ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1511/24 Справа № 205/8774/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

представника установи

виконання покарання ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

засудженого ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 , поданою на ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року про відмову в умовно-достроковому звільненні,-

встановила:

24 серпня 2023 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Знам`янівського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.08.2022 року за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 70, ч. 5 ст. 72 КК України, на підставі ст. 81 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 відмовлено.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 не погоджується з прийнятим рішенням суду першої інстанції, просить рішення ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року переглянути та звільнити його умовно-достроково.

Зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні заявленого ним клопотання. Так, засуджений ОСОБА_8 наголошує, що він, фактично, відбуває покарання з моменту взяття його під варту, тобто з 15.12.2018 року.

Крім того, звертає увагу на наявність у нього інвалідності третьої групи, а під час постійного перебування в умовах СІЗО захворів на тяжку хворобу -туберкульоз легенів, у зв`язку з чим наразі проходить лікування.

Крім того, суд першої інстанції, в порушення вимог чинного законодавства, не звернув уваги на те, що незначні порушення ОСОБА_8 режиму відбування покарання були вчинені давно, що за строками давності свідчить про те, що він взагалі вже немає жодного стягнення.

Вказує, що збитки, визначені в межах виконавчого провадження, сплачує частково, оскільки окрім пенсії іншого джерела доходу не має. Також, звертає увагу на наявність у нього соціальних зв`язків та постійного місця мешкання разом із дружиною та двома дітьми.

Під час апеляційного розгляду:

- засуджений ОСОБА_8 підтримав доводи поданої апеляційної скарги у повному обсязі, просив про скасування рішення суду першої інстанції та звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

- представник установи виконання покарань ОСОБА_7 заперечив проти задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 , з огляду на наявність у останнього шести стягнень, що свідчить про недоведеність його виправлення;

- прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 , рішення суду першої інстанції просив залишити без змін, також наголосив на наявності у останнього шести стягнень.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог процесуального закону судом першої інстанції дотримано.

За матеріалами справи засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання за вирокомЗнам`янівського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.08.2022 року за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 70, ч. 5 ст. 72 КК Україниу виді позбавлення волі строком на 7 років.

Початок строку 15.12.2018 року, кінець строку 15.12.2025 року.

Згідно з ч.2 ст.81 КК України та роз`ясненнями, які містяться у п.2 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому положеннями частини першої та третьої статті 6 Кримінально- виконавчого кодексу України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Як зазначено у роз`ясненнях, що містяться у п.17 вищевказаної Постанови ПВСУ, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні поділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання…Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину…додержання ним вимог режиму.

Мотивуючи своє рішення та відмовляючи в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, суд першої інстанції послався на те, що засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою не довів свого виправлення, а саме що останній під час відбування покарання допускав порушення режиму відбування покарання, що призвело до накладення дисциплінарного стягнення, заохочень не має, що свідчить про те, що засуджений ОСОБА_8 у повній мірі не став на шлях виправлення.

З характеристики та матеріалів особової справи на засудженого слідує, що за час відбування покарання останній характеризується посередньо, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, при цьому заохочень та стягнень не мав.

У відношенні до представників адміністрації стриманий, тактовний, але в бесідах не завжди відвертий, приховує свої справжні наміри та погляди.

У відношенні до засуджених не конфліктний. Лідерські риси відсутні, авторитетом серед засуджених не користується. Стосунки підтримує з засудженими різної спрямованості.

Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, завжди має охайний зовнішній вигляд.

Належним чином приділяє увагу необхідності дбайливого ставлення до майна установи, здійснення за ним належного догляду, використання його тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться відповідально. Дотримується вимог пожежної безпеки.

За характером врівноважений, відкритий, спокійний, не піддається негативному впливу з боку інших засуджених. Для засудженого характерна пасивна, пристосовницька орієнтація на сприйняття готових стандартів поведінки.

Відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України залучений до програми диференційованого виховного впливу за темою: «Правова просвіта». Заняття відвідує.

Відповідно до статті 110-113 Кримінально-виконавчого кодексу України підтримує зв`язки з рідними.

Заходи виховного впливу відвідує, процес виправлення засудженого: програми ДВВ відвідує, в самодіяльних організаціях приймає участь, індивідуальний план виховної роботи виконує на 50 %.

На підставі проведеної оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення засудженими до позбавлення волі, затвердженої Наказом міністерства Юстиції № 4121/5 27.11.2020 року засудженому встановлено середній ризик ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення.

Засуджений ОСОБА_8 під час відбування покарання не перебуває на обліку, як особа, схильна до: членоушкодженнь, втечі, самогубства чи інше.

Також суд прийняв до уваги, що перебуваючи в умовах Дніпровської виправної колонії №89 на ОСОБА_8 накладено шість стягнень, одне з яких, станом на день апеляційного перегляду справи, є непогашеним відповідно до вимог чинного законодавства України.

З урахування наведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою не довів своє виправлення, що не дає можливість для застосування ст. 81 КК України.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання, оскільки вони є належним чином мотивованими та ґрунтуються на сукупності досліджених доказів у справі.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 08 лютого 2024 рокує законною, мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК України, підстави для її скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4