ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1063/24 Справа № 175/8456/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2024 року у кримінальному провадженні № 0000656 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Михайлівка Солонянського району Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненнікримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України (далі КК)

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2024 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_8 та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 04 квітня 2024 року включно. В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу відмовлено.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд дійшов висновку про доведеність прокурором ризиків, п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), які не зменшились, у зв`язку з чим продовження строку тримання під вартою є необхідним.

Зазначені висновки суду засновані на тому, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних речовин, судовий розгляд по справі триває, через що є необхідність у продовженні застосуванні заходів забезпечення. Крім того, судом враховано дані про особу обвинуваченого, який має міцні соціальні зв`язки та утримує малолітню дитину. Визнано доведеним ризик незаконного впливу на свідків, оскільки обвинуваченому відомі адреси їх проживання, тому враховуючи, що останні в суді ще не допитані, ризик впливу є обґрунтованим. Судом зазначено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого в процесі розгляду кримінального провадження в суді. До того ж, жодних обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала, судом не встановлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, застосувавши стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник посилається на відсутність доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, на які посилається прокурор у клопотанні про продовження строку тримання під вартою. Вважає недоведеним ризик незаконного впливу на свідків, оскільки будь-яких доказів щодо впливу на них прокурором не надано, крім того інші обвинувачені по справі перебувають на свободі та ніяких незаконних дій не вчиняють. Зауважує, що зі сплином певного часу існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і продовження тримання під вартою.

Зазначає, що встановлений ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2023 року розмір застави є завідомо непомірним та таким, що не відповідає тяжкості скоєного злочину та майновому стану обвинуваченого. Вважає, що оскарженою ухвалою погіршено становище обвинуваченого, оскільки продовжено строк тримання його під вартою без визначення застави.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор, обвинувачений та захисник будучи належним чином повідомлені про дату та час апеляційного провадження до суду не з`явились, заяв, клопотань про проведення судового розгляду за їх обов`язковою участю не подавали.

Учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явилися, заяв про участь у розгляді справи не подавали, тому, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 422-1 КК розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції частково дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника щодо непомірного розміру застави, заслуговують на увагу.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області є кримінальне провадження № 000656 від 07.12.2022 стосовно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК.

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку статей 199, 331 КПК, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії судового розгляду і ОСОБА_7 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри».

Доводи сторони захисту щодо фактичних обставин справи, доведеності чи недоведеності вини обвинуваченого на даній стадії апеляційного розгляду є передчасними.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеним ризики, передбачений п. 1 ч. 1, 3, 5 ст. 177 КПК для запобігання якому продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є доцільним з огляду на наступне.

Суд першої інстанції правильно врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до двадцяти років з конфіскацією майна, тому перебуваючи на волі і усвідомлюючи ймовірність призначеного покарання, може переховуватись від суду.

Тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 та суворість можливого покарання, яке може бути йому призначено у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину безумовно не є вирішальною підставою для подальшого утримання обвинуваченого під вартою, проте як за національним законодавством, так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини, визнається вагомим фактором при оцінці ризику, що обвинувачена особа може переховуватись від суду.

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Крім того суд апеляційної інстанції враховує, що судовий розгляд триває, учасники кримінального провадження усі не допитані, тому апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законним та доцільним у даному кримінальному провадженні для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та забезпечення належного судового розгляду в розумний строк.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що строк судового розгляду та строк тримання обвинуваченого під вартою не є надмірним, обумовлений об`єктивними причинами. Невиправданого затягування розгляду справи судом першої інстанції або неналежної організації судового розгляду апеляційним судом не встановлено.

В цілому є правильними також висновки суду першої інстанції щодо наявності відносно ОСОБА_10 ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК у виді впливу на свідків та інших обвинувачених у кримінальному провадженні та продовження злочинної діяльності. Вказані ризики обумовлені тим, що інкримінований ОСОБА_10 злочин вчинено за попередньою змовою групою осіб, беручи до уваги, що інші співучасники злочину звільнені з-під варти під заставу, останні перебуваючи на свободі можуть корегувати свої дії щодо обраної тактики захисту та здійснювати незаконний вплив на свідків з метою примушування до надання в суді тих чи інших показань. Крім того, обвинувачений офіційно не працевлаштований, легального доходу не має, через що ризик продовження злочинної діяльності з метою отримання незаконного прибутку існує.

Доводи захисника щодо позитивних характеристик обвинуваченого, зокрема міцності соціальних зв`язків, наявності постійного місця проживання, то вони були предметом оцінки судом першої інстанції і з такою оцінкою погоджується апеляційний суд та зазначає, що ці обставини не є достатньо вагомими і не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки існували на час вчинення інкримінованого злочину та не слугували стримуючим фактором у вчиненні ним протиправної діяльності.

Разом із тим, доводи сторони захисту щодо непомірного розміру раніше визначеної застави, заслуговують на увагу.

Так, оскаржувана ухвала суду не містить доводів в частині визначення застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів доходів, суддею не наведено при цьому вагомих аргументів щодо майнового стану обвинуваченого та інших обставин, які враховані судом, у зв`язку з чим ухвала підлягає скасуванню з постановленням судом апеляційної інстанції свого рішення.

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Буров проти України" п. 51).

Приписи ч. 4 ст. 182 КПК встановлюють, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська до ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з заставою у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 536 800 гривень. Вказане рішення суду ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2023 року залишено без змін. До теперішнього часу рішення в частині визначеного розміру застави скасоване або змінено не було.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що застава є безстроковим запобіжним заходом, тому її строк не визначається ухвалою суду і у разі її внесення без визначення строку забезпечує виконання підозрюваним/обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Згідно із п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішенні від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15) ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 є особою раніше не судимою, який має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, утримує неповнолітню дитину та тривалий час з 10 травня 2023 року перебуває під вартою, що частково нівелює встановлені ризики.

Також суд апеляційної інстанції, аналізуючи доводи захисту щодо непомірного розміру застави, зважає на відсутність в матеріалах справи відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про те, що ОСОБА_7 є власником будь-якого нерухомого майна.

Враховуючи тяжкість та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, особу обвинуваченого, його майновий стан, сімейний стан, беручи до уваги, що розмір застави не може бути завідомо непомірним для обвинуваченого, а зважаючи на те, що обвинувачений з 10.05.2023 утримується під вартою та розмір застави до цього часу не внесений. Колегія суддів за таких обставин вважає, що застава у розмірі 100 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб буде цілком достатньою для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключає з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або вчиняти інші дії, спрямовані на перешкоджання кримінальному провадженню.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що застава у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з урахуванням характеру та обставин інкримінованого кримінального правопорушення, даних про особу ОСОБА_7 та обсягу існуючих на даний час ризиків, буде достатньою та необхідною для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 409 КПК встановлено, що підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

На підставі вищевикладеного апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою клопотання прокурора належить задовольнити частково, продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з заставою у розмірі 302 800 гривень 00 копійок та покладенням на нього відповідних обов`язків у випадку її внесення.

Керуючись статтями 182, 183, 199, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строк тримання під вартою до 04 квітня 2024 року.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_7 , заставу у розмірі 100 (ста тисячі) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 302 800 гривень 00 (триста дві тисячі вісімсот гривень 00 копійок).

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у разі внесення застави процесуальніобов`язки, передбачені ст. 194 КПК, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він постійно проживає, без письмового дозволу суду;

- не спілкуватися зі свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального керівника у даному кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4