ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

учасників провадження: прокурора ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в режимі відеоконференції, дружини обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_9 , захисників: ОСОБА_6 та ОСОБА_10 на вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 05.03.2024 року по обвинуваченню ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Глибока Чернівецького району, гр. України, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України,-

У С Т А Н О В И Л А :

Вироком Герцаївського районного суду Чернівецької області від 05 березня 2024 року ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України та на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження щодо нього закрито у зв`язку з його смертю.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_11 , 05 квітня 2016 року, близько 19 год., керуючи автомобілем марки «Форд Мондео», реєстраційний номер НОМЕР_1 та переслідуючи мету примусової зупинники автомобіля марки «УРАЛ 5557», реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом ТМЗ під керуванням ОСОБА_12 , перебуваючи у громадському місці, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи наслідки, які можуть настати після їх вчинення, грубо порушуючи громадський порядок та встановлені норми суспільної поведінки, бажаючи протиставити себе іншим громадянам, наздогнавши автомобіль, яким керував потерпілий по АДРЕСА_2 , з метою його залякування,

ЄУНСС 715/1775/18 НП 11кп/822/184/24 головуючий у 1 інстанції ОСОБА_13

з особливою зухвалістю, з вікна передніх лівих дверей легкового автомобіля марки «Форд Мондео» здійснив постріл у повітря з нарізної вогнепальної зброї калібру 9 мм, яку він придбав у невстановленому органом досудового розслідування місці та часі, яку носив та зберігав при собі, не маючи на це передбаченого законом дозволу.

Продовжуючи свої протиправні хуліганські дії, ОСОБА_11 почав різко маневрувати перед автомобілем «УРАЛ 5557», створюючи аварійну обстановку для потерпілого, тим самим змусив його зменшити швидкість, напрямок руху та зупинитися на узбіччі, з лівої по руху автомобілів сторони дороги по АДРЕСА_3 .

Зупинившись перед автомобілем «УРАЛ 5557» та заблокувавши його подальший рух, ОСОБА_11 разом із ОСОБА_14 , кримінальне провадження відносно якого закрито ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13.07.2017 року (провадження № 1-кп/715/91/17 ЄУН: 715/1261/17), вибігли з салону автомобіля «Форд Мондео», підбігли до кабіни автомобіля «УРАЛ 5557», де ОСОБА_11 на продовження своїх протиправних хуліганських дій, знаходячись зі сторони лівих дверей автомобіля «УРАЛ 5557», здійснив ще один постріл у повітря із вказаної нарізної вогнепальної зброї.

Після того, як ОСОБА_14 відкрив праві двері кабіни автомобіля «УРАЛ 5557» та схопив руками ОСОБА_12 за праву руку й почав його витягувати з кабіни автомобіля, ОСОБА_11 відчинив передні ліві двері кабіни автомобіля «УРАЛ 5557» та продовжуючи свої протиправні дії, з особливою зухвалістю наніс один удар нарізною вогнепальною зброєю (пістолетом) калібру 9 мм, який він тримав у правій руці по тім`яній ділянці голови ОСОБА_12 , чим заподіяв йому легкі тілесні ушкодження та водночас здійснив неконтрольований постріл з вказаної нарізної вогнепальної зброї, внаслідок чого було пошкоджено лобове скло кабіни автомобіля «УРАЛ 5557» вартістю 289 грн.

На цей вирок захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , а також керівник Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_15 подали апеляційні скарги.

Захисники в своїх скаргах просили скасувати оскаржуваний вирок та виправдати ОСОБА_11 за ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України і провадження у справі закрити.

На обґрунтування своїх вимог адвокат ОСОБА_6 зазначав, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України ґрунтуються на двох експертних висновках, а саме №987-К від 10.06.2016 р. та №111-х від 10.06. 2016р., з яких вбачається, що виявлені та вилучені в ході огляду місця події три стріляні гільзи призначені для проведення пострілів з нарізної вогнепальної зброї (ПМ, Іж-701 та інших), також що виявлені в ході ОМП речовини, а саме їх сукупність, є характерною для продуктів пострілу нітроцелюлозного пороху. Разом з тим, суд не звернув увагу на те, що у висновку експерта не зазначено, що дані гільзи були стріляні саме з нарізної вогнепальної зброї. Судом було також проігноровано твердження сторони захисту про те, що вказані гільзи могли бути стріляні з газового, стартового, сигнально-шумового 9 мм. пістолетів, які не є нарізною вогнепальною зброєю. При цьому апелянтом наведено моделі вказаних пістолетів та зазначено, що в цих пістолетах також використовується нітроцелюлозний порох. Суд позбавив сторону захисту довести ці обставини, оскільки відмовив в задоволенні клопотання про допит експерта в судовому засіданні. Також апелянт зазначав, що суд в обґрунтування вироку поклав в основу висновок експертизи СЕ-19/126-20/8195- БЛ/1967-К від 11.12.2020, проведеної в якомусь іншому кримінальному провадженні, доступ до якого суд не отримував і ці матеріали провадження стороні захисту не відкривались. Зазначений висновок експерта стороною обвинувачення будо долучено в судовому засіданні перед судовими дебатами. І хоча такий висновок експерта сторона обвинувачення мала іще в 2020 році, судовий розгляд провадження щодо ОСОБА_11 розпочався в січні 2022року, а висновок експертизи було долучено в кінці судового розгляду. Ще вказував, що суд обґрунтовував свій висновок про винуватість ОСОБА_11 довідкою НДЕКЦ МВС України від 11.12.2023 року, отриманої на запит Герцаївського районного суду, з якої вбачається, що згідно бази даних гільзотеки, виявлені під час огляду місця події гільзи були стріляні з пістолета ПМ ГИ 5033, 1965 року виготовлення, який є, згідно долученого стороною обвинувачення в кінці судового розгляду провадження висновку експерта, вогнепальною нарізною зброєю. Сторона захисту в суді зазначала, що ці докази є недопустимими, оскільки не були відкриті їй, але суд не взяв до уваги їх твердження. Вважає, що висновки суду про винуватість ОСОБА_11 за ч.1 ст.263 КК України не може ґрунтуватись на припущеннях і недопустимих доказах.

Вказував, що обвинувачення ОСОБА_11 за ч.4 ст.296 КК України ґрунтується лише із-за застосування ним вогнепальної зброї, яка не була виявлена, зразок і марка якої не встановлено.

Зазначав, що ОСОБА_11 і ОСОБА_14 було зупинено автомобіль Урал, що був завантажений лісодеревиною, яка, на думку останніх, незаконно перевозилась. Дії ОСОБА_11 і ОСОБА_16 були направлені виключно за затримання можливих правопорушників безпосередньо після вчинення злочину, що згідно ст.207 КПК України, визнається правомірною поведінкою і виключає склад злочину хуліганство.

Також вказував, що дії ОСОБА_14 були кваліфіковані за ч.1 ст.353 КК України, а ОСОБА_11 за ч.4 ст.296 КК України. Але хоча ОСОБА_14 і не застосовував зброю, це означає лише, що його дії не могли бути кваліфіковані за ч.4 ст.296 КК України. В судовому рішенні щодо ОСОБА_14 зазначено, що його дії були спрямовані на незаконне примусове зупинення автомобіля Урал під керуванням потерпілого ОСОБА_12 . Дії ОСОБА_11 були аналогічні діям ОСОБА_14 , але отримали іншу правову кваліфікацію. Вважає, що ухвалений судом вирок є необґрунтованим, оскільки не відповідає фактичним обставинам справи, а досліджені судом докази не доводять причетність ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Також апелянт посилався на кремі статті КПК України, Конституції України, рішення ЄСПЛ, які, на його думку, були порушені судом при розгляді справи та оцінці доказів.

Адвокат ОСОБА_17 на обґрунтування своїх вимог зазначав, що дії ОСОБА_11 щодо зупинки автомобіля, завантаженого лісом без відповідних документів, були спрямовані виключно на затримання можливих правопорушників безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, що визнається правомірною поведінкою. Крім того, після зупинки автомобіля, було повідомлено про це на гарячу лінію «102». Такі обставини мали бути встановлені судом під час розгляду справи. Питання незаконної вирубки та імпорту деревини набуло широкої актуальності в Україні станом на 2015-2016 роки, що підтверджується посиленням державного контролю з боку уповноважених органів, запровадженням мораторію на вивезення необроблених лісоматеріалів за межі України. Також незаконна вирубка деревини на ОСОБА_18 в 2015-2016 роках широко висвітлювалась на загальнодержавних інформаційних ресурсах. А тому висновки суду про мотиви вчинення ОСОБА_11 дій по зупинці автомобіля не відповідають фактичним обставинам справи. Суд не оцінював докази, що стосуються мотивів ОСОБА_11 . Так, суд не взяв до уваги поведінку ОСОБА_11 , який добровільно в 2014 році пішов захищати суверенітет і територіально цілісність України, за свою сміливість користувався особливою повагою в суспільстві і державі, що підтверджується відповідними нагородами від держави, органів місцевого самоврядування та громадських організацій. Судом не дано оцінки документам, які характеризують ОСОБА_11 як громадянина з громадянською позицією. Після повернення з зони АТО він був представником президента з питань учасників АТО та працевлаштований на посаді радника голови Чернівецької ОДА опікувався соціальними питаннями АТОвців, став керівником відокремленого підрозділу громадської організації « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Поза увагою суду залишилися докази, які необхідно було б оцінити для встановлення дійсних мотивів дій ОСОБА_11 , які суд безпідставно кваліфікував за ч.4 ст.296 КК України, як такі, що вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства. Зазначав, що виїзд за проханням місцевих мешканців для зупинення підозрюваними ними осіб у вчиненні правопорушення є проявом мотиву поваги до таких людей, а не зневаги. Вказував, що потерпілий ОСОБА_19 та свідок ОСОБА_20 повідомляли, що мають повагу до ОСОБА_11 , називали його героєм і ніхто з них не підтвердив ознак хуліганства, а також висловили позицію, що будь-які претензії матеріального і морального характеру у них відсутні. Дії ОСОБА_11 , на думку апелянта, не можна кваліфікувати за ч.4 ст.296 КК України, оскільки ані мотивів явної неповаги до суспільства, ані особливої зухвалості та виняткового цинізму в діях останнього не вбачається. В межах цього кримінального провадження ті самі дії іншого учасника були кваліфіковані за ст.353 КК України. Вказував, що дії, які вчинили ОСОБА_14 і ОСОБА_11 , отримали зовсім різну кваліфікацію.

Щодо кваліфікації дій ОСОБА_11 за ч.1 ст.263 КК України, зазначав, що об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого цією нормою, є умисне порушення встановленого виключно законом дозвільного порядку володіння, користування чи розпорядження зброєю. Враховуючи, що з 2007 року немає закону, який встановлює дозвільний порядок обігу зброї, то на теперішній час немає і об`єкта кримінально-правової охорони, передбаченої у ст.263 КК України, а отже і складу кримінального правопорушення. Також вказував, що Інструкція МВС №622 не є законом, а наказ МВС №622, яким затверджувалась зазначена Інструкція, не є законним. Вказував, що ОСОБА_11 не порушив жодного порядку обігу зброї, встановленого законом, навіть якби було доведено володіння ним конкретною зброєю. Зазначав, що суд у вироку неправильно тлумачив ст.263 КК України, не відповідно до її точного змісту, що, в свою чергу, є безумовною підставою для скасування вироку. Вказував, що матеріали кримінального провадження не підтверджують наявність предмета/знаряддя вчинення кримінального правопорушення, а саме вогнепальної зброї. Апелянт також вказував, що суд в порушення ст.85 КК України взяв до уваги неналежну балістичну експертизу (експертизу гільз). Вказана експертиза не дає відповідь на те, що надані на дослідження три стріляні гільзи є вогнепальною зброєю чи боєприпасами. Станом на момент направлення матеріалів справи в суд відсутні, як речові докази, безпосередні предмети злочину, визначені ст.263 КК України (вогнепальна зброя). Зазначав, що суд засудив особу за ст.263 КК України не за зброю чи боєприпаси, а за три гільзи.

Керівник Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_15 просив скасувати оскаржуваний вирок і провадження у справі закрити на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України.

На обґрунтування своїх вимог вказував, що за змістом ч.2 ст.373 КПК України обвинувальним вироком вирішується питання про визнання особи винуватою у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до відповідальності.

Смерть особи виключає можливість притягнення її до кримінальної відповідальності, а тому відносно померлої особи не може бути ухвалено обвинувального вироку.

Також апелянт вказував, що кримінальне провадження здійснювалось у зв`язку з заявою дружини обвинуваченого, в якій вона наполягала на реабілітації свого чоловіка.

Також прокурор посилався на вимоги п.5 ч.1 ст.284, абзаци 2, 3 ч.7 та ч.10 цієї норми, навівши їх зміст в апеляційній скарзі.

Також просив поновити йому строк на оскарження вироку суду щодо ОСОБА_11 , обґрунтовуючи поважність пропуску строку на оскарження тим, що оскаржуваний вирок в Чернівецьку обласну прокуратуру не надсилався і про прийняте судом рішення йому стало відомо лише 15.04.2024 року.

До початку апеляційного розгляду керівник Чернівецької обласної прокуратури подав зміни до апеляційної скарги і просив скасувати оскаржуваний вирок та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_11 у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296. ч.1 ст.263 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

На обґрунтування своїх вимог вказував, що визначальною ознакою при кваліфікації дій особи за ч.1 ст.263 КК України є предмет злочину вогнепальна зброя.

Зброя, з якої ОСОБА_11 здійснював постріли, в обвинуваченого не вилучалась. Висновок експерта №987-к від 10.06.2016 року не є однозначним і з нього неможливо зробити висновок щодо виду і марки зброї, з якої були стріляні виявлені під час огляду місця події гільзи. Також зазначав, що суд не мав права посилатись як на належний і допустимий доказ висновок експерта №СЕ-19/126-20/8195-БЛ/1967-К від 11.12.2020, оскільки дана експертиза проводилась в рамках іншого кримінального провадження. Зазначав, що лист Чернівецького НДЕКЦ МВС України №715/1775/18/3322/2023 від 11.12.2023 про перевірку зброї та гільз за обласним та центральним балістичними обліками Експертної служби МВС також не є допустим доказом по обвинуваченню ОСОБА_11 за ч.1 ст.263 КК України. Зважаючи на відсутність предмету злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, в діях ОСОБА_11 немає складу цього злочину.

Щодо обвинувачення ОСОБА_11 за ч.4 ст.296 КК України, апелянт зазначав, що безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст.296 КК України є громадський порядок, а обов`язковою ознакою цього кримінального правопорушення є мотив явної неповаги до суспільства. За відсутності відповідного мотиву сам по собі факт вчинення протиправних дій в громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає підстав для кваліфікації їх як хуліганство. Встановлені судом фактичні обставини свідчать про те, що дії ОСОБА_21 були спрямовані на припинення незаконного, на його думку, перевезення деревини та затримання осіб, які, можливо, вчинили дане кримінальне правопорушення. Це дає підстави для висновку про відсутність в його діях мотиву явної неповаги до суспільства, що є обов`язковою ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 КК України. Оскаржуваний вирок, на думку апелянта, підлягає скасуванню внаслідок неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_11 складу злочину, передбаченого ч. 4 ст.296 КК України.

Заслухавши доповідь судді, адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_17 , які просили задовольнити подані ними апеляційні скарги, посилаючись на обставини, що наведені них, прокурора, який також просив задовольнити апеляційну скаргу керівника обласної прокуратури з внесеними до неї змінами, посилаючись на обставини, що наведені в ній і задовольнити скарги захисників, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апелянтів, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону, а також, оцінюючи надані стороною обвинувачення докази, прийшов до помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_11 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.263, ч. 4 ст.296 КК України.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_11 обвинувачувався в незаконному придбанні у невстановлений час у невстановленої особи вогнепальної зброї пістолета калібру 9 мм невстановленого зразка, який незаконно носив при собі 05.04.2016 року без передбаченого законом дозволу.

Разом з тим, ні під час огляду місця події, ні під час проведення санкціонованих обшуків у ОСОБА_11 не було відшукано та вилучено нарізну вогнепальну зброю, яку він незаконно придбав, зберігав та носив і здійснив з неї три постріли 05.04.2016 року, як про це зазначено в обвинувальному акті.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження №0000184 відсутні докази того, що вказаний в обвинуваченні пістолет невстановленого зразка є вогнепальною зброєю та є придатним для стрільби.

Посилання суду в обґрунтування свого висновку про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України на висновок балістичної експертизи №987-К від 10.06.2016 року є необґрунтованим, оскільки вказана експертиза проводилась щодо трьох стріляних пістолетних гільз, а не щодо самої зброї. Висновок експерта про те, що вказані гільзи являються складовими частинами 9 мм пістолетних патронів ПМ, призначених для проведення пострілів з нарізної вогнепальної зброї (ПМ, Іж-70-01 та ін.) не свідчить, що вказані гільзи як складові патронів, були стріляні саме з нарізної вогнепальної зброї.

Також колегія суддів вважає, що недопустимим доказом в цьому кримінальному провадженні є долучений в судовому засіданні стороною обвинувачення висновок експерта СЕ-19/126-20/8195-БЛ/1967-К від 11.12.2020 року щодо виявленого в 2020 році пістолета ПМ №ГИ 5033, оскільки така експертиза проводилась в іншому кримінальному провадженні за №000031, доступ до якого сторона захисту не мала і з матеріалами якого не була ознайомлена.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.92 КК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Зі змісту оскаржуваного вироку також вбачається, що суд першої інстанції в обґрунтування свого висновку про наявність в діях ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, послався на лист Чернівецького НДЕКЦ, який надійшов до суду за запитом останнього.

Разом з тим, колегія суддів вважає недопустимими, як докази в даному кримінальному провадженні, дані, що зазначені в цьому листі, оскільки збирання доказів та обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, відповідно до ч.1 ст. 92 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора. В даному ж випадку суд сам ініціював проведення перевірки стріляних гільз через бази даних гільзотек і таким чином отримав відповідні дані.

А тому колегія суддів, з урахуванням наведених доводів, погоджується з апеляційними твердженнями захисників та керівника Чернівецької обласної прокуратури про відсутність в діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

При цьому колегія суддів не вважає за необхідне наводити доводів на підтвердження чи спростування посилань адвоката ОСОБА_17 на відсутність в Україні закону, яким би було передбачено порядок придбання та володіння вогнепальної зброї.

Що стосується тверджень апелянтів про відсутність в діях ОСОБА_11 хуліганства по факту зупинення ним та іншою особою вантажного автомобіля, який перевозив деревину, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.296 КК України, хуліганство це грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Тобто, визначальним для наявності складу даного кримінального правопорушення необхідно, щоб грубе порушення було здійснено з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Як вірно зазначали апелянти в своїх скаргах, для визначення мотиву вчинених ОСОБА_11 дій необхідно враховувати не лише факт зупинення ним транспортного засобу, який перевозив лісоматеріал, а також і дані про особу, її попередню та послідуючу поведінку. Лише на підставі всіх цих даних можна зробити висновок про мотив, з яким діяв в даному випадку обвинувачений.

З матеріалів кримінального провадження та досліджених в суді першої інстанції доказів вбачається, що 05.04.2016 року ОСОБА_11 , маючи інформацію про незаконність придбання та перевезення лісоматеріалів, зателефонував знайомим йому особам та попросив їх зупинити вантажний автомобіль з метою перевірки документів на законність придбання та перевезення даної деревини. Прибувши на місце зупинки вантажного автомобіля, він дізнався, що зупинений на його прохання автомобіль, поїхав. Після цього останній продовжив його переслідування з метою зупинки та перевірки документів на деревину. Ці обставини ніким з апелянтів не оспорюються.

Вказані обставини, на думку колегії суддів, дають підстави стверджувати, що в обвинуваченого були реальні підстави вважати, що деревина, яка перевозилась, була незаконно придбана, тобто, що було вчинено кримінальне правопорушення.

З даних про особу обвинуваченого вбачається, що останній раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, роботи в Чернівецькій обласній адміністрації, був одним із добровольців та бійцем ІНФОРМАЦІЯ_3 , виключно позитивно характеризується по місцю служби в 5-му окремому батальйоні ІНФОРМАЦІЯ_4 », приймав участь в бойових діях по захисту суверенітету України, нагороджений орденом «Народний герой України» та багатьма іншими державними нагородами, в тому числі орденами і медалями, почесними відзнаками, грамотами та подяками від державних установа та громадських організацій, а з початку повномасштабного вторгнення в Україну військ РФ продовжив захищати незалежність та суверенітет України в складі ЗСУ і загинув при виконанні бойового завдання.

В урахуванням наведених обставин та даних про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що 15.04.2016року ОСОБА_11 , зупиняючи вантажний автомобіль «УРАЛ 5557», реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом ТМЗ під керуванням ОСОБА_12 з метою перевірки документів на деревину, яка перевозилась, не діяв з мотивів явної неповаги до суспільства, що, в свою чергу, свідчить про відсутність суб`єктивної сторони в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

В суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_12 заявив, що будь-яких претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_11 не мав та не має.

В своїй заяві на ім`я апеляційного суду ОСОБА_12 також підтримав вимоги апелянтів.

За таких обставин колегія суддів вважає подані апеляційні скарги захисників та керівника Чернівецької обласної прокуратури обґрунтованими, а вирок суду незаконним, який підлягає скасуванню із закриттям провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_17 та керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 05 березня 2024 року в кримінальному провадженні №0000184 по обвинуваченню ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.296, ч.1 ст.263 КК України, скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в його діях складу вказаних кримінальних правопорушень.

Речові докази: СD-диск з відео сюжетом ТОВ «Телерадіокомпанії ТВА» зберігати в матеріалах кримінального провадження, чорну кепку з тризубом червоного кольору та автомобілі «Форд Мондео», реєстраційний номер НОМЕР_1 і «Урал 5557», реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом ТМЗ повернути законним володільцям.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Копія. Згідно з оригіналом: суддя