ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 630/208/24 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-сс/818/410/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю особи, яка претендує на власність майна - ОСОБА_6 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме прокурора, належним чином повідомленого про розгляд справи, від якого надійшла заява про розгляд справи без нього, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою власника майна на ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 15 03 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою слідчого судді клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на вилучене під час огляду місця події у період часу з 17-00 години по 18-15 годину 12 березня 2024 року, проведеного за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, блок-пост «Пісочин», майно, а саме: транспортний засіб Volkswagen Jetta, д.р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_7 ; ключі від транспортного засобу Volkswagen Jetta, д.р.н. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , в якому власником зазначений АТ КБ ПРИВАТБАНК, з ознаками підробки та заборонено користування, розпорядження або відчуження вказаного майна до прийняття процесуального рішення по суті справи.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, особа, яка претендує на власність майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині накладення арешту на транспортний засіб Volkswagen Jetta, д.р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_7 та на ключі від вказаного транспортного засобу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора в частині накладення арешту на транспортний засіб Volkswagen Jetta, д.р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_7 та на ключі від вказаного транспортного засобу, зобов`язавши повернути їх користувачу ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що всупереч положенням діючих норм кримінального процесуального законодавства України, клопотання про арешт майна не містило будь-яких доказів обґрунтованості накладення арешту на транспортний засіб Volkswagen Jetta, д.р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_7 та на ключі від нього.

Вказує, що слідчий суддя, приймаючи рішення, належним чином не перевірив достатніх доказів, які б вказували на вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 240 КК України та що ОСОБА_7 мав відношення до кримінального провадження, що розслідується.

Зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять даних про здійснення повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення будь-яким особам.

З огляду на викладене, вважає, що накладення арешту на майно, зазначене в ухвалі, з метою забезпечення кримінального провадження, суперечить положенням ч.3 ст. 170 КПК України, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді є незаконною і підлягає скасуванню.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції особа, яка претендує на власність майна ОСОБА_6 просив про задоволення його апеляційної скарги.

Прокурор, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду апеляційної скарги в судове засідання не з`явився. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від нього не надходило.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи особи, що претендує на власність майна, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 12 03 2024 року за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, блок-пост «Пісочин», працівниками Управління патрульної поліції був зупинений автомобіль Volkswagen Jetta, д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , у якого під час перевірки виявлено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 з ознаками підробки.

Під час огляду 12 03 2024 року слідчим місця події за адресою: АДРЕСА_1 , блок-пост «Пісочин», було оглянуто та вилучено автомобіль Volkswagen Jetta, д.р.н. НОМЕР_1 , разом із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключами від транспортного засобу.

Вказані відомості 13 03 2024 року дізнавачем СД відділення поліції №2 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області внесено до ЄРДР за № 0000052 за попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 ст. 358 КК України.

В подальшому постановою дізнавача вказаний транспортний засіб з ключами та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу визнано речовими доказами.

13 03 2024 року прокурор звернувся до Люботинського міського суду Харківської області клопотанням про накладення арешту на вказаний вище автомобіль з ключами та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, шляхом позбавлення права користування, розпорядження та відчуження вказаного майна.

Задовольняючи клопотання прокурора слідчий суддя дійшов висновку, що вилучене при огляді майно зберігає на собі сліди злочину або може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження у зв`язку з чим необхідність накладення на нього арешту є доведеною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 статті 170 КПК України регламентовано, що у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані, лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Абзацом 2 частини 10 статті 170 КПК України встановлено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у слідчого судді були достатні підстави вважати, що вищевказане майно може відповідати критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод регламентовано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси особи, яка претендує на власність майна, а саме ОСОБА_7 для можливого використання, як доказів у кримінальному провадженні № 0000052 від 13 03 2024 року.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна особою, яка претендує на власність майна ОСОБА_7 не надано та колегією суддів не встановлено.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Як регламентовано статтею 100 КПК України на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, арешт майна з підстав передбачених ч.2,3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

При цьому колегія суддів наголошує, що вказаний захід є тимчасовим, а тому у подальшому його власник чи володілець має право звернутися із клопотанням про скасування даного арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

Колегія суддів констатує, що інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не спростовують висновків слідчого судді щодо необхідності накладення арешту на зазначене апелянтом майно, а ґрунтуються лише на суб`єктивних оціночних судженнях, з ігноруванням об`єктивних відомостей.

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги представника особи, яка претендує на власність майна стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними і не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 170-175, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 15 03 2024 року у кримінальному провадженні №0000052 від 13 03 2024 року за ч.1 ст. 358 КК України про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу власника майна, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст. 424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4