Київський апеляційний суд
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з використанням телекомунікаційної платформи "EasyCon" кримінальне провадження № 0001228 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , судимого:

1) вироком Деснянського районного суду м. Києва від 14.01.2009

за ч.2 ст.186, ст.304 КК України на 5 років позбавлення волі,

на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання

з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;

2) вироком Деснянського районного суду м. Києва від 17.06.2009

за ч.2 ст.187 КК України на підставі ст.71 КК України

на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

3) вироком Деснянського районного суду м. Києва від 03.10.2022

за ч.1 ст.309 КК України до штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних

мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 1 грудня 2023 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 01.12.2023 ОСОБА_8 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.309 КК України і йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 03.10.2022, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень, суд ухвалив виконувати самостійно.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.309 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік і на підставі ст.ст.71, 72 КК України з урахуванням вироку Деснянського районного суду м. Києва від 03.10.2022 призначити остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік та штрафу в розмірі 17 000 гривень, які виконувати самостійно.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_8 і правову кваліфікацію його дій, однак вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, ст.75 КК України, яка не підлягає застосуванню, внаслідок чого призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

На переконання прокурора, суд не дав належну оцінку даним про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого, який вже засуджувався за аналогічний кримінальний проступок до штрафу, який не сплатив. Обставина, яка пом`якшує покарання, зокрема, щире каяття, покладена в основу рішення про призначення покарання у виді обмеження волі на мінімальний строк, а тому повторне її врахування під час вирішення питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим. Також у справі відсутні дані про активне сприяння розкриттю злочину, а наявність у обвинуваченого судимості, відсутність роботи і посередню характеристику суд нелогічно поклав в обґрунтування висновків про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_7 вказує, що суд дотримав загальні засади призначення покарання, передбачені ст.65 КК України, і всупереч твердженням прокурора дав оцінку наявності у ОСОБА_8 судимості. Оскільки, на думку захисника, прокурор не навів переконливих доводів, що застосування ст.75 КК України буде недостатнім для забезпечення мети покарання, просить вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити; доводи обвинуваченого та захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги і просили вирок суду залишити без змін; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що у невстановлені досудовим розслідуванням час і дату ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , знайшов і тим самим незаконно придбав без мети збуту 2 згортки з порошкоподібними речовинами всередині, що містять у своєму складі психотропну речовину амфетамін загальною масою 0,425 г. Заховавши психотропну речовину у внутрішню кишеню куртки, ОСОБА_8 почав незаконно її зберігати без мети збуту. 17 листопада 2023 року близько 16 години 20 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 був зупинений працівниками поліції, яким видав згортки з психотропною речовиною амфетаміном.

Обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального проступку розглядався у спрощеному провадженні, а тому встановлені досудовим розслідуванням і, відповідно, судом, фактичні обставини кримінального провадження колегія суддів не переглядає відповідно до вимог ч.1 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених досудовим розслідуванням і, відповідно, судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.309 КК України - незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни чи скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок, особу винного, який раніше судимий за аналогічний кримінальний проступок, офіційно не працевлаштований, посередньо характеризується за місцем проживання, обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття та відсутність обставин, які його обтяжують, і правильно призначив йому покарання у виді обмеження волі на мінімальний строк, установлений відповідною санкцією.

Разом з тим, володіючи достовірними даними про те, що ОСОБА_8 неодноразово судимий, в тому числі за злочини проти власності, і вчинив нове кримінальне правопорушення після ухвалення вироку Деснянського районного суду м. Києва від 03.10.2022, за яким він покарання у виді штрафу не відбув, суд не застосував положення ст.71 КК України і не призначив покарання за сукупністю вироків, а також дійшов невірного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, на що обґрунтовано вказує прокурор.

Згідно з ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Цих вимог закону суд першої інстанції при призначенні покарання не дотримав, оскільки не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню, призначивши ОСОБА_8 покарання тільки за нове кримінальне правопорушення, а також застосував положення ст.75 КК України, яка не підлягає застосуванню, і, як наслідок, призначив йому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через м`якість. До того ж, за приписами ч.3 ст.72 КК України самостійному виконанню підлягають покарання, а не вироки, які суд ухвалив виконувати самостійно.

Відповідно до вимог ст.409 КПК України підставами для скасування вироку суду першої інстанції при розгляді справи в суді апеляційної інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Тому відповідно до вимог ст.ст.413, 414, 420 КПК України невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а так само неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, є підставами для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції і задоволення апеляційної скарги прокурора.

При ухваленні вироку в цій частині колегія суддів відповідно до вимог ст.65 КК України враховує загальні засади призначення покарання, які взяв до уваги суд першої інстанції, і приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання за ч.1 ст.309 КК України такого ж виду і на той самий строк, як його призначив суд першої інстанції.

Оскільки ОСОБА_8 після постановлення вироку Деснянського районного суду м. Києва від 03.10.2022, за яким він не відбув покарання, вчинив нове кримінальне правопорушення, відповідно до вимог ст.71 КК України суд апеляційної інстанції призначає йому покарання за сукупністю вироків і повністю приєднує до покарання, призначеного за новим вироком, невідбуте покарання за попереднім вироком у виді штрафу, які на підставі ст.72 КК України належить виконувати самостійно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 1 грудня 2023 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати.

Призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.309 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 1 /один/ рік.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 3 жовтня 2022 року і за сукупністю вироків призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 /один/ рік та штрафу в розмірі 1 000 /однієї тисячі/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 /сімнадцять тисяч/ гривень, які на підставі ст.72 КК України виконувати самостійно.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

В умовах дії воєнного стану після проголошення резолютивної частини вироку його повний текст обов`язково вручається учасникам судового провадження в день його проголошення.

На вирок може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3