Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 494/563/23
Провадження № 1-кс/499/19/24
У Х В А Л А

Іменем України

15 травня 2024 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , обвинуваченого ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_6 від розгляду справи 494/563/23, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Іванівського районного суду Одеської області ОСОБА_6 знаходиться кримінальна справа № 494/563/23.

В судовому засіданні захисником обвинуваченого ОСОБА_3 , адвокатом ОСОБА_4 заявлено відвід судді Іванівського районного суду Одеської області ОСОБА_6 від участі у розгляді справи № 494/563/23.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2024 року заяву було розподіллено судді ОСОБА_1 .

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник заяву підтримали в повному обсязі та просили задовольнити її з підстав, викладених у ній.

Прокурор заперечував щодо задоволення заяви.

Належним чином повідомлені потерпілий та представник потерпілого в судове засідання не з`явились, надали суду заяву, згідно якої просили розглянути заяву про відвід без їх участі та зазначили свою незгоду з заявленим відводом.

Головуючий у судовому провадженні суддя ОСОБА_6 до судового засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи у встановленому порядку.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, розглянувши заяву та додані до неї документи, суддя приходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, зважаючи на таке.

Положеннями ст.75 КПК України визначено підстави відводу щодо слідчого судді, судді або присяжного у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ч.1 ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Відповідно доч.5ст.80КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

У своїй судовій практиці Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, неодноразово звертав увагу на дотримання правил неупередженості (безсторонності) судами, як складової права на справедливий судовий розгляд, визначеного ст.6 Європейської конвенції з прав людини.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

У справі «Пєрсак проти Бельгії» від 01.10.1982 р. Європейський суд уточнив зміст поняття «неупереджений суд», зазначивши, що для того, щоб суди могли вселяти громадськості необхідну довіру, слід враховувати також і питання їх внутрішньої організації. Правова позиція Суду по цій справі полягає в тому, що суб`єктивний підхід до неупередженості відображає особисті переконання цього судді у конкретній справі, об`єктивний визначає, чи мали місце достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу.

Презумпція особистої неупередженості діє до тих пір, поки не доведено інше. Будь-який суддя, відносно неупередженості якого є законні сумніви, повинен вийти зі складу суду, який розглядає справу. Інакше підривається довіра, якою у демократичному суспільстві мають користуватися суди.

Даючи оцінку доводам адвоката ОСОБА_4 щодо заінтересованості головуючого у судовому провадженні судді ОСОБА_6 , суддя вважає, що такі не узгоджуються з вимогами процесуального закону та є безпідставними.

Об`єктивних підстав для відводу не наведено, а зазначені суб`єктивні доводи щодо оцінки дій суду, які зводяться до незгоди з судовими рішеннями, не є безумовною підставою для твердження щодо упередженості судді.

Обставини заяви не підтверджені жодними доказами. Суд констатує, що не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді, не підтверджені жодними належними і допустимими доказами.

На підставі наведеного, заява про відвід задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 75, 76, 80, 81 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви адвоката ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_6 від розгляду справи 494/563/23- відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_7