Справа № 643/6249/24
Провадження № 1-кс/643/720/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові погоджене з прокурором клопотання старшого слідчого СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 по кримінальному провадженню за №0002104 від 15.06.2024, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українець, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 14.06.2024 близько 20 год. 15 хв., точний час в ході досудового розслідування не встановлений, перебуваючи за місцем свого мешкання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , в стані алкогольного сп`яніння, коли до нього прийшли його колишня співмешканка ОСОБА_7 та її нинішній співмешканець ОСОБА_8 , які прийшли до останнього без попередньої домовленості забрати речі ОСОБА_7

Відчинивши вхідні двері до квартири, ОСОБА_6 побачив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з якими у останнього виник словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

З метою реалізації вказаного злочинного умислу, ОСОБА_6 усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи діяти саме таким чином, умисно, використовуючи в якості знаряддя злочину предмети, які можуть бути спеціально пристосованими для нанесення тілесних ушкоджень, а саме: ніж та молоток, та, діючи з мотивів раптово виниклої особистої неприязні до ОСОБА_8 на підставі ревнощів, бажаючи спричинити йому тілесні ушкодження, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, та, бажаючи їх настання, знаходячись на сходах біля вхідних дверей до своєї квартири, під час словесного конфлікту, в той час коли ОСОБА_8 знаходився в положенні стоячи обличчям до нього, діючи умисно, тримаючи у правій руці предмет, із колюче ріжучими властивостями, ззовні схожий на ніж, зі значною силою наніс клинком вищевказаного ножа один удар ножем під ліву частину ребра ОСОБА_8 , чим заподіяв останньому, відповідно до довідки лікаря від 14.06.2024 колото-різану рану передньої черевної стінки, що не проникає у черевну порожнину, поверхневу різану рану лівого передпліччя, від чого ОСОБА_8 присів навпочіпки перед ОСОБА_6 .

Надалі, ОСОБА_6 , не бажаючи припиняти свої злочинні дії, спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , схопив у праву руку предмет, ззовні схожий на молоток, та, скориставшись тим, що ОСОБА_8 знаходився в положенні сидячи навпочіпки на сходах, діючи умисно, зі значною силою наніс один удар зверху вниз вищевказаним молотком по голові ОСОБА_8 , чим заподіяв останньому, відповідно до довідки лікаря від 14.06.2024 важку закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку, перелом основи черепу.

14.06.2024 після отримання тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_8 бригадою швидкої невідкладної медичної допомоги госпіталізований у тяжкому стані до медичної установи КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. Мещанінова» ХМР, де йому була надана кваліфікована медична допомога.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.121 КК України, а саме, умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Слідчий в клопотанні посилався на обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, який є тяжким злочином, за який законом передбачено покарання від п`яти до восьми років позбавлення волі.

У органу досудового розслідування є підстави вважати що у підозрюваного можуть виникнути передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України спроби:

- переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину санкція за який передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, останній може переховуватися від органів досудового розслідування, з метою уникнення покарання. Крім того, підозрюваний не одружений, офіційно не працює, осіб на утриманні не має, тобто в нього відсутні стабільні соціальні зв`язки, які утримують останнього від спроби втечі.

- незаконно впливати на потерпілого, свідка у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні насильницьких кримінальних правопорушеннях, в тому числі, із застосуванням предмету призначеного для нанесення тілесних ушкоджень, з особливою зухвалістю та перебуваючи на волі, може шляхом погроз, вмовлянь незаконно вплинути на потерпілого, свідків, серед яких його друзі, з метою зміни їх показів які отримані на досудовому слідстві. Також, ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків та потерпілого у вказаному кримінальному правопорушенні, з метою змусити останніх відмовитись від раніше наданих показів, щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення, оскільки маючи процесуальний статус підозрюваного, останньому буде відомо місце мешкання потерпілого у вказаному кримінальному провадженні, у разі не застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

- вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_6 веде антисоціальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, не працює, не має законних джерел отримання заробітку, у громадському місці перебував з предметом спеціально пристосованим для нанесення тілесних ушкоджень, а саме: ножем, молотком, що дає підстави вважати, що вказана особа схильна на вчинення кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, у органу досудового розслідування є обґрунтовані підстави вважати, що до підозрюваного ОСОБА_6 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою строком на 60 діб.

Прокурор в судовому засіданні наполягав на задоволенні клопотання та обранні стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави.

Підозрюваний ОСОБА_6 у судовому засіданні вину у скоєному не визнав, зазначив, що підозра необґрунтована. Обставини, які викладені у повідомленні про підозру та в клопотанні стосовно нанесення тілесних ушкоджень потерпілому не відповідають дійсності. Просив обрати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, оскільки проживає разом з матір`ю, якій 82 роки та яка потребує стороннього догляду.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що підозра необґрунтована, обставини, викладені у процесуальних документах не відповідають дійсності. Так, в постанові про затримання в порядку ст.208 КПК України невірно вказаний час затримання, оскільки фактично його було затримано 14.06.2024 з 21.30 год під час проведення обшуку, а саме з цього часу він був позбавлений можливості вільно пересуватися. Протокол затримання є незаконним, бо сторона обвинувачення не мала права виписувати протокол затримання на підставі п.2 ч.1 ст.208 КПК України. Крім того, вказав, що невірна кваліфікація, оскільки ніхто експертизу потерпілому не проводив, не зрозуміло чому у процесуальних документах зазначено, що останній має тяжкі тілесні ушкодження. В протоколах не в повній мірі відображені пояснення його підзахисного. Ризики не доведені. Його підзахисний має матір 82-х років, за якою потрібен догляд, він забезпечує її усім необхідним. ОСОБА_6 раніше не судимий. Сторона обвинувачення не має права звертатися до суду із клопотанням, у яких є посилання на практику Європейського суду. За таких обставин, клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню, цілком достатньо нічного домашнього арешту.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши учасників кримінального провадження встановив наступне.

В силу ст.ст.131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 15.06.2024 старшим слідчим СВ Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 за погодженням з процесуальним керівником прокурором Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , повідомлено про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, що підтверджується: електронними рапортами зі «служби 102» щодо повідомлення про вчинення кримінального правопорушення; протоколом огляду місця події проведеного в період часу з 21:30 год до 22:15 год 14.06.2024 на сходинках, що йдуть від першого поверху до другого поверху у під`їзді АДРЕСА_2 ; протоколом огляду місця події, проведеного в період часу з 23:00 год до 23:30 год 14.06.2024 у квартирі АДРЕСА_3 ; довідка лікаря від 14.06.2023 із зазначенням тілесних ушкоджень, а саме: колото-різана рана передньої черевної стінки, що не проникає у черевну порожнину, поверхневу різану рану лівого передпліччя та важка закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, перелом основи черепу; протоколом допиту в якості потерпілого ОСОБА_9 , в ході якого останній пояснив обставини вчиненого злочину; протоколом допиту в якості потерпілої ОСОБА_7 , в ході якого остання пояснила обставини вчиненого злочину; протоколом обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено: молоток, сокира - молот, будівельний ніж; кухонний ніж з сіро-коричневою рукояткою; кухонний ніж з білою рукояткою; 2 кухонні ножі та упаковка в середині якої знаходиться 6 десертних ножів; 13 кухонних ножів та кухонний молот для відбиття м`яса, які визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженню; протоколом затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у порядку ст.208 КПК України; іншими доказами у сукупності.

Слідчий суддя також вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування, суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків.

Слідчий суддя констатує, що питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для підтвердження винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вирішується судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.

Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

При розгляді даного клопотання слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимий, підозрюється у скоєнні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, офіційного місця працевлаштування не має, соціальних зв`язків не має, що, на думку слідчого судді, свідчить про недостатність застосування до останнього запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі в межах даного кримінального провадження, оскільки вказаний запобіжний захід не дозволить забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Крім того, настання кожного окремо, та усіх у сукупності ризиків можливе і з урахуванням невідворотності призначення реального покарання особі, оскільки санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років позбавлення волі.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; відсутність офіційного працевлаштування; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5&1(с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.2007).

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я чи з інших підстав слідчому судді не надано.

В судовому засіданні не здобуто відомостей, які безумовно свідчили про неможливість тримання підозрюваного під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені п.1, 3 ст.177 КПК України, тому суд доходить переконання, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних прав та обов`язків, не буде ефективним та доцільним в рамках даного кримінального провадження, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Ризик , передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК УКраїни, на який посилається сторона обвинувачення, в обгрунтування клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 - вчинити новий злочин, не знайшов об`єктивного підтвердження в ході судового засідання.

Слідчий суддя звертає увагу сторони захисту на те, що незгода з порядком затримання, а також необгрунтована підозра, на його думку, є предметом оскарження в порядку, передбаченому нормами КПК України.

У відповідності до положень ч.4 ст.183 КК України, слідчий суддя при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає розмір застави, оскільки інкримінований ОСОБА_6 злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України, є злочином, який вчинено із застосуванням насильства.

Частина друга статті 197 КПК України регламентує, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Відповідно до пункту 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів, експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» терміном на 60 діб з моменту затримання.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання з 03-45 години 15.06.2024.

Строк дії ухвали (в частині тримання під вартою) до 03-45 години 13.08.2024.

Зобов`язати орган досудового розслідування негайно повідомити про взяття під варту ОСОБА_6 родичів останнього.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_6 в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 18 червня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1