Справа № 750/5232/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/230/24
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

17 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 травня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 204, ч. 1 ст. 199 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Хмільниця Чернігівської області, громадянину України, з середньою спеціальною освітою, працюючому в.о. директора ПП «Вундентранс», одруженому, зареєстрованому по АДРЕСА_1 , фактично проживаючому по першому АДРЕСА_2 в цьому ж місті, раніше не судимому, обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою до 06 липня 2024 року, з визначенням застави у виді 120 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 363 360 гривень.

Задовольняючи подання, слідчий суддя вказав на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що з урахуванням тяжкості можливого покарання в співставленні з характеризуючими даними та процесуальною поведінкою підозрюваного, дають підстави вважати, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. При визначенні розміру застави в межах, який перевищує вісімдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб, слідчий суддя вважав, що це буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить змінити ухвалу слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 в частині визначення розміру застави, яку збільшити до 2 500 00, що відповідає 826 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Мотивує тим, що слідчий суддя обґрунтовано застосував до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, однак, не в повній мірі врахував репутацію та майновий стан підозрюваного, що вплинуло на прийняття судом необґрунтованого рішення в частині визначення розміру застави.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вважає, що на порушення вказаних вимог, слідчий суддя не врахував матеріальне становище підозрюваного, зокрема, стороною обвинувачення в судовому засіданні вказувалося на те, що в ході проведення санкціонованих обшуків за місцем здійснення господарської діяльності ПП «Вудентранс», де керівником та власником є підозрюваний ОСОБА_6 , було виявлено та вилучено понад 15 тон спирту етилового, який є сировиною для подальшого незаконного виготовлення алкогольних напоїв, середня вартість 1 літра якого становить 70 грн.

Окрім цього, судом не враховано, що при проведенні 08 травня 2024 року обшуку автомобіля під керуванням ОСОБА_6 були вилучені 209 400 грн., з яких 56 250 грн., це грошові кошти спеціального фонду УСБУ в Чернігівській області, які використовувалися для проведення оперативної закупки незаконно виготовлених алкогольних напоїв у ОСОБА_6 . При цьому, автомобіль Фольксваген Амарок, д.н. НОМЕР_1 , який належить дружині підозрюваного, та яким користувався ОСОБА_6 , придбаний під час шлюбу підозрюваного з власником майна, а тому є спільною сумісною власністю підозрюваного та його дружини. Орієнтовна вартість зазначеного транспортного засобу становить 800 000 гривень.

Також, ОСОБА_6 проживає у власному новому будинку по першому АДРЕСА_3 , право власності на який на даний час не оформлене, але відповідно до договору постачання електроенергії укладеного з ТОВ «Енера Чернігів», замовником послуг за даною адресою є підозрюваний, а тому вказана нерухомість також є власністю останнього, а його орієнтовна вартість становить понад 1 млн. грн.

Загалом, під час проведення досудового розслідування, в результаті проведення негласних слідчих (розшукових дій) у кримінальному провадженні №0000070, а саме оперативних закупок, ОСОБА_6 здійснив збут незаконно виготовлених алкогольних напоїв на загальну суму 81 805 грн.

Проте, слідчий суддя, на порушення вимог ст. 370 КПК України, не навів об`єктивних мотивів з яких письмові докази сторони обвинувачення, які були надані в ході судового розгляду та свідчили про те, що є всі підстави для застосування розміру застави в сумі 2,5 млн. грн., як такої, що забезпечить виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, ним не враховані при визначенні розміру застави.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила збільшити розмір застави до двох з половиною мільйонів гривень, підозрюваного та його захисників, які заперечували проти аргументів прокурора, вказуючи на завідомо непомірний розмір застави, який пропонує прокурор, відсутність законних підстав для перевищення максимального розміру застави, передбачений законодавцем для злочинів такої тяжкості, є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 та гарантією виконання ним покладених на нього обов`язків, при тому, що стороною обвинувачення не доведено необхідність у визначенні саме такого розміру, як про йдеться в апеляційній скарзі, які є занадто завищеним та завідомо непомірним для підозрюваного, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як убачається з подання слідчого та матеріалів провадження ОСОБА_6 підозрюється в незаконному виготовленні підакцизних товарів, що становлять загрозу для здоров`я та життя людей, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, та у зберіганні підроблених марок акцизного податку, з метою використання при продажу товарів (незаконно виготовлених алкогольних напоїв).

У порядку ст. 208 КПК України, 08 травня 2024 року о 16 год. 41 хв. ОСОБА_6 був затриманий безпосередньо під час вчинення кримінальних правопорушень.

09 травня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 204 КК України.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України, передбачено, що розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У той же час, норма ч. 5 ст. 182 КПК України надає можливість у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних відповідно.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини неодноразово висловлювалася думка про те, що розмір застави повинен встановлюватися головною мірою з урахуванням особи підсудного, належної йому власності, його стосунків з поручителями, іншими словами - з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі (Неймайстер проти Австрії, рішення від 27.06.1968 р.; Гафа проти Мальти, рішення від 22.05.2018).

13 січня 2022 року Європейський Суд ухвалив рішення в справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15), у якому зазначив, що застава має на меті передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

Застава це не менш слабкий запобіжний захід, як безпідставно вважає прокурор, а є альтернативним запобіжним заходом по відношенню до триманню під вартою. За тяжкістю ці запобіжні заходи рівні.

Обов`язок суду призначити такий розмір застави, щоб була забезпечена процесуальна поведінка особи, а людина вийшла на волю. Правосуддя не потребує, щоб людина чекала вироку під вартою, адже вина її ще не доведена.

Застава для особи не має бути надмірним тягарем і призвести до скрутного матеріального становища її та її родини, адже запобіжний захід та визначення розміру заставу не має ототожнюватися з призначенням покарання. На даній стадії досудового розслідування слідчий суддя не має карати особу, вина якої ще не доведена, а має виконувати лише контролюючу функцію та може обмежити особу у певних правах, при цьому обґрунтовуючи кожне конкретне обмеження.

На даному етапі, застава має лише забезпечити виконання особою (підозрюваним, обвинуваченим) процесуальних обов`язків на час досудового розслідування чи судового розгляду.

Вимагаючи визначити розмір застави в розмірі 2 мільйони 500 тисяч гривень для підозрюваного, прокурор ні в апеляційній скарзі, ні в судовому засіданні не наводить обґрунтованих підстав для прийняття такого рішення, окрім посилання на те, що у спільній сумісній власності ОСОБА_6 та його дружини перебуває автомобіль, ринкова вартість якого визначена прокурором приблизно, а також на те, що на праві власності підозрюваному належить будинок, не зважаючи на те, що таке право власності не оформлено і він таким правом не наділений, знову ж таки з визначенням приблизної його ринкової вартості.

При цьому, обставини вчинення кримінальних правопорушень, ризики можливої неналежної процесуальної поведінки підозрюваного та тяжкість можливого покарання були враховані слідчим суддею, у зв`язку з чим і було прийнято рішення про призначення застави в розмірі, що перевищує максимально допустимий, визначений законодавцем.

Визначення надмірного розміру застави не може бути важелем для того, щоб особа була позбавлена можливості його внести, тим самим продовжувала перебувати під вартою, а фактично була позбавлена можливості скористатись таким альтернативним запобіжним заходом. Такий підхід суперечить принципам кримінального процесуального законодавства та є прямим порушенням прав підозрюваної особи, гарантованих не тільки національним законодавством, а й положеннями Європейської конвенції з прав людини.

При тому, що до клопотання про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 були надані достатні докази на підтвердження обґрунтованості оголошеної підозри, стороною обвинувачення не було надано жодного доказу на підтвердження викладених фактів щодо визначення такої значної суми застави, як просить прокурор в апеляційній скарзі.

Так, надані стороною обвинувачення матеріали не містять доказів того, що на праві власності ОСОБА_6 належить бодай якесь майно, а здогадки прокурора про можливе набуття права власності на будинок чи частину автомобіля, за відсутності документів, які б це підтверджували, документів на підтвердження їх вартості, не можуть враховуватись при визначенні розміру застави, адже є лише здогадками та вільним тлумаченням стороною обвинувачення відомих їй фактів, однак, не є доказами, які можуть бути покладені в основу судового рішення.

Отже, запропонований прокурором розмір застави є надмірним, більше ніж у сто разів перевищує максимально визначений законодавцем розмір застави, при тому, що стороною обвинувачення така вимога не обґрунтована та не підтверджена належними доказами. Можливість підозрюваного сплатити визначений слідчим суддею розмір застави не може бути критерієм для визначення йому такого надмірного розміру застави, який він завідомо не спроможний сплатити. Слідчий суддя не уповноважений позбавляти особу можливості скористатися альтернативним запобіжним заходом, як помилково вважає прокурор.

Більш того, як на слідчого суддю покладається обов`язок враховувати тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється особа, її майновий стан та інші обставини, так і на сторону обвинувачення покладається обов`язок доводити всі вимоги, які вона ставить перед слідчим суддею, судом при зверненні з відповідним клопотанням. У даному провадженні прокурор ставить лише вимогу про визначення розміру застави в сумі 2, 5 мільйони гривень, при цьому не виконавши обов`язок щодо доведеності та обґрунтованості таких вимог.

На даному етапі досудового розслідування, колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді про те, що розмір застави в розмірі 120 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, буде співмірним та пропорційним щодо конкретної особи, необхідним і достатнім для забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та досягненню завдань кримінального провадження.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404- 405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 травня 2024 року щодо підозрюваного ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12