Справа № 333/6053/23
Провадження № 1-кп/333/349/24
УХВАЛА

Іменем України

05 червня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5

ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження № 0000477 від 25 березня 2023 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 187 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 187 КК України.

Прокурором ОСОБА_3 надано письмове клопотання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на два місяці у зв`язку з тим, що закінчується двохмісячний строк тримання під вартою обвинуваченого та існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В обґрунтування клопотання зазначено наступне.

Прокурор вважає, що встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілих у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні різнорідних кримінальних правопорушень, найтяжче відноситься до особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, офіційно не працевлаштований, сім`ї не має, неодноразово судимий, а також наявність вищевказаних ризиків та обставин, які свідчать про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Вказане клопотання підтримано прокурором у судовому засіданні.

Захисником ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_4 в судовому засіданні заявлено клопотання про заміну обвинуваченому запобіжного заходу, просив застосувати до обвинуваченого цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю, оскільки даний запобіжний захід зможе запобігти ризикам заявленим прокурором.

Вислухавши думку учасників провадження, вивчивши клопотання та матеріали справи, суд дійшов наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України за наслідками розгляду питання про доцільність продовження тримання під вартою обвинуваченого, суд своєю ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Як вбачається з матеріалів вищезазначеного кримінального провадження, відносно ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб.

Згідно зі ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого розслідуванні кримінального правопорушення та розгляду справи у суді (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій його переслідують та міжнародними контактами.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а у справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland № 7/03 від 04.05.2006) наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним способом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину (кримінального правопорушення), а також тяжкості ймовірного покарання.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, найтяжче з яких віднесено до категорії особливо тяжких, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.

Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений, будучі обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

При цьому, суд вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_7 може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватися від суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення з корисливих мотивів, як вважає суд, свідчить про можливість останнього, з метою власного збагачення, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто, існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконний вплив на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, суд вважає його таким, що продовжує існувати оскільки судовий розгляд перебуває на початковому етапі, а відтак ОСОБА_7 у випадку застосування до нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, може здійснювати тиск на свідків та потерпілих, які ще не були допитані у кримінальному провадженні, однак підлягають обов`язковому допиту, що суттєво вплине на можливість уникнення ОСОБА_7 кримінальної відповідальності та сприятиме перешкоджанню здійсненню судового розгляду даного кримінального провадження.

При цьому, слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме те, що після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілих існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та потерпілих та дослідження їх судом.

З урахуванням наявності трьох ризиків, даних про особу обвинуваченого, а також відсутності будь - яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості тримання ОСОБА_7 під вартою на цей час, суд вважає за необхідне клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити та продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, з урахуванням положень ст. 315 КПК України.

Необхідність арешту обвинуваченого, що обмежує його особисту недоторканість, відносно ОСОБА_7 не буде суперечити нормі ст. 5 ч. 1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом. Такі обов`язки передбачено в чинному кримінально-процесуальному законодавстві України, зокрема, в ст. 177 КПК України.

Щодо клопотання сторони захисту про заміну ОСОБА_7 запобіжного заходу та застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, то суд вважає, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є надзвичайно вагомим, а відтак жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти встановленим під час розгляду клопотання вказаним ризикам. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 є доцільним у даному випадку та відповідає принципу винятковості цього запобіжного заходу. Крім того, суд наголошує на тому, що обставини, на якій посилилася сторона захисту як на підстави зміни запобіжного заходу, вже були дослідженні слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 та на теперішній час не змінилися.

Також прокурором ОСОБА_3 надано письмове клопотання про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на два місяці у зв`язку з тим, що закінчується двохмісячний строк тримання під вартою обвинуваченого та існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В обґрунтування клопотання зазначено наступне.

Прокурор вважає, що встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ОСОБА_9 може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілих у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи те, що ОСОБА_9 обвинувачується у скоєнні різнорідних кримінальних правопорушень, найтяжче відноситься до тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років, офіційно не працевлаштований, неодружений, хоча і має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак наявність вищевказаних ризиків та обставин, свідчать про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Вказане клопотання підтримано прокурором у судовому засіданні. Захисником ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_6 в судовому засіданні заявлено клопотання про заміну обвинуваченому запобіжного заходу, просив застосувати до обвинуваченого цілодобовий домашній арешт, враховуючи факт того, що обвинувачений має на утриманні двох малолітніх дітей, даний запобіжний захід зможе запобігти ризикам заявленим прокурором, у випадку продовження запобіжного заходу, просив призначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в мінімальному розмірі.

Вислухавши думку учасників провадження, вивчивши клопотання та матеріали справи, суд дійшов наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України за наслідками розгляду питання про доцільність продовження тримання під вартою обвинуваченого, суд своєю ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Як вбачається з матеріалів вищезазначеного кримінального провадження, відносно ОСОБА_12 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб.

Згідно зі ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого розслідуванні кримінального правопорушення та розгляду справи у суді (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій його переслідують та міжнародними контактами.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а у справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland № 7/03 від 04.05.2006 року) наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним способом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину (кримінального правопорушення), а також тяжкості ймовірного покарання.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, найтяжче з яких віднесено до категорії тяжких, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років.

Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений, будучі обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

При цьому, суд вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_9 може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватися від суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Щодо існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то суд вважає за необхідне вказати наступне, посилання прокурора на те, що обвинувачений не має офіційного працевлаштування та не має постійного джерела доходів не може бути підставою вважати, що обвинувачений ОСОБА_9 може вчинити інший злочин, інших доводів на підтвердження існування зазначеного ризику прокурором не надано, а тому суд вважає, що його існування не доведено.

Щодо ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконний вплив на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, суд вважає його таким, що продовжує існувати оскільки судовий розгляд перебуває на початковому етапі, а відтак ОСОБА_9 , у випадку застосування до нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, може здійснювати тиск на свідків та потерпілих, які ще не були допитані у кримінальному провадженні, однак підлягають обов`язковому допиту, що суттєво вплине на можливість уникнення ОСОБА_9 кримінальної відповідальності та сприятиме перешкоджанню здійсненню судового розгляду даного кримінального провадження.

При цьому, слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме те, що після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин, ризик впливу на свідків та потерпілих існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та потерпілих та дослідження їх судом.

З урахуванням наявності двох ризиків, даних про особу обвинуваченого, а також відсутності будь - яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості тримання ОСОБА_9 під вартою на цей час, суд вважає за необхідне клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити та продовжити ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, з урахуванням положень ст. 315 КПК України.

Необхідність арешту обвинуваченого, що обмежує його особисту недоторканість, відносно ОСОБА_9 не буде суперечити нормі ст. 5 ч. 1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом. Такі обов`язки передбачено в чинному кримінально-процесуальному законодавстві України, зокрема, в ст. 177 КПК України.

Щодо клопотання сторони захисту про заміну ОСОБА_9 запобіжного заходу та застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, то суд вважає, що ризики переховування від суду та вплив на свідків та потерпілих в зазначеному кримінальному провадженні є надзвичайно вагомим, а відтак жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти встановленим під час розгляду клопотання вказаним ризикам. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 є доцільним у даному випадку та відповідає принципу винятковості цього запобіжного заходу. Крім того, суд наголошує на тому, що обставини, на якій посилилася сторона захисту як на підстави зміни запобіжного заходу, вже були дослідженні слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_9 та на теперішній час не змінилися. Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує дані про особу ОСОБА_9 та щодо наявності у нього соціальних зв`язків, постійного місця проживання, однак ці обставини не спростовують висновків суду про можливе переховування та вплив на свідків та потерпілих, а наявність у останнього на утриманні двох неповнолітніх дітей, не є тим дієвим запобіжником, який би мав утримати його від переховування від покарання за вчинення кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу або встановлення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Також, прокурором ОСОБА_3 надано письмове клопотання про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на два місяці у зв`язку з тим, що закінчується двохмісячний строк тримання під вартою обвинуваченого та існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В обґрунтування клопотання зазначено наступне.

Прокурор вважає, що встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілих у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні різнорідних кримінальних правопорушень, найтяжче відноситься до особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, офіційно не працевлаштований, одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не судимий, а також наявність вищевказаних ризиків та обставин, які свідчать про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Вказане клопотання підтримано прокурором у судовому засіданні.

Захисником ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_5 в судовому засіданні заявлено клопотання про заміну обвинуваченому запобіжного заходу. Сторона захисту просила застосувати до обвинуваченого цілодобовий домашній арешт, або альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, посилаючись на стійкі сімейні зв`язки обвинуваченого, наявність на утриманні малолітньої дитини, той факт, що останній не судимий, вважала, що даний запобіжний захід зможе запобігти ризикам заявленим прокурором.

Вислухавши думку учасників провадження, вивчивши клопотання та матеріали справи, суд дійшов наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України за наслідками розгляду питання про доцільність продовження тримання під вартою обвинуваченого, суд своєю ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Як вбачається з матеріалів вищезазначеного кримінального провадження, відносно ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб.

Згідно зі ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого розслідуванні кримінального правопорушення та розгляду справи у суді (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій його переслідують та міжнародними контактами.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а у справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland № 7/03 від 04.05.2006 року) наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним способом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину (кримінального правопорушення), а також тяжкості ймовірного покарання.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, найтяжче з яких віднесено до категорії особливо тяжких, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.

Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений, будучі обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

При цьому, суд вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_8 може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватися від суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення з корисливих мотивів, як вважає суд, свідчить про можливість останнього, з метою власного збагачення, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто, існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконний вплив на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, суд вважає його таким, що продовжує існувати оскільки судовий розгляд перебуває на початковому етапі, а відтак ОСОБА_8 у випадку застосування до нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, може здійснювати тиск на свідків та потерпілих, які ще не були допитані у кримінальному провадженні, однак підлягають обов`язковому допиту, що суттєво вплине на можливість уникнення ОСОБА_8 кримінальної відповідальності та сприятиме перешкоджанню здійсненню судового розгляду даного кримінального провадження.

При цьому слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме те, що після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин, ризик впливу на свідків та потерпілих існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та потерпілих та дослідження їх судом.

З урахуванням наявності трьох ризиків, даних про особу обвинуваченого, а також відсутності будь - яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості тримання ОСОБА_8 під вартою на цей час, суд вважає за необхідне клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити та продовжити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, з урахуванням положень ст. 315 КПК України.

Необхідність арешту обвинуваченого, що обмежує його особисту недоторканість, відносно ОСОБА_8 не буде суперечити нормі ст. 5 ч. 1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом. Такі обов`язки передбачено в чинному кримінально-процесуальному законодавстві України, зокрема, в ст. 177 КПК України.

Щодо клопотання сторони захисту про заміну ОСОБА_8 запобіжного заходу та застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, або альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, то суд вважає, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є надзвичайно вагомим, а відтак жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти встановленим під час розгляду клопотання вказаним ризикам. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 є доцільним у даному випадку та відповідає принципу винятковості цього запобіжного заходу. Крім того, суд наголошує на тому, що обставини, на якій посилилася сторона захисту як на підстави зміни запобіжного заходу, вже були дослідженні слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 та на теперішній час не змінилися. Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу суд враховує дані про особу ОСОБА_8 , а саме наявності у нього стійких соціальних зв`язків, постійного місця проживання, перебування на утриманні неповнолітньої дитини, однак суд вважає, що вони не є тим дієвим запобіжником, який би мав утримати його від продовження кримінальних правопорушень, в яких він підозрюється.

Керуючись ст.ст. 331, 372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 03 серпня 2024 року включно.

Продовжити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 03 серпня 2024 року включно.

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 03 серпня 2024 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору, захисникам та направити начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» МУЮ арештний дім.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 21 червня 2024 року у зв`язку з перебування судді ОСОБА_1 на лікарняному з 08 червня 2024 року по 20 червня 2024 року включно.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1