Справа № 204/1861/24
Провадження № 1-кп/204/750/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника неповнолітнього

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу судових засідань кримінальне провадження № 0001415 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.12.2023, за обвинуваченням: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, з середньої освітою, учня ПТУ №11, не одруженого, на утриманні нікого не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 13.12.2023 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська здійснюється розгляд вищевказаного кримінального провадження.

Прокурорподала до суду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 .Клопотання прокурора обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обумовлені тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає виключне покарання, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді довготривалого позбавлення волі строком від семи до десяти років, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників,

пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять,

майновим станом, сімейним зв`язками та зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» $58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

При цьому, зазначений ризик об`єктивно збільшується з урахуванням введення в Україні військового стану через агресію російської Федерації проти України, яка

суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних

територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний

виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді

домашнього арешту.

Ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на неповнолітніх та повнолітніх свідків та неповнолітнього потерпілого, які дають викривальні покази відносно останнього, враховуючи те, що більшість свідків є раніше знайомими обвинуваченому та останньому відомо про місце знаходження останніх, анкетні данні та контактні номери ризик незаконного впливу обвинуваченим на свідків та потерпілого з метою примушування до надання тих чи інших показань є вагомим. Тобто, є всі підстави вважати, що існує обґрунтований ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинення тяжкого кримінального правопорушення шляхом їх залякування, умовляння. За таких обставин ризик впливу на свідків існував не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Враховуючи вищевикладене, та те, що ОСОБА_6 вчинив новий умисний

тяжкий злочин через невеликий проміжок часу з моменту засудження останнього

13.12.2023, що свідчить про стійкість його протиправної поведінки та небажання

стати на шлях виправлення, передбачені кримінальним процесуальним кодексом

України інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання

обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків.

У судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримала, просила суд його задовольнити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечував у повному обсязі, вказавши, що відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України необхідно перевіряти можливість застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу. Посилання ж прокурора на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 , у разі визнання його винуватим, не є достатньою підставою для застосування найбільш тяжкого запобіжного заходу. Тяжкість покарання не може слугувати єдиною підставою для продовження строку тримання під вартою. Для продовження строку запобіжного заходу необхідно встановити існуючі ризики. Однак, ризики вказані прокурором у клопотанні не підтверджені жодними доказами, є необгунтованими. На даний час ризики, які існували значно зменшились. Крім того, наказом начальника управління-служби у справах дітей адміністрації Шевченківського району ДМР № 10 від 29.04.2024 неповнолітнього ОСОБА_6 , позбавленого батьківського піклування, влаштовано до сім`ї ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 . Таким чином, на теперішній час обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання та нову сім`ю, повнолітні члени якої зобов`язуються вжити

заходів з дотримання ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків. Всі письмові та речові докази знаходяться у прокурора, отже ризик знищити, сховати або спотворити речі та документи відсутні. Інші ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України відсутні або мінімальні. У зв`язку з зазначеним захисник просив суд змінити обраний ОСОБА_6 запобіжний захід на більш м`який.

Законний представник обвинуваченого вирішення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу залишила на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні думку захисника підтримав в повному обсязі.

Неповнолітній потерпілий, законний представник неповнолітнього потерпілого до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, суд доходить наступних висновків.

Згідно ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

За правилами ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 492 КПК України за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, є неповнолітнім, стійких соціальних зв`язків не має, постійного місця проживання не має, раніше судимий за вчинення умисного корисливого злочину, обвинувачується у вчиненні даного кримінального правопорушення, яке вчинив під час іспитового строку за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2023, що свідчить про наявність у ОСОБА_6 схильності до злочинного способу життя. Вказане дає підстави вважати, що перебуваючи на свободі та під загрозою можливого застосування тяжкого покарання у разі визнання винуватими у вчиненні злочину він може перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватися від суду, у тому числі й на території Російської Федерації, враховуючи режим воєнного стану на території України.

Судом враховано, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України доведений та обґрунтований.

Також суд вважає обґрунтованим існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні. Оцінюючи можливість впливу на потерпілого та свідків, деякі з яких є неповнолітніми, суд виходить з передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є потерпілими і свідками у кримінальному провадженні, а саме після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). Отже, ризик впливу на потерпілого і свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілого та свідків та дослідження їх судом.

Ретельно проаналізувавши доводи, наведені прокурором та стороною захисту, суд дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не може запобігти зазначеним та доведеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Не вирішуючи питання на даному етапі кримінального провадження про оцінку доказів з точки зору їх допустимості і достатності для визнання обвинуваченого винуватим чи невинуватим у вчиненні злочину, суд доходить висновку, що вказані вище обставини, а також підвищена суспільна небезпека злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 дають підстави для висновку, що з боку обвинуваченого існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків, а тому слід продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів. Також, слід зазначити, що застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід не виходить за межі розумного строку тривалості, відповідає чинним підставам, меті його застосування та кореспондується із суспільним інтересом, при цьому судом враховано вік обвинуваченого, стан здоров`я, а також відсутність підстав, які б унеможливлювали застосування до неповнолітнього обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Стосовно клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід суд зазначає, що захисником обвинуваченого не доведено наявності обставин, які б підтверджували значне зменшення або відсутність встановлених ризиків, передбачених п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які б давали підстави для зміни застосованого судом запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який. Посилання захисника про те, що обвинувачений не має змоги впливати на потерпілого і свідків безпідставні, оскільки такий ризик є існуючим до моменту допиту вказаних осіб в судовому засіданні. Щодо посилань захисника на те, що наказом начальника управління-служби у справах дітей адміністрації Шевченківського району ДМР неповнолітнього ОСОБА_6 , позбавленого батьківського піклування, влаштовано до сім`ї ОСОБА_8 , суд зазначає, що до вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується неповнолітній ОСОБА_6 останній мав постійне місце проживання проживав у гуртожитку, навчався, однак вказані обставини не вплинули на його поведінку, а тому не є такими, що зменшують встановлені судом ризики. Крім того, слід зазначити, що піклування над ОСОБА_6 не встановлено. Відтак, клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш м`який задоволенню не підлягає, у зв`язку з його необґрунтованістю.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину розмір застави визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 194 КПК України на обвинуваченого повинні бути покладені обов`язки, передбачені п.п.1, 2, 3 ч. 5 цієї статті на строк не більше 2 (двох) місяців. У разі невиконання цих обов`язків обвинуваченим відносно нього можуть наступити наслідки, передбачені КПК України.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що згідно ст. 197 КПК України, дію обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 слід продовжити на 60 днів, та враховуючи обставини кримінального правопорушення, враховуючи вік обвинуваченого, майновий стан, дані про його особу, ризики кримінального провадження, суд вважає за доцільне визначити розмір застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у розмірі 60560 грн., яка буде достатньою для забезпечення процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 , при цьому клопотання сторони захисту про зменшення розміру застави задоволенню не підлягає, оскільки розмір застави встановлений обвинуваченому визначений у мінімальному розмірі, передбаченому ст. 182 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 110, 176-178, 183, 193-194, 197, 315, 369-372, 376, 392-393 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 18 серпня 2024 року включно.

Визначити стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в кримінальному провадженні у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у розмірі 60560 грн.

У випадку внесення обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначеної застави у розмірі 60560 грн., вважати, що до нього обрано запобіжний захід у вигляді застави.

У випадку внесення застави зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 18.08.2024 виконувати наступні обов`язки: прибувати до прокурора або суду із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави, а до нього для забезпечення виконання визначених законом обов`язків, може бути застосовано інший запобіжний захід.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений 21.06.2024 .

Суддя ОСОБА_1