Номер провадження: 11-сс/813/428/24
Справа № 947/2269/24 1-кс/947/1877/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

власника майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.02.2024 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000358, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.02.2024 у кримінальному провадженні №0000358, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна та накладено арешт на вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно зазначеного в резолютивній частині судового рішення, а саме банкноти ззовні схожі на грошові кошти номіналом по 500 грн всього 3 одиниці (всього 1500 грн) з серійними номерами: ЕБ9863234, АМ0730811, Є37808608, предмет зовні схожий на гаманець чорного кольору у якому містяться банкноти ззовні схожі на грошові кошти всього 2302 дол. США, 60 євро, грошові кошти в сумі 10000 дол. США, талон закріплення транспорту 1 од., предмет зовні схожий на кастет з ножем, чорнові записи на 4 арк., закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_10 серії НОМЕР_1 на 32 арк. та жетон «Поліція» за номером 0092299.

Рішення слідчого судді обґрунтовано необхідністю забезпечення збереження вилученого майна.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу слідчого судді постановленою з порушенням норм КПК України.

Доводи обґрунтовує тим, щосудом грубо порушено строки встановлені ст. 171 КПК України, оскільки перше клопотання про арешт майна надійшло до суду лише 23.01.2024 про що свідчать дані наявні в реєстрі судових рішень. Вказує, що грошові кошти не належать дружині - ОСОБА_11 та вона самостійно не видавала їх під час обшуку. Зазначає, що в даному випадку не зрозуміло, яке доказове значення має вилучені грошові кошти, які є особистими накопиченням та передані для використання дружині ОСОБА_11 для лікування малолітньої хворої дитини ОСОБА_12 .

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора в частині накладення арешту на грошові кошти.

Погоджуючись із рішенням слідчого судді прокурор ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу, посилаючись на те, що накладення арешту необхідне з метою забезпечення конфіскації та уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню у разі відчуження майна його власником - підозрюваним ОСОБА_8 або довіреними ним особами, а також недопущення його відчуження частинами та попередження знищення, оскільки у разі визнання винним ОСОБА_8 та призначення покарання судом, майно, яке належить йому підлягає конфіскації. Наголошує, що арешт також необхідний з метою забезпечення арешту на майно та недопущення його відчуження на користь інших осіб.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, власника майна та його представника, які підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Як вбачається з матеріалів провадження другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000358, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що приблизно на початку вересня 2023 року (точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , одягнуті у однострій співробітників поліції, наявним нагрудним спеціальним жетоном №0092299 та № 092371 відповідно, вступили у попередню змову та перебуваючи на території ТОВ «Промтоварний ринок» «7 кілометр» зупинили вантажний автомобіль ФОРД Транзит, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_14 , в якому знаходився відшитий одяг.

В подальшому ОСОБА_8 та ОСОБА_13 представились ОСОБА_15 працівниками відділу реагування патрульної поліції Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області надавши для огляду посвідчення № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 .

Так в ході розмови з ОСОБА_15 з корисливих мотивів ОСОБА_8 вказав про необхідність надання неправомірної вигоди йому та ОСОБА_13 за безперешкодне здійснення підприємницької діяльності, так як усі хто займається пошивом одягу та його торгівлею на ТОВ «Промтоварний ринок» «7 кілометр» здійснюють плату, та таким чином безперешкодно проїзжають блокпости, не вживаються заходи щодо конфіскації товару і транспортних засобів. В свою чергу, ОСОБА_13 повідомив ОСОБА_15 , що у разі відмови, у останнього та його батька ОСОБА_14 виникнуть проблеми у вигляді перешкод з завезенням товару та торгівлі. Після розмови ОСОБА_8 надав ОСОБА_15 свій номер мобільного телефону НОМЕР_5 .

Надалі, продовжуючи свої злочинні умисні дії, на початку листопада 2023 року (точний час органом досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_13 , з корисливих мотивів, з метою вимагання неправомірної вигоди, створюючи умови для її отримання, зустрілись біля контейнеру №6220 по вул. Розвантажувальна на території ТОВ «Промтоварний ринок» «7 кілометр» з ОСОБА_15 .

В ході розмови ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , що у вересні місяці 2023 року вони безперешкодно пропустили автомобіль, на територію «Промтоварного ринку» «7 кілометр», та вказали, що за безперешкодне завезення товару на ринок необхідно щомісячно надавати їм неправомірну вигоду у сумі 200 доларів США за один вантажний автомобіль, який здійснив його завезення та вигрузку. Також, ОСОБА_15 на вимогу ОСОБА_13 та ОСОБА_8 у мобільному додатку «Whatsapp» на мобільний телефон НОМЕР_5 , який належить останньому, скинув державні номери автомобілів Форд Транзит НОМЕР_2 та НОМЕР_6 (на яких здійснюється перевезення товару) з метою здійснення контролю за їх пересуванням.

Надалі 20.12.2023 приблизно о 08 годині 40 хвилин ОСОБА_8 та ОСОБА_13 одягнуті у однострій співробітників поліції, наявним нагрудним спеціальним жетоном №0092299 та №092371 відповідно, повторно прибули до контейнера №6220 по вул. Розвантажувальна на території «Промтоварного ринку» «7 кілометр», де зберігає свій товар у вигляді одягу ОСОБА_15 та ОСОБА_14 .

Діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів та метою особистого збагачення, будучи службовими особами та використовуючи займану посаду та повноваження поліцейського ОСОБА_13 та ОСОБА_8 запропонували ОСОБА_15 відійти від контейнера, де приблизно на відстані 200 метрів поблизу адміністративного приміщення ринку, ОСОБА_8 бере до рук свій мобільний телефон та питає «За две машины?», на що ОСОБА_15 . стверджуючи відповідає «Так» та передає у праву руку ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 15000 гривень. В свою чергу ОСОБА_13 запитує суму грошових коштів наданих ОСОБА_15 , на що останній повідомив, що грошові кошти за два автомобіля по двісті доларів США за кожну, після цього ОСОБА_8 відповів стверджуючи «Да». Зазначені грошові кошти ОСОБА_8 та ОСОБА_13 отримали за не створення штучних перешкод з перевезення товару на територію ТОВ «Промтоварний ринок» «7 кілометр», не вжиття заходів щодо затримання автотранспортних засобів Форд Транзит НОМЕР_2 та НОМЕР_6 у грудні місяці 2023 року та виклику слідчо-оперативної групи, з метою конфіскації цих автомобілів та товару, який завозився на територію ринку на зазначених автомобілях.

Продовжуючи свої протиправні дії, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів та метою особистого збагачення, 10.01.2024 приблизно о 12 годині 29 хвилин ОСОБА_13 та ОСОБА_8 попередньо впевнившись, що ОСОБА_15 перебуває на території «Промтоварного ринку» «7 кілометр», шляхом здійснення дзвінка з мобільного телефону НОМЕР_5 , прибули до контейнера №6220 по вул. Розвантажувальна на території «Промтоварного ринку» «7 кілометр», та в подальшому спільно з ОСОБА_15 відійшли до контейнера №6320 на вул. Розвантажувальна.

В ході бесіди ОСОБА_8 показуючи жест пальців рук вказівного та великого, потираючи їх один об одний, повідомив ОСОБА_15 , - «Я про это», на що останній відповів, про відсутність грошових коштів на даний час. ОСОБА_8 та ОСОБА_13 повідомили ОСОБА_15 про необхідність самостійно повідомити про дату та час передачі їм неправомірної вигоди.

Надалі, 17.01.2024 ОСОБА_8 здійснив телефонний дзвінок із свого мобільного номеру телефону НОМЕР_5 ОСОБА_15 , щодо необхідності зустрітися з метою отримання неправомірної вигоди.

Приблизно о 08 годині 50 хвилин 18.01.2024 ОСОБА_13 та ОСОБА_8 прибули до контейнера №6220 по вул. Розвантажувальна на території «Промтоварного ринку» «7 кілометр», та в подальшому спільно з ОСОБА_15 відійшли до контейнера №6320 на вул. Розвантажувальна. На виконання раніше обумовлених домовленостей ОСОБА_15 виконуючи вимогу ОСОБА_13 та ОСОБА_8 передав останньому грошові кошти у сумі 15000 гривень за не створення штучних перешкод з перевезення товару на територію ТОВ «Промтоварний ринок» «7 кілометр», не вжиття заходів щодо затримання автотранспортних засобів Форд Транзит НОМЕР_2 та НОМЕР_6 у січні місяці 2024 року та виклику слідчо-оперативної групи, з метою конфіскації цих автомобілів та товару, який завозився на територію ринку на зазначених автомобілях.

ОСОБА_8 поклав передані ОСОБА_15 грошові кошти у сумі 15000 гривень до своєї які поклав до своєї лівої кишені штанів та направився у невідомому напрямку по вул. Розгрузочна на території «Промтоварного ринку» «7 кілометр», де працівниками правоохоронних органів його та ОСОБА_13 викрито та затримано за ст. 208 КК України.

18 січня 2024 року старшим слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві за погодженням із прокурором відділу Одеської обласної прокуратури повідомлено ОСОБА_8 та ОСОБА_13 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

18.01.2024 за місцем мешкання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшук, за результатами якого виявлено та вилучено вищевказані предмети.

В подальшому, слідчим з дотриманням вимог ст. 110 КПК України винесено постанову про визнання речовим доказом вилучених предметів.

Надалі з метою збереження речових доказів та проведення судових експертиз щодо виявлених грошових коштів підтвердивши їх справжність та в подальшому підлягають конфіскації слідчим подано клопотання про арешт майна вищезазначені предмети.

Задовольняючи подане клопотання слідчий суддя зазначив, що вилучене майно, відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки може містити відомості, які встановлюються під час кримінального провадженнята необхідне з метою їх збереження.

Окрім того, слідчим суддею зазначено, що грошові кошти, чорнові записи і документи належать ОСОБА_8 та мають пряме відношення до предмету досудового розслідування щодо одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Виходячи із зазначених у клопотанні фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, наданих матеріалів та пояснень прокурора, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку, що арешт майна необхідний з метою збереження речових доказів, які мають значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, а також швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Колегія суддів також приймає до уваги, що накладення арешту необхідне з метою забезпечення конфіскації та уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню у разі відчуження майна його власником - підозрюваним ОСОБА_8 або довіреними ним особами, а також недопущення його відчуження частинами та попередження знищення, оскільки у разі визнання винним ОСОБА_8 та призначення покарання судом, майно, яке належить йому підлягає конфіскації.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на майно для забезпечення збереження речових доказів, оскільки вилучені предмети можуть бути використані як доказ факту чи обставин, які встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі для проведення відповідних судових експертиз для спростування або підтвердження винуватості ОСОБА_8 .

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуженнямайна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі існують реальні підстави, для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження.

Таким чином, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки вони недоведені та спростовуються матеріалами справи.

Також апеляційний суд не приймає до уваги доводи представника про подання клопотання з порушенням вимог ст.ст. 171, 172 КПК України, оскільки 01.02.2024 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси клопотання прокурора повернуто останньому, встановивши строк в сімдесят дві години після отримання копії зазначеної ухвали для усунення недоліків вказаних у мотивувальній частині, яку отримано процесуальним керівником 05.02.2024 та в подальшому подано до суду у встановлений законом строк.

Будь яких даних, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів суд не вбачає та стороною захисту надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ст. 174 КПК України).

Керуючись статтями 170-173, 376, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.02.2024 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000358, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4