Дата документу 06.05.2024 Справа № 333/2840/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/2840/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/214/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 травня 2024 року м . Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю власника майна ОСОБА_6 ,

представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2017 року, якою накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №0001540, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 квітня 2017 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

23 травня 2017 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернувся ОСОБА_8 зі скаргою на постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на нерухоме майно лит. Е-2, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 446,2 кв.м.

Слідчий суддя задовольнив скаргу ОСОБА_8 з тих підстав, що вказане майно може бути предметом кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що прийнята без з`ясування усіх належних обставин.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що ОСОБА_6 є власником нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 : адмінбудівлі з магазином літ. Е - 2, більярдної лі. Р., сауни літ. П, збиральної літ. О., літньої кухні літ.Н.

Зазначає, що в 2023 році стало відомо, що оскаржуваною ухвалою на вказане нерухоме майно було накладено арешт.

Крім того вказує, що починаючи з часу прийняття оскаржуваної ухвали - 15 червня 2017 року до теперішнього часу, тобто впродовж більше 6 років будь-які підозри або обвинувачення ОСОБА_6 не пред`являлися, повідомлень про накладення арешту на належне власнику нерухоме майно не надсилалося, що свідчить про відсутність з боку власника будь-якого порушення норм чинного законодавства.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 не має жодного відношення до кримінального провадження №0001540, нерухоме майно, на яке накладено арешт оскаржуваною ухвалою не є ані речовим доказом, ані об`єктом злочину у даному кримінальному провадженні та подальший арешт порушує законні права ОСОБА_6 , зокрема право на вільне розпорядження нерухомим майном.

Вказує, що слідчим суддею взагалі не вказано правову підставу для арешту майна, що в свою чергу має наслідки незаконного втручання у права та інтереси законного володільця майна та не співмірності таких заходів меті збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Також зазначає, що звертаючись з клопотанням про арешт, заявник не вказав власника майна та у порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України не надав документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати або конкретні факти і докази, які свідчать про володіння, користування чи розпорядження вказаним майном.

Крім того вказує, що судове рішення на підставі якого у ОСОБА_6 виникло право власності на нерухоме майно, на яке було накладено арешт оскаржуваною ухвалою, не було скасовано за результатами апеляційного та касаційного оскарження та набрало чинності.

Крім того, в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Виходячи зі змісту клопотання, як на підставу поважності пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді посилається на те, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, законний володілець майна до суду не викликався, повний текст оскаржуваної ухвали отримав 28 лютого 2024 року.

Заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, копію оскаржуваної ухвали ОСОБА_6 було отримано лише 28 лютого 2024 року (а.с. 12), у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку строк на апеляційне оскарження ухвали пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу без доповнень та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу та вказала, що про арешт майна ОСОБА_6 дізнався з наявного виконавчого провадження щодо стягнення з нього заборгованості за його приміщення, оскільки за час арешту майна у ОСОБА_6 виникла велика заборгованість, яку він як пенсіонер не може погасити, а якщо зняти арешт з вказаного майна, то погасити наявну заборгованість можливо за рахунок вказаного майна.

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення не подавав.

Заслухавши доповідь судді, власника майна ОСОБА_6 , його представника, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Виходячи із положень ст. 131 КПК України, арешт майна є окремим видом заходу забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Норми, наведені у ст. 132 КПК України, визначають, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Колегія суддів приходить до висновку, що в даному провадженні слідчий суддя вищезазначених вимог закону дотримався, правильно вирішив питання про задоволення клопотання накладення арешту на майно, врахувавши вимоги кримінального процесуального закону при застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Так, як випливає надісланих на запит апеляційного суду матеріалів кримінального провадження №0001540, 13 квітня 2017 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001540, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 1 матеріалів кримінального провадження №0001540).

Постановою прокурора Комунарського відділу Запорізької місцевої прокуратури №2 Запорізької області від 1 серпня 2020 року, у вказаному кримінальному провадженні змінено попередню правову кваліфікацію, кваліфікуючи його за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України (а.с. 10-11 матеріалів кримінального провадження №0001540).

Як випливає із матеріалів кримінального провадження №0001540, ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2012 року було придбано адмінбудівлю з магазином літ. Е-2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 446,2 кв.м. У 2013 році в Комунарському районному суді м. Запоріжжя розглядалась цивільна справа за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про стягнення боргу за договором позики, за результатами розгляду якої між сторонами була укладена мирова угода, за якою сторони домовились між собою, що по даній мировій угоді за позивачем визнається право власності на адмінбудівлю з магазином літ. Е-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 446,2 кв.м., а позивач у свою чергу відмовляється від своїх позовних вимог до відповідача у вигляді стягнення суми боргу за договором позики від 15 травня 2012 року в сумі 750000 грн. та стягнення судових витрат.

Разом з тим із протоколу допиту потерпілої ОСОБА_9 випливає, що вона з 2012 року виїхала за межі України та повернулась до України лише 26 травня 2017 року, ніяких підписів у зазначеній цивільній справі вони не ставила.

Як вбачається із ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2017 року, в рамках вказаного кримінального провадження було накладено арешт на нерухоме майно літ. Е-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 446,2 кв.м. (а.с. 116-117 матеріалів кримінального провадження №0001540).

Із вищевказаного випливає, що об`єктом кримінально протиправних дій в даному кримінальному провадженні може бути нерухоме майно літ. Е-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 446,2 кв.м.

Більш того, із надісланих матеріалів кримінального провадження не вбачається, що кримінальне провадження №0001540, де здійснюється досудове розслідування за ч. 3 ст. 190 КК України, зокрема щодо надання несправжніх документів з приводу вирішення питання власності на нерухоме майно літ. Е-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 446,2 кв.м., закрито.

Отже, скасування оскаржуваної ухвали, яка фактично потягне за собою скасування арешту на вказане майно, на переконання колегії суддів, може спричинити негативні наслідки для подальшого досудового розслідування, адже вказане нерухоме майно є об`єктом кримінально протиправних дій в даному кримінальному провадженні.

У зв`язку із вказаним, колегія суддів вважає, що нерухоме майно літ. Е-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 446,2 кв.м. повністю відповідають критеріям речового доказу у розумінні ст. 98 КПК України у кримінальному провадженні №0001540, де здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, а тому накладення арешту буде відповідати вимогам кримінального процесуального закону.

З приводу доводів щодо наявності судового рішення про виникнення у ОСОБА_6 права власності на нерухоме майно, то слід зазначити, що вони на даний час не сприймаються апеляційним судом, оскільки як випливає із матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування здійснюється досудове розслідування за фактом вчинення шахрайський дій, вчинених під час розгляду цивільної справи.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Поновити представнику ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2017 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2017 року, якою накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №0001540, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 квітня 2017 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4