ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/709/23 Номер провадження 11-кп/814/1169/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000075, за апеляційними скаргами прокурора Карлівського відділу Решетилівської окружної прокуратури ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника - адвоката ОСОБА_10 на вирок Карлівського районного суду Полтавської області від 05 грудня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Абрамівка Машівського району Полтавської області, українця, громадянина України, не одруженого, освіта професійно-технічна, не працюючого, не військовозобов`язаного, не депутата, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 26 червня 2013 року Карлівським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 296 КК України, з застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до чотирьох років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки;

- 25 лютого 2015 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 194 КК України, з застосуванням ч. 1 ст. 70 та ч. 1 ст. 71 КК України, до десяти років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна;

- 16 червня 2015 року ухвалою Апеляційного суду Полтавської області вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 25 лютого 2015 року в частині засудження за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України скасовано та кримінальне провадження в цій частині закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, визнано засудженим за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 194 КК України, з застосуванням ч. 1 ст. 70 та ч. 1 ст. 71 КК України, до десяти років позбавлення волі з конфіскацією всього майна;

- 02 квітня 2021 року на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 25 березня 2021 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк шість місяців два дні;

- 26 вересня 2022 року Карлівським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень, штраф сплачено 03 жовтня 2022 року;

- 27 жовтня 2022 року Карлівським районним судом Полтавської області за ч. 4 ст. 185 КК України до п`яти років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на три роки, визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складення призначених покарань, призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

За сукупністю вироків, згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, приєднано частково невідбуте покарання за вироком Карлівського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2022 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 встановлено рахувати з 08 лютого 2023 року.

Вирішено порядок стягнення судових витрат та долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради Національної безпеки та оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», на території України введено воєнний стан, який діє і на даний час.

ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він в ніч на 04 лютого 2023 року, перебуваючи у приміщенні квартири знайомого ОСОБА_11 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , спільно із іншими знайомими, а саме ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , відпочивали та вживали алкогольні напої. В цей же день, близько 04 години 00 хвилин, в ході спільного відпочинку в помешканні за вище вказаною адресою, ОСОБА_7 спровокував сварку із ОСОБА_14 , яка ґрунтувалась на бажанні ОСОБА_7 реалізувати мобільний телефон ОСОБА_14 марки «XiaomiRedmiNote 9», а отримані кошти витратити на відпочинок, від пропозиції якого ОСОБА_14 категорично відмовився та прохав отримати власний телефон назад.

В подальшому, ОСОБА_7 , задля реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на вчинення розбійного нападу, та, як наслідок, заволодіння чужим майном, всупереч волі потерпілого, із застосуванням насильства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в присутності вище вказаних свідків, вивів ОСОБА_14 в коридор квартири та розпочав наносити останньому численні тілесні ушкодження кулаками правої та лівої руки в обличчя, голову та тулуб, внаслідок чого ОСОБА_14 впав на підлогу, а ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, не зупиняючись, продовжував наносити ОСОБА_14 удари ногами та кулаками обох рук по тулубу, голові, верхніх та нижніх кінцівках.

Внаслідок вище вказаних дій ОСОБА_7 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №45 від 07 лютого 2023 року, потерпілий ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді: 1) закритого перелому 10-го ребра по пахвовій лінії ліворуч, який утворився від дії тупого предмета з обмеженою діючою травмуючою поверхнею, можливо в час та при обставинах, викладених в постанові слідчого, та на які вказує підекспертний, і який кваліфікується як ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я; 2) закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, синця побіля правого ока з крововиливом в білкову оболонку, синця побіля лівого ока, садна в скроневій ділянці ліворуч та забою м`яких тканин правої скроневої ділянки голови з внутрішкірними крововиливами, які утворилися від дії тупого (тупих) предмета (предметів), з обмеженою діючою травмуючою поверхнею, можливо в час та при обставинах, викладених в постанові слідчого, та на які вказує підекспертний, і які кваліфікуються тільки в сукупності як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Далі, ОСОБА_7 , після спричинення насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_14 , таким чином подавивши волю останнього до опору, безперешкодно заволодів належним йому мобільним телефоном марки «XiaomiRedmiNote 9», вартість якого, згідно висновку експерта судової товарознавчої експертизи №943 від 23 лютого 2023 року, складає 4762,50 грн., а останнього вигнав з вище вказаного помешкання.

В подальшому, ОСОБА_7 вище вказаним здобутим злочинним шляхом майном розпорядився на власний розсуд в повному обсязі, а саме реалізував до ломбарду, а отримані кошти витратив для власних потреб.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а, також, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК України покарання у виді 10 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Карлівського районного суду Полтавської області від 27.10.2022, визначивши остаточне покарання у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що місцевим судом не взято до уваги дані протоколу проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_14 , в якому останній вказав на обставини розбійного нападу та механізм нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_7 після відмови потерпілого віддати телефон.

Також вказує, що місцевий суд, перекваліфікувавши дії обвинуваченого з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 4 ст. 186 КК України, залишив поза увагою показання потерпілого ОСОБА_14 , свідка ОСОБА_15 , які вказували на напад з боку обвинуваченого ОСОБА_7 , з метою заволодіння майном потерпілого, поєднаного із насильством, небезпечним для його життя чи здоров`я, а також показання свідка ОСОБА_13 , в частині того, що обвинувачений наносив тілесні ушкодження потерпілому, погрожував йому, та забрав телефон собі.

Таким чином, метою нападу ОСОБА_7 , поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, було саме заволодіння його телефоном.

Крім цього вважає, що судом ОСОБА_7 призначено невиправдано м`яке покарання із перекваліфікацією злочинних дій, зокрема не враховано, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, у тому числі розбою, за що відбував покарання у види реального позбавлення волі та вчинив особливо тяжкий злочин в період іспитового строку за вироком Карлівського районного суду Полтавської області від 27.10.2022, що свідчить про відсутність належних висновків щодо своєї протиправної поведінки

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 - захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить змінити вирок суду та перекваліфікувати дії ОСОБА_7 по епізоду заподіяння ним потерпілому ОСОБА_14 легких тілесних ушкоджень з ч. 1 ст. 122 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_7 у нанесенні потерпілому ОСОБА_14 тілесного ушкодження у вигляді перелому одного правого ребра;

- виправдати обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України за недоведеністю стороною обвинувачення обставин відкритого заволодіння ним належного потерпілому ОСОБА_14 мобільного телефону.;

- пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення за сукупністю двох вироків.

Вказує, що не погоджується з кваліфікацією судом дій обвинуваченого ОСОБА_7 по нанесенню потерпілому ОСОБА_14 тілесного ушкодження у вигляді перелому одного ребра, за ч. 1 ст. 122 КК України, так як ОСОБА_7 і на досудовому розслідуванні і у суді стверджував, що не від його дій у ОСОБА_14 було поламано одне праве ребро.

На переконання захисника, з урахуванням показань свідка ОСОБА_12 , який був свідком побиття, ОСОБА_7 не наносив ударів по грудній частині тіла ОСОБА_14 .

Наявність таких обставин, як перебування потерпілого ОСОБА_14 у стані алкогольного сп`яніння, після залишення квартири ОСОБА_11, не звернення своєчасно потерпілого ОСОБА_14 у медичний заклад стосовно отриманих під час бійки між ним та ОСОБА_7 у квартирі ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, а також не звернення ОСОБА_14 у Карлівський відділ поліції з приводу нанесених йому у квартирі ОСОБА_11 тілесних ушкоджень та з приводу свого телефону, хоча потерпілий на шляху до свого помешкання проходив мимо, як медичного закладу так і відділу поліції.

Вказує, що потерпілий звернувся лише на третій день після виходу ОСОБА_14 з квартири ОСОБА_11, що дає підстави припустити, що виявлений судмедекспертом на тілі ОСОБА_14 перелом одного ребра мав місце не під час конфлікту з ОСОБА_7 .

Крім того вважає, що місцевим судом безпідставно засуджено ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 186 КК України, оскільки висновки про наявність у діях ОСОБА_7 ознак відкритого заволодіння належним потерпілому ОСОБА_14 мобільним телефоном протирічить показанням основних свідків по справі.

Вказує, що жоден зі свідків не підтвердив наявність обставин відкритого заволодіння ОСОБА_7 мобільним телефоном потерпілого.

Зазначає, що один із свідків пояснив суду, що саме потерпілий ОСОБА_14 першим запропонував віддати свій телефон у ломбард, щоб за виручені від продажу гроші, витратити на купівлю спиртних напоїв для продовження вживання алкоголю всієї присутньої на вечірці компанії, включаючи ОСОБА_14 .

Також, вважає, що суд призначив ОСОБА_7 занадто суворе покарання, як за ч. 1 ст. 122 КК України, так і за ч. 2 ст. 186 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, по епізоду з потерпілим ОСОБА_14 перекваліфікувати його дії з ч. 4 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України та значно пом`якшити призначене покарання.

Вказує, що в ніч з 3 на 4 лютого 2024 року він разом з потерпілим ОСОБА_14 , свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_19 і ОСОБА_20, перебував в квартирі ОСОБА_11. Коли в них закінчились спиртні напої, між ним та ОСОБА_14 відбулась розмова, під час якої вони вирішили на деякий час закласти телефон потерпілого в ломбард і ще декілька днів відпочивати.

Вказує, що свідок ОСОБА_17 підтвердив, що саме ОСОБА_18 був ініціатором того, щоб закласти його мобільний телефон в ломбард.

Зазначає, що протягом всього відпочинку телефон потерпілого лежав на кухні, куди він його поклав, після того, як потерпілий добровільно його віддав.

Вказує, що в процесі подальшого відпочинку, ОСОБА_14 нецензурною лайкою розмовляв про його дівчину, на що, обвинувачений робив зауваження потерпілому, але останній не реагував та спровокував бійку. Після того, як їх розборонили, він пішов на кухню, а потерпілий залишився у ванній кімнаті із свідком ОСОБА_19, який згодом повідомив, що ОСОБА_14 одягнувся та пішов додому, а мобільний телефон залишився на кухні.

Зазначає, що на наступний день, він прокинувся в квартирі ОСОБА_11 і був впевнений, що потерпілий залишив телефон для того, щоб він його здав в ломбард, тому здав телефон в ломбард в м. Полтава на паспорт свого знайомого і планував в подальшому викупити телефон. Коли повернувся в м. Карлівку, пішов до ОСОБА_14 , але його вдома не було і через деякий час він вирішив потратити кошти.

Потім 07.02.2023 до нього зателефонував ОСОБА_14 та запросив в гості, після чого повідомив, що його мати змусила написати заяву в поліцію та вказати неправдиві показання.

Зазначає, що потерпілий обіцяв піти разом з ним до суду та все пояснити, але обвинуваченого забрали поліцейські, погрожували йому та не хотіли слухати.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, в задоволенні скарг сторони захисту просив відмовити. Захисник та обвинувачений підтримали подані в інтересах останнього апеляційні скарги та просили їх задовольнити, при цьому заперечили проти доводів апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, не дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства з огляду на наступне.

У пунктах 15-16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29.06.1990 зазначено наступне: п.15 судам слід мати на увазі, що згідно зі ст.334 КПК України (зараз ст. 374 КПК) мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. Якщо підсудний (обвинувачений) визнається винним у замаху на вчинення злочину, необхідно зазначити причини, з яких злочин не доведено до кінця.

В цій частині вироку потрібно викласти весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винності кожного з підсудних, їх роль у вчиненні злочину, а після цього - докази, покладені судом в обгрунтування своїх висновків.

Формулювання недоведеної частини пред`явленого підсудному (обвинуваченому) обвинувачення з наведенням підстав, з яких воно визнається недоведеним, повинно бути викладено після доказів, якими обгрунтовано доведену частину обвинувачення.

Пункт 16 вказує судам на необхідність точного виконання вимог ст.334 Зараз 374 КПК) КПК України про обгрунтування обвинувачення конкретними доказами не лише кожному підсудному, а й по кожному епізоду обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не обмежуючись лише зазначенням прізвища свідка, потерпілого або назви проведеної експертизи тощо.

Суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог законодвства.

Зокрема суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 та ч. 4 ст. 186 КК України, при цьому у мотивувальній частині вироку взагалі не сформульоване обвинувачення, визнане судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів, тобто у вироку взагалі не наведено за яких саме обставин, обвинувачений відкрито заволодів мобільним телефоном ОСОБА_14 та не вказав причини, через які побив потерпілого.

Натомість у вироку суд вказав на те, що ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він в ніч на 04 лютого 2023 року, перебуваючи у приміщенні квартири знайомого ОСОБА_11 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , спільно із іншими знайомими, а саме ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , відпочивали та вживали алкогольні напої. В цей же день, близько 04 години 00 хвилин, в ході спільного відпочинку в помешканні за вище вказаною адресою, ОСОБА_7 спровокував сварку із ОСОБА_14 , яка ґрунтувалась на бажанні ОСОБА_7 реалізувати мобільний телефон ОСОБА_14 марки «XiaomiRedmiNote 9», а отримані кошти витратити на відпочинок, від пропозиції якого ОСОБА_14 категорично відмовився та прохав отримати власний телефон назад.

В подальшому, ОСОБА_7 , задля реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на вчинення розбійного нападу, та, як наслідок, заволодіння чужим майном, всупереч волі потерпілого, із застосуванням насильства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в присутності вище вказаних свідків, вивів ОСОБА_14 в коридор квартири та розпочав наносити останньому численні тілесні ушкодження кулаками правої та лівої руки в обличчя, голову та тулуб, внаслідок чого ОСОБА_14 впав на підлогу, а ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, не зупиняючись, продовжував наносити ОСОБА_14 удари ногами та кулаками обох рук по тулубу, голові, верхніх та нижніх кінцівках.

Перекваліфіковуючи дії обвинуваченого на ч.1 ст.122 та ч.4 ст.186 КК України суд вказав, під час судового слідства ОСОБА_7 заперечував те, що наніс потерпілому тілесні ушкодження з метою заволодіння його мобільним телефоном та пояснив, що конфлікт між ним виник через дівчину обвинуваченого, що також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 .

Суд вказав, що жодним іншим доказом не доведено нанесення обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень з метою заволодіти його мобільним телефоном.

Проте, вказані висновки суперечать дослідженим судом доказам, які були визнані судом належними та допустимим та не оспорювалися учасниками судового провадження.

Слід зазначити, що суд вибірково врахував показання свідка ОСОБА_13 . Остання стверджувала, що бачила як обвинувачений бив потерпілого та після цього бачила на його обличчі синці. Свідок чула як ОСОБА_7 погрожував ОСОБА_14 розправою та казав, щоб потерпілий сказав що загубив телефон, а сам телефон обвинувачений сказав, що залишає собі. Такі ж показання свідок давала і під час слідчого експерименту.

Ці показання свідка ОСОБА_13 повністю співпадають з показаннями потерпілого ОСОБА_14 , дані ним під час слідчого експерименту, відповідно до яких ОСОБА_7 вимагав у потерпілого закласти в ломбард його телефон, на що ОСОБА_14 категорично заперечував. Через це обвинувачений сильно побив потерпілого, а телефон наказав залишити. Побоюючись ОСОБА_7 , ОСОБА_14 пішов додому, залишивши мобільний телефон у квартирі ОСОБА_11 не з власної волі.

Колегія суддів вважає такі порушення істотними, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Отже, з огляду на наявність вищевказаних істотних порушень норм кримінально процесуального закону й на те, що вирішення інших, викладених у апеляційних скаргах доводів, пов`язаних з переоцінкою сукупності зібраних доказів, та призначення більш суворого покарання, колегія суддів не вбачає підстав для їх перевірки в ході апеляційного розгляду та вважає, що з урахуванням заявлених в апеляційних скаргах сторони захисту вимог, зазначені доводи має перевірити суд першої інстанції, у зв`язку з чим є підстави для часткового задоволення вимог, викладених у апеляційній скарзі прокурора та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Що стосується доводів апеляційних скарг сторони захисту, то з огляду на наведений вище аналіз доказів у справі, колегія суддів не знаходить їх обґрунтованими.

При новому розгляді суд має створити необхідні умови сторонам кримінального провадження для реалізації їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, перевірити всі доводи, викладені в апеляційних скаргах, оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, після чого ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скарг у прокурора Карлівського відділу Решетилівської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника - адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Карлівського районного суду Полтавської області від 05 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Продовжити ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів до 31.05.2024 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касац2ійному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4