового завдання, він не виконував.

Пояснення ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, визнаних судом встановленими та викладених у вироку, беручи до уваги, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду не оспорювали фактичні обставини справи, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та розглядає справу у відповідності до ст. 349 КПК України.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів, суд як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , кримінальне правопорушення було вчинено обвинуваченим, в діяннях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, а тому вина ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження тобто, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він несудимий, має професійно-технічну освіту, є військовослужбовцем, не одружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем служби та проживання характеризується позитивно.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Враховуючи практику Європейського суду щодо призначення покарання, приймаючи до уваги наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , критичну оцінку ним своєї протиправної поведінки, враховуючи умови його життя, думку прокурора, який вважав за доцільне призначення покарання у виді позбавлення волі із звільненням від його відбування з випробуванням, суд вважає необхідним і достатнім призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції за ч. 1 ст. 263 КК України, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

На підставі ст. 75 КК України суд вважає можливим звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі, встановивши йому іспитовий строк та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, оскільки виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливо без ізоляції від суспільства.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року).

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Суд, відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України стягує з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта за проведення судово-балістичної експертизи № СЕ-19/121-23/17769-БЛ від 07.11.2023 року у розмірі 956 грн. 00 коп. та за проведення судової вибухово-технічної експертизи № СЕ-19/121-23/17858-ВТХ від 05.09.2023 року у розмірі 3824 грн. 00 коп., а всього у розмірі 4780 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд, одночасно із ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації.

Як встановлено під час судового розгляду, ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.08.2023 року накладено арешт на тимчасове вилучене майно, а саме: 1 корпус ручної осколкової гранати GHO-1 RDX, 1 підривач AF-11 та 24 патрони калібру 5.45х39 АК.

Таким чином, арешт, накладений на вказане вище майно, підлягає скасуванню.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368, 370 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Застосувати до ОСОБА_4 вимоги ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 у період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта за проведення судово-балістичної експертизи № СЕ-19/121-23/17769-БЛ від 07.11.2023 року у розмірі 956 (дев`ятсот п`ятдесят шість) грн. 00 коп. та за проведення судової вибухово-технічної експертизи № СЕ-19/121-23/17858-ВТХ від 06.09.2023 року у розмірі 3824 (три тисячі вісімсот двадцять чотири) грн. 00 коп., а всього у розмірі 4789 (чотири тисячі сімсот вісімдесят дев`ять) грн. оо коп.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.08.2023 року на тимчасово вилучене майно, а саме: 1 корпус ручної осколкової гранати GHO-1 RDX, 1 підривач AF-11 та 24 патрони калібру 5.45х39 АК, які були вилучені у військовослужбовця військової часини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , скасувати.

Речові докази корпус ручної гранати GHO-1 з у запалом до ручних гранат типу AF-11, 10 гільз патронів та 14 патронів калібру 5,45х39 АК, переданих на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП в метрополітені ГУ НП в Харківській область (квитанції № 64 від 22.09.2023 року, № 67 від 07.11.2023 року) передати в доход держави.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий -