Справа № 206/1585/24
Провадження № 1-кп/206/150/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" квітня 2024 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000153 від 27.02.2024 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з базовою середньою освітою, неодруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей чи інших непрацездатних осіб, не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357, ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 22 лютого 2024 року, точний час в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось за можливе, перебуваючи біля буд. АДРЕСА_2 , на асфальтному покритті побачив пластикову банківську картку (миттєву картку ключ доступу до особистого рахунку особи) № НОМЕР_1 (повний номер картки в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось за можливе), емітентом якої є АТ КБ «ПриватБанк», обладнану технологією безконтактної оплати (цифровим токеном), держателем якої є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В цей час у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, направлений на привласнення банківської картки з метою подальшого використання для заволодіння коштами, що знаходилися на рахунку даної картки, без відома держателя картки ОСОБА_5 , тобто з корисливих мотивів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , знаходячись у вказаному місці, діючи умисно, з корисливих мотивів,привласнив пластикову банківську картку(миттєву картку ключ доступу до особистого рахунку особи) № НОМЕР_1 (повний номер картки в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось за можливе), емітентом якої є АТ КБ «ПриватБанк» та держателем - ОСОБА_5 , видану банківською установою, яка згідно зі ст.1 Закону України «Про інформацію», ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» відноситься до електронних платіжних документів, тобто є офіційним документом, якою надалі, цього ж дня, тобто 22 лютого 2024 року, розпорядився на власний розсуд здійснював оплату товарів у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у привласненні офіційного документу, вчиненому з корисливих мотивів, ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

Крім того, 22 лютого 2024 року, точного місцезнаходження та часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось за можливе, у

ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану, а саме грошових коштів, що знаходяться на картковому рахунку привласненої ним 22 лютого 2024 року банківської картки (миттєвої картки ключа доступу до особистого рахунку особи) № НОМЕР_1 (повний номер картки в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось за можливе), емітентом якої є АТ КБ «ПриватБанк» та держателем - ОСОБА_5 , які він визначив для себе об`єктом свого злочинного посягання.

Будучи обізнаним, що 24.02.2022 на підставі Указу Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської федерації, на території України введено воєнний стан, а також те, що у подальшому, відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 05.02.2024 № 50/2024, строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року продовжено строком на 90 діб, ОСОБА_4 приступив до реалізації свого злочинного умислу.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 , діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи спричинення майнової шкоди та бажаючи її настання, направився до магазину «Віктон», розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де скориставшись вищевказаною карткою (миттєвою карткою ключем доступу до особистого рахунку особи) здійснив дві транзакції направлені на придбання товарів на загальну суму 495 грн., а саме: 1) 22.02.2024 о 14:58 год. товару на суму 210 грн.; 2) 22.02.2024 о 14:59 год. товару на суму 285 грн., після чого з місця скоєння кримінального правопорушення разом з придбаними товарами зник, розпорядившись ними на власний розсуд.

Своїми умисними, незаконними діями ОСОБА_4 , здійснив крадіжку грошових коштів, які знаходились на картковому рахунку банківської картки № НОМЕР_1 (повний номер картки в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось за можливе), емітентом якої є АТ КБ «ПриватБанк» та держателем - ОСОБА_5 , чим спричинив останній майнову шкоду на загальну суму 495 грн.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, при цьому судом з`ясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, їх позиція є добровільною та істинною та їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, погодився із обставинами, викладеними в обвинувальному акті та зібраними у справі доказами. Фактичні обставини, встановлені в обвинувальному акті не оспорює, він розуміє зміст цих обставин, визнає ці обставини добровільно, без стороннього примусу.

Обвинувачений суду показав, що 22.04.2024 року біля свого під`їзду за адресою: АДРЕСА_2 , знайшов банківську картку сірого кольору з чіпом. Вирішив її взяти собі. Того ж дня пішов до магазину «Віктон», придбав пляшку горілки і дві пачки сигарет. Розрахувався карткою. Потім цю картку викинув. Він усвідомлює протиправність своїх дій, щиро розкаюється у вчиненому, відшкодував потерпілій викрадені ним кошти, про що надав суду розписку ОСОБА_5 про отримання нею 5000,00 грн., вибачився перед нею. Просить суд суворо не карати його.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. У заяві вказує на те, що претензій матеріального характеру не має, цивільний позов заявляти не буде.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 357, ч. 4 ст.185 КК України, як привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів, та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення, як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 року.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обгрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 65 - 67 КК України, суд враховує:

- ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку (ч.1 ст. 157 КК України) і до тяжкого злочину ( ч.4 ст185 КК України);

- обставину, що пом`якшує покарання суд враховує щире каяття, повне відшкодування матеріальної шкоди потерпілій;

- обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення злочину щодо особи з інвалідністю.

- особу обвинуваченого, який є особою раніше не судимою, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, його відношення до скоєного,- та вважає необхідним призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_4 в межах санкції ч.1 ст. 357, ч.4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст.ст. 75-76 КК України, із звільненням його від відбування покарання з випробуванням, що, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Міра запобіжного заходу обвинуваченому не обиралася.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357, ч.4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

-за ч.1 ст. 357 КК України у виді 2 ( двох) років обмеження волі;

-за ч.4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі..

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.1 і п.2 ч.1, п. 2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: DVD-R диск з відеозаписом з камери відео спостереження магазину «Віктон»,- залишити в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених статтею 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію Вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1