Справа № 304/1035/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/602/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

представника потерпілих ОСОБА_9

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 зі змінами та прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 17 березня 2021 року, -

встановила:

вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 17 березня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_6 залишено без змін до набрання вироком законної сили, але не довше як шістдесят днів, тобто до 15 травня 2021 року включно.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 за цим вироком покарання строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у межах цього кримінального провадження з 06 травня 2020 року, виходячи з того, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі, до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 300 000 (триста тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 300 000 (триста тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 08 травня 2020 року у виді арешту майна, скасовано.

Згідно вироку, шостого травня 2020 року близько 13 години 16 хвилин ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, на ґрунті тривалих неприязних відносин, з метою вбивства іншої людини, зайшов до кухонної кімнати будинку свого тестя ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , де, стоячи обличчям до ОСОБА_13 , який сидів на ліжку, зокрема, передньою поверхнею грудної клітки повернутий до обвинуваченого, та тримаючи в правій руці ніж, який приніс із собою, наніс таким потерпілому ОСОБА_13 один удар в область передньої поверхні грудної клітки зліва, чим спричинив йому сліпе проникаюче колото-різане поранення передньої поверхні грудної клітки зліва з пошкодженням верхньої долі лівої легені, серцевої сумки, лівого передсердя, що супроводжувалося гострою крововтратою, ускладнилось шоком, обумовило зупинку серцевої діяльності та дихання, припинення функцій центральної нервової системи, які за ознакою небезпеки для життя відповідно до п. 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, що в кінцевому результаті призвели до смерті ОСОБА_13 , і знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням його смерті. Внаслідок отримання вказаних ушкоджень потерпілий помер на місці.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України - вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просить вирок Перечинського районного суду від 17.03.2021 стосовно нього змінити в частині призначення йому покарання, яке призначити йому із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на п?ять років.

В обґрунтування вказує, що на його думку, суд призначив йому занадто суворе покарання, оскільки він не мав умислу вбивати потерпілого, однак суд не врахував в повній мірі причини, умови і мотиви вчинення ОСОБА_6 вказаного вище кримінального правопорушення, а також обставини, що пом`якшують покарання: активне сприяння обвинуваченого розкриттю злочину після вчинення злочину він не намагався втекти, сховатися чи сховати знаряддя злочину (ніж), а навпаки добровільно поїхав здаватися в поліцію, повідомивши там про завдання тестю ножового поранення, а на запитання ОСОБА_14 про знаряддя злочину (ніж) вказав його місцезнаходження в автомобілі.

В поданих змінах до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 просить оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий вирок яким визнати ОСОБА_6 винним в злочині передбаченому ч.1 ст. 118 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

Вказує, що незаконність вироку полягає, зокрема в тому, що суд як доказ винуватості ОСОБА_6 , взяв до уваги покази потерпілої ОСОБА_12 , однак такі, на думку апелянта, суперечать фактичним обставинам події, є нелогічними, непослідовними та не узгоджуються між собою.

Зазначає, що як доказ винуватості ОСОБА_6 , суд взяв до уваги покази малолітніх свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , однак показання вказаних свідків є частково сумнівними з тих підстав, що під час їх допиту їх законними представниками були зацікавлені учасники цього процесу, а саме законним представником свідка ОСОБА_15 була потерпіла ОСОБА_17 , а законним представником свідка ОСОБА_16 була свідок ОСОБА_18 .

Крім цього, обвинувачений наголошує, що суд першої інстанції поклав в основу вироку недопустимі докази, а саме: протокол пред`явлення речей для впізнання від 14 серпня 2020 року та фототаблиці до нього, оскільки цей доказ є сфабрикованим та отриманий з порушенням вимог закону; протокол огляду місця події від 06 травня 2020 року, під час якого було фактично проведено обшук автомобіля без участі засудженого, чим було порушено його право на захист; протоколи огляду місця події від 06 травня 2020 року, проведені в с. Порошково та с. Тур`я Пасіка, проведені в один проміжок часу, хоча в обох слідчих діях приймав участь криміналіст ОСОБА_19 ; протокол огляду місця події від 06 травня 2020 року в с. Тур`я Пасіка, адже вилучений під час цієї слідчої дії ніж має не дерев`яну рукоятку, як це зазначено у вказаному протоколі; протокол відкриття речових доказів від 14 серпня 2020 року, оскільки КПК не передбачено такої слідчої дії, як відкриття речових доказів.

Крім того, обвинувачений вказує на те, що: формулювання обвинувачення у вироку не доведено поза розумним сумнівом і не відповідає обставинам події; у вироку невірно визначив неприязні відносини як мотив злочину; за ініціативою суду не було повторно допитано свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , потерпілу ОСОБА_12 та засудженого, не проведено їх одночасного допиту для з`ясування причин розбіжностей в їхніх показаннях; судом відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про призначення комплексної судово-медичної експертизи; суд не викликав за власною ініціативою експерта для допиту та роз`яснення його висновку та усунення розбіжностей у ньому; суд не взяв до уваги твердження сторони захисту щодо виникнення слідів крові на штанах, футболці засудженого та на місці події та наявності у нього на обличчі ушкоджень, що свідчили про його бійку з потерпілим; сторона обвинувачення не забезпечила проведення всіх процесуальних та слідчих дій з метою спростування чи доведення показань засудженого; суд першої інстанції порушив таємницю нарадчої кімнати.

Водночас, обвинувачений ОСОБА_6 , зазначає, що суд дійшов неправильного висновку щодо кваліфікації його дій за частиною 1 статті 115 КК України, вважає, що ним вчинено злочин, передбачений ст. 118 КК України, тобто умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони. Також вважає, що ця подія не мала б місце як би ОСОБА_13 не наніс йому удар головою по обличчі, після чого в ОСОБА_6 спрацювала захисна реакція, яка вдійсності не вимагала таких дій, однак в той час він йому запаморочилось в голові за наслідком чого і відбулась ця подія про що сильно засуджує себе.

На вирок суду прокурор ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, просить скасувати вирок Перечинського районного суду щодо ОСОБА_6 від 17.03.2021 в частині призначеного обвинуваченому покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним за ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на десять років; в решті оскаржений прокурором вирок залишити без змін з таких підстав.

В обґрунтування вказує, що в даному випадку існують обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , передбачені п. 6,13 ч.1 ст.67 КК України: вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини, в даному випадку двох малолітніх дітей, особою, що перебуває у стані алкогольного сп?яніння.

Вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 покарання, не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, також особу обвинуваченого, проігнорував відомості, зазначені у обвинувальному акті та промову прокурора у судових дебатах щодо наявності обставин, що обтяжують покарання, не врахувавши їх.

Підкреслює, що слід взяти до уваги ці обставини в їх сукупності, а також дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, невизнання ним своєї вини, наслідки злочину, відсутність «пом?якшуючих обставин» та відшкодування завданої шкоди потерпілим.

На думку прокурора, призначене судом обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років не є необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги зі змінами, думку прокурора та представника потерпілих, які заперечили апеляційну скаргу зі змінами, обговоривши наведені в апеляційній скарзі зі змінами доводи й дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого зі змінами та апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Зокрема, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні суду першої інстанції доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, а саме: показаннями наданими в суді першої інстанції потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , допитаних безпосередньо в судовому засіданні в суді першої інстанції за участі законного представника, а також психолога, малолітніх свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , допитаних безпосередньо в судовому засіданні в суді першої інстанції свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_18 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_18 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 .

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_6 доведена письмовими доказами, а саме: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06.05.2020; протоколом огляду місця події та фототаблиці до нього від 06 травня 2020 року; протоколом огляду місця події та фототаблиці до нього від 06 травня 2020 року; протоколом огляду речей (предметів) та фототаблиці до нього від 06 травня 2020 року; постановою про визнання речових доказів від 06 травня 2020 року; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 06 травня 2020 року; лікарським свідоцтвом про смерть № 185 від 07 травня 2020 року, згідно якого смерть ОСОБА_13 настала внаслідок сліпого проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з пошкодженням серця; висновком експерта № 185 від 09 червня 2020 року, згідно якого причиною смерті ОСОБА_13 стало проникаюче колото-різане поранення передньої поверхні грудної клітки зліва з пошкодження верхньої долі лівої легені, серцевої сумки, лівого передсердя, що супроводжувалося гострою крововтратою, ускладнилось шоком, обумовило зупинку серцевої діяльності та дихання, припинення функції ЦНС. Дана причина смерті підтверджується наявністю вказаних прижиттєвих травматичних ушкоджень, рідкої крові в серцевій сумці, в лівій плевральній порожнині, шокових змін нирок та легенів, а також даними судово-гістологічного методу дослідження. При судово-медичному дослідженні трупа виявлено тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани на шкірних покривах передньої поверхні грудної клітки зліва в проекції 4-го ребра по середньо-ключичній лінії з пошкодженням лівого соска, рановий канал якої проходить горизонтально спереду назад, дещо зліва на право, пошкоджуючи підшкірну клітковину, міжреберні м`язи 3-го міжребір`я проникає в плевральну порожнину, пошкоджуючи пристінкову плевру, вільний край верхньої долі лівої легені, серцеву сумку, ліве передсердя, які виникли внаслідок одноразової дії гострого колюче-ріжучого предмету, типу клинка ножа, по механізму проколювання з розрізанням і є характерними для спричинення внаслідок удару ножем, затиснутим в руці сторонньої людини. Найбільш імовірно, що в момент спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 знаходився в положенні сидячи, передньою поверхнею грудної клітки повернутий до особи, яка спричинила тілесні ушкодження, про що свідчить горизонтальний хід ранового каналу. Проникаюче поранення грудної клітки з ушкодженням внутрішніх органів кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, які в кінцевому результаті призвели до смерті ОСОБА_13 , і знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням його смерті. Також при судово-медичному дослідженні трупа виявлено тілесні ушкодження у вигляді вертикально розташованої різаної рани долонної поверхні лівої кисті, біля основи першого пальця, що могло виникнути внаслідок дії гострого краю колюче-ріжучого предмету по механізму різання, можливе виникнення при самозахисті, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я та в причинному зв`язку з настанням смерті не знаходяться. При судово-токсикологічному дослідженні крові трупа ОСОБА_13 виявлено етиловий спирт в концентрації 0,55 ‰. Така концентрація алкоголю в крові відносно до живих осіб відноситься до легкого ступеня сп`яніння; висновком експерта № 288 від 16 липня 2020 року, згідно якого на момент судово-медичного обстеження на тілі ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді рубців на шкірних покривах чола справа, вище надбрівної дуги, середньої і нижньої третини правої гомілки по передньо-внутрішній поверхні, вилиці зліва (нижче зовнішнього кута ока). Описані рубці можуть бути наслідком загоєння ран, які виникли значно раніше дати події 06.05.2020, за морфологічними ознаками рубці чола справа та правої гомілки, давність їх виникнення понад 1 рік, рубець виличної ділянки зліва три місяці. Згідно з наданою медичною довідкою по повідомленню чергового ІТТ АДРЕСА_4 , яке зареєстроване в ІТС ІПНП № 9710 від 06.05.2020, у нього виявлено тілесні ушкодження у вигляді подряпин на обличчі, біля вуха, на тулубі та на руках. Відповідно до наданої довідки «Закарпатської установи виконання покарань №9» № 12/1464, при прибутті до установи 13.05.2020, під час огляду було виявлено тілесні ушкодження у вигляді гематоми лівого передпліччя та синця в ділянці правого передпліччя. З урахуванням недостатнього опису морфологічних ознак, вказаних в довідках тілесних ушкоджень, а також їх локалізацію, вказати механізм та давність спричинення їх не представляється можливим. Враховуючи також відсутність гематоми лівого передпліччя та синця в ділянці правого передпліччя на момент огляду в ІТТ № 1 06.05.2020, ймовірне їх виникнення після 06.05.2020. Тілесні ушкодження у вигляді подряпин, синців і гематом потягли за собою розлад здоров`я строком до 6 днів і по цій ознаці кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності; довідкою про результат проведення перевірки за повідомленням чергового ІТТ № 1 м. Ужгород, яке зареєстроване в ІТС ІПНП 06.05.2020 за № 9710, до Ужгородського ВП 06.05.2020 надійшло повідомлення від чергового ІТТ № 1 м. Ужгород про те, що за адресою: АДРЕСА_5 працівниками Перечинського РВП було доставлено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якого наявні тілесні ушкодження у вигляді подряпин на обличчі біля вуха, на тулубі та на руках. З даного приводу було опитано останнього, який пояснив, що вказані тілесні ушкодження від отримав 05.05.2020 під час обрізки дерев за місцем проживання. Також додав, що претензій по даному факту ні до кого не має, від написання письмової заяви та проходження СМЕ відмовляється. Ознак кримінального правопорушення не встановлено, у зв`язку з чим матеріали подальшої перевірки припинено; висновком експерта № 895 від 18.05.2020, згідно якого, в результаті проведеної судово-токсикологічної експертизи крові з вени ОСОБА_6 , у нього виявлено етиловий спирт в концентрації 1,56 ‰, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння (забір крові проведено 06 травня 2020 року о 18.00 год.). В крові не виявлено метиловий, пропіловий, бутиловий і аміловий спирти та їх ізомери. Біологічні зразки ОСОБА_6 для проведення зазначеної експертизи отримано за його згодою, що відповідає ст. 245 КПК України ; висновком експерта № 294 від 28 травня 2020 року кров ОСОБА_6 , 1981 року народження, відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО; висновком експерта № 303 від 09 червня 2020 року з додатками до нього кров від трупа ОСОБА_13 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО; кров ОСОБА_6 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. У всіх слідах на марлевій серветці зі змивом з ліжка (вз. № 1), марлевій серветці зі змивом з підлоги (вз. № 2) та вирізці тканини з простирадла (вз. № 3), які вилучені при огляді місця події за адресою: АДРЕСА_3 , знайдена кров людини. При встановленні групової належності крові у слідах на речових доказах за ізосерологічною еритроцитарною системою ІНФОРМАЦІЯ_3 , 2, 3 виявлені антигени А і Н та знайдений ізогемаглютинін анти-В. Отже, кров у вз. № 1 на марлевій серветці зі змивом з ліжка, вз. № 2 на марлевій серветці зі змивом з підлоги та вз. № 3 на вирізці тканини з простирадла могла походити від людини з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н, в тому числі від потерпілого ОСОБА_13 . При цьому виявлення антигена А у вз. №№ 1, 2, 3 не властивого крові громадянина ОСОБА_6 дозволяє виключити можливість походження крові у цих слідах від нього. Поряд з викладеним, не виключена можливість домішку крові у об. №№ 1, 2, 3 від людини з групою крові О з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В, в тому числі від громадянина ОСОБА_6 ; висновком експерта № СЕ/109/12/2-222МГ/20 від 05 серпня 2020 року з додатками та ілюстративною таблицею до нього, на наданій для дослідження футболці зеленого кольору із написом SKODA, а саме на внутрішній поверхні у місцях найбільш ймовірного контакту з тілом людини (об`єкт № 1), виявлено клітини з ядрами та встановлено їх генетичні ознаки (ДНК-профіль), які наведено в таблиці 1.1 додатку 1. На наданих для дослідження футболці (об`єкти № № 2, 3, 4) та штанах (об`єкти № 6, 7) виявлена кров людини. Встановлено генетичні ознаки слідів крові, виявлених на футболці (об`єкт № 2) та штанах (об`єкт № 7), які наведено в таблиці 1.1 додатку 1. На внутрішній поверхні штанів, а саме у місцях найбільш ймовірного контакту з тілом людини (об`єкт № 5), виявлено клітини з ядрами та встановлено їх генетичні ознаки, які є змішаними, містять генетичні ознаки більш ніж двох осіб та придатні для ідентифікації лише за домінуючим ДНК-профілем, які наведено в таблиці 2.1 додатків 2. Генетичні ознаки слідів крові, виявлених на зовнішній поверхні футболки (об`єкти №№ 3, 4), не встановлено, у зв`язку з малою кількістю ДНК у вказаних об`єктах. Генетичні ознаки клітин, виявлених на футболці (об`єкт № 1) та штанах (об`єкт № 5), збігаються між собою та збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_6 . Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак клітин, встановлених у зразку букального епітелію ОСОБА_6 та об`єкті № 1, складає 6,9866х10-38. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше ніж у 1 з 1,43х10-37 осіб. Генетичні ознаки слідів крові, виявлених на футболці (об`єкт № 2) і штанах (об`єкт № 6), збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_13 . Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку крові ОСОБА_13 та об`єктах №№ 2, 6, складає 1,9067х10-34 осіб. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше ніж у 1 з 5,24х10-33 осіб; висновком експерта № СЕ/109/12/2-223МГ/20 від 05.08.2020 з додатками та ілюстративною таблицею до нього, згідно якого, встановлено генетичні ознаки зразка крові потерпілого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (об`єкт № 1) та наведено в таблиці 1.1, додатку 1. Також встановлено генетичні ознаки зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_6 (об`єкт № 2) та наведено в таблиці 1.1, додатку 1. На наданому на дослідження предметі, схожому на ніж, а саме руків`ї (об`єкт № 3), виявлено клітини з ядрами та встановлено їх генетичні ознаки, які є змішаними, містять генетичні ознаки двох осіб та придатні для ідентифікації лише за домінуючим ДНК-профілем, який наведено в таблиці 2.1 додатку 2. На наданому на дослідження предметі, схожому на ніж, а саме клинку (об`єкт № 4), виявлено кров людини та встановлено її генетичні ознаки, які наведено в таблиці 1.1 додатку 1. В наданих на дослідження змивах з лівої руки (об`єкт № 5), з правої руки (об`єкт № 6), з переднього пасажирського сидіння (об`єкт № 7) та з водійського сидіння (об`єкт № 8) виявлено кров людини. Встановлено генетичні ознаки слідів крові у змивах з правої руки (об`єкт № 6) та з водійського сидіння (об`єкт № 8), які наведено в таблиці 1.1 додатку 1. Також встановлено генетичні ознаки слідів крові у змиві з лівої руки (об`єкт № 5), які є змішаними, містять генетичні ознаки двох осіб та придатні для ідентифікації лише за домінуючим ДНК-профілем, які наведено в таблиці 2.1 додатку 2. Крім того, встановленого, що генетичні сліди крові у змиві з переднього пасажирського сидіння (об`єкт № 1), які є змішаними, містять генетичні ознаки більше ніж двох осіб та для ідентифікації не придатні. Генетичні ознаки слідів крові виявлених на клинку предмета, схожого на ніж (об`єкт № 4), та у змивах з правої руки (об`єкт № 6) і з водійського сидіння (об`єкт № 8) збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_13 (об`єкт № 1) і не збігається зі зразком букального епітелію ОСОБА_6 (об`єкт № 2). Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку крові ОСОБА_13 (об`єкт № 1) та в об`єктах №№ 4, 6, 8, складає 1,9067х10-34. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше ніж у 1 з 5,24х10-33 осіб. Походження генетичних ознак слідів крові, виявлених в об`єктах № 4, 6, 8 від ОСОБА_6 виключається. Домінуючі генетичні ознаки клітин, виявлених на руків`ї предмета, схожого на ніж (об`єкт № 3), збігається зі зразком крові ОСОБА_13 (об`єкт № 1) та не збігається зі зразком букального епітелію ОСОБА_6 (об`єкт № 2). Походження домінуючих генетичних ознак клітин, виявлених в об`єкті № 3 від ОСОБА_6 виключається. Домінуючі генетичні ознаки слідів крові, виявлених у змиві з лівої руки ОСОБА_6 (об`єкт № 5), збігається зі зразком букального епітелію останнього (об`єкт № 2) та не збігається зі зразком крові ОСОБА_13 (об`єкт № 1). Походження домінуючих генетичних ознак слідів крові, виявленої в об`єкті № 5 від ОСОБА_13 (об`єкт № 1), виключається; висновком судово-психіатричної експерти № 86 від 04 червня 2020 року ОСОБА_6 психічним захворюванням не страждав і не страждає ним в теперішній час. Інкриміноване йому діяння скоїв у стані, коли міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_6 хронічним алкоголізмом чи наркоманією не страждає, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує; протоколом відкриття речових доказів для проведення слідчої дії та фототаблиці до нього від 14 серпня 2020 року, який складено старшим слідчим Перечинського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_34 в присутності понятих ОСОБА_35 і ОСОБА_36 , згідно якого, під час проведення огляду встановлено, що досліджуваний об`єкт, схожий на ніж, упакований в поліетиленовий пакет, всередині якого знаходиться картонна коробка, у верхній частині якої закріплено білий аркуш паперу з написом. При відкритті виявлено предмет, схожий на ніж, який обмотаний в білий аркуш паперу. Під час відкриття було пошкоджено поліетиленовий пакет та картонну коробку; протоколом пред`явлення речей для впізнання та фототаблиці до нього від 14 серпня 2020 року, який складено старшим слідчим Перечинського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_34 в присутності понятих ОСОБА_37 і ОСОБА_38 , згідно якого, проведено пред`явлення речей для впізнання: предметів, схожих на ножі, одним з яких є ніж, який є речовим доказом у цій справі. Перед пред`явленням речей для впізнання у потерпілої ОСОБА_12 попередньо з`ясовано, чи може вона впізнати річ, опитано про ознаки цих речей, а також про обставини, за яких вона бачила ці речі, на що остання відповіла, що серед пред`явлених речей вона не впізнає жодного предмету, оскільки вдома в неї таких ножів немає. Також на запитання слідчого, чи впізнає вона серед пред`явлених їй речей ніж, який мав при собі ОСОБА_6 , ОСОБА_12 заявила, що не впізнає жодного предмета; протоколом пред`явлення речей для впізнання та фототаблиці до нього від 14 серпня 2020 року, який складено старшим слідчим Перечинського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_34 в присутності понятих ОСОБА_37 і ОСОБА_38 , згідно якого, проведено пред`явлення речей (ножів) для впізнання, одним з яких є речовий доказ у ції справі. Перед пред`явленням ножів для впізнання у ОСОБА_18 з`ясовано, чи може вона впізнати річ, опитано про ознаки цих речей, а також про обставини, за яких вона бачила ці речі, на що остання відповіла, що може впізнати ніж, який ОСОБА_6 завжди брав до лісу. Свідок ОСОБА_18 серед предметів впізнала ніж, який часто бачила його у свого чоловіка, який неодноразово брав такий з собою в ліс. Остання впізнала ніж за наступними ознаками, зокрема, такий досить великих розмірів (близько 30-35 см), руків`я з рогу якоїсь тварини темно коричневого кольору, лезо майже однакової довжини з руків`ям, завжди гостре.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції належним чином перевірив усі докази по справі, взявши до уваги їх як правдиві та такі, що відповідають дійсним обставинам справи, є послідовними і такими, що узгоджуються між собою та з іншими доказами та надав належну оцінку усім зібраним та перевіреним по справі об`єктивним доказам, які з достовірністю стверджують вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Не заслуговують на увагу твердження обвинуваченого про те, що він не мав умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_13 , а скоїв умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.

Твердження обвинуваченого про те, що він лише захищався від протиправних дій потерпілого, апеляційний суд розцінює як спосіб захисту та намагання покращити своє становище та уникнути суворого покарання, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

У цьому аспекті апеляційний суд відхиляє доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про перебування обвинуваченого в момент вчинення інкримінованих йому дій в стані необхідної оборони та необхідність перекваліфікувати його дії на ст. 118 КК України, з таких підстав.

За нормативним визначенням умисне вбивство (стаття 115 КК) з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Згідно із частиною першою статті 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (частина третя статті 36).

При цьому, право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Із висновку експерта № 288 від 16 липня 2020 року, вбачається, що на момент судово-медичного обстеження на тілі ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді рубців на шкірних покривах чола справа, вище надбрівної дуги, середньої і нижньої третини правої гомілки по передньо-внутрішній поверхні, вилиці зліва (нижче зовнішнього кута ока). Описані рубці можуть бути наслідком загоєння ран, які виникли значно раніше дати події 06.05.2020, за морфологічними ознаками рубці чола справа та правої гомілки, давність їх виникнення понад 1 рік, рубець виличної ділянки зліва три місяці. Згідно з наданою медичною довідкою по повідомленню чергового ІТТ АДРЕСА_4 , яке зареєстроване в ІТС ІПНП № 9710 від 06.05.2020, у нього виявлено тілесні ушкодження у вигляді подряпин на обличчі, біля вуха, на тулубі та на руках. Відповідно до наданої довідки «Закарпатської установи виконання покарань №9» № 12/1464, при прибутті до установи 13.05.2020, під час огляду було виявлено тілесні ушкодження у вигляді гематоми лівого передпліччя та синця в ділянці правого передпліччя. З урахуванням недостатнього опису морфологічних ознак, вказаних в довідках тілесних ушкоджень, а також їх локалізацію, вказати механізм та давність спричинення їх не представляється можливим. Враховуючи також відсутність гематоми лівого передпліччя та синця в ділянці правого передпліччя на момент огляду в ІТТ № 1 06.05.2020, ймовірне їх виникнення після 06.05.2020. Тілесні ушкодження у вигляді подряпин, синців і гематом потягли за собою розлад здоров`я строком до 6 днів і по цій ознаці кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності (т. 2, а. п. 155-157).

Згідно з довідкою про результат проведення перевірки за повідомленням чергового ІТТ № 1 м. Ужгород, яке зареєстроване в ІТС ІПНП 06.05.2020 за № 9710, до Ужгородського ВП 06.05.2020 надійшло повідомлення від чергового ІТТ № 1 м. Ужгород про те, що за адресою: АДРЕСА_5 працівниками Перечинського РВП було доставлено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якого наявні тілесні ушкодження у вигляді подряпин на обличчі біля вуха, на тулубі та на руках. З даного приводу було опитано останнього, який пояснив, що вказані тілесні ушкодження від отримав 05.05.2020 під час обрізки дерев за місцем проживання. Також додав, що претензій по даному факту ні до кого не має, від написання письмової заяви та проходження СМЕ відмовляється. Ознак кримінального правопорушення не встановлено, у зв`язку з чим матеріали подальшої перевірки припинено.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Так, вбивство з необережності, на відміну від умисного вбивства, має місце лише при необережній формі вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.

Визначаючи форму вини, якою характеризується позбавлення життя потерпілого ОСОБА_13 , суд вийшов із сукупності всіх наведених вище обставин та дійшов переконання, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у заподіянні смерті ОСОБА_13 характеризується прямим умислом, так, як знаряддям злочину обрано ніж, який з більшою вірогідністю може спричинити смертельне ушкодження, удар локалізовано у грудну клітку зліва, тобто у місце розташування життєво важливих органів, подія відбулася на ґрунті тривалих неприязних відносин. Про наявність умислу на вбивство свідчить також і поведінка обвинуваченого після події. Він залишив місце злочину, забравши із собою знаряддя його вчинення ніж. Не намагався при цьому вчинити жодних дій для надання першої допомоги потерпілому.

В даному конкретному випадку умисне нанесення ножем удару, його спрямованість, слід розцінювати як свідчення умислу винного на позбавлення життя особи і повинно кваліфікуватися як умисне вбивство.

Так, формулювання обвинувачення має містити посилання на обставини, які у відповідності до положень ст. 91 КПК України входять до предмету доказування, зокрема, це подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Як вбачається із змісту розділу «Формулювання обвинувачення», обставини, що входять до предмету доказування в повному обсязі викладені в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 , судом у вироку викладено обвинувачення, визнане судом доведеним, відтак доводи обвинуваченого з приводу того, що формулювання обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом і не відповідає обставинам події є безпідставними, не відповідає дійсності.

У постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс-16, Верховний Суд України зазначив, що при здійсненні аналізу додержання вимог п.5 ч. 2 ст. 291 КПК України необхідно дотримуватись правових позицій, викладених у міжнародних джерелах права. Так, у рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що: «Обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів.

Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Виходячи із змісту вищевказаних рішень ВСУ та ЄСПЛ, з метою належного забезпечення права на захист, сторона обвинувачення повинна викласти формулювання обвинувачення таким чином, щоб воно відповідало правовій кваліфікації кримінального правопорушення.

Формулювання обвинувачення, в даному випадку, викладено так, як це дозволяє забезпечити належний ступінь інформування обвинуваченого для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що і вимагає ЄСПЛ в контексті забезпечення права на захист.

При цьому, колегія суддів, погоджується з висновком викладеним у вироку з приводу того, що версія обвинуваченого щодо випадкового падіння потерпілого на ніж, що був у кишені обвинуваченого, після того, як потерпілий вдарив ОСОБА_6 . головою, повністю спростовується показаннями: потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_39 та ОСОБА_40 , які вказали на те, що ОСОБА_41 не бив обвинуваченого, а ОСОБА_6 відразу після приходу наніс удар ножем; показаннями свідка ОСОБА_42 , який зайшов на місце події відразу після неї та не бачив потерпілого у положенні над обвинуваченим, повідомив, що стягнув обвинуваченого, відтак він не міг перебувати під потерпілим; висновком експерта № 185 від 09 червня 2020 року, відповідно до якого тілесні ушкодження виникли внаслідок одноразової дії гострого колюче-ріжучого предмету, типу клинка ножа, по механізму проколювання з розрізанням і є характерними для спричинення внаслідок удару ножем, затиснутим в руці сторонньої людини. Найбільш імовірно, що в момент спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 знаходився в положенні сидячи, передньою поверхнею грудної клітки повернутий до особи, яка спричинила тілесні ушкодження, про що свідчить горизонтальний хід ранового каналу. Крім того, під час огляду речового доказу (штанів обвинуваченого) у судовому засіданні в суді першої інстанції встановлено, що кишеня штанів є цілісною, без розрізів, штани пошкоджені на зовнішній поверхні та в області крокового шва, що також виключає можливість версії обвинуваченого про травмування потерпілого ножем, який знаходився у кишені обвинуваченого.

Доводи обвинуваченого про те, що покази потерпілої ОСОБА_12 , суперечать фактичним обставинам події, є нелогічними, непослідовними та не узгоджуються між собою, про те, що покази малолітніх свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , є частково сумнівними, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції, належно мотивував своє рішення на підставі аналізу показань у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_12 , які узгоджувалися з показаннями малолітніх свідків безпосередніх очевидців події ОСОБА_43 і ОСОБА_44 , підтверджувалися показаннями свідка ОСОБА_27 , а також даними висновків судово-медичної експертизи № 195 від 09 червня 2020 року, судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ/109/12/2-223 від 5 серпня 2020 року, протоколами огляду місця події, пред`явлення речей для впізнання та іншими доказами, зміст яких докладно відображено у вироку.

Співставивши докази в взаємозв`язку, суд першої інстанції вмотивовано визнав, що показання учасників судового процесу, як і дані протоколів слідчих дій та експертних висновків, на підставі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, і правомірно поклав їх в основу вироку.

Водночас, апеляційний суд, звертає увагу, що суд першої інстанції під час постановлення вироку не порушив таємниці нарадчої кімнати з огляду на таке.

Відповідно до ст. 367 КПК під час ухвалення вироку ніхто не має права перебувати в нарадчій кімнаті, крім складу суду, який здійснює судовий розгляд. Суд вправі перервати нараду лише для відпочинку з настанням нічного часу. Під час перерви судді не можуть спілкуватися з особами, які брали участь у кримінальному провадженні. Судді не мають права розголошувати хід обговорення та ухвалення вироку в нарадчій кімнаті.

З урахуванням наведених приписів КПК нарада суду відбувається у нарадчій кімнаті, тобто ізольованому приміщенні, доступ до якої інших осіб, крім суддів, які входять до складу колегії у зазначеному кримінальному провадженні, відсутній; судді зобов`язані ухвалювати рішення виключно на підставі внутрішнього переконання, що сформувалося у ході судового розгляду, і власних правових знань; під час ухвалення судового рішення ніхто не має права перебувати в нарадчій кімнаті окрім складу суду (судді), який здійснює судовий розгляд; неприпустимим є контакт з суддями (суддею), які перебувають у нарадчій кімнаті, у тому числі телефоном чи з використанням інших засобів зв`язку стосовно справи, що розглядається; заборонено розголошувати відомості про те, що відбувається в нарадчій кімнаті, включаючи обговорення фактичних обставин кримінального провадження, хід обговорення, судження суддів, їх позиції, результат голосування; неприпустимість будь-якого впливу ззовні на процес ухвалення судового рішення; судді (суддя) не мають права консультуватися з будь-ким з приводу розгляду кримінального провадження; під час перерви судді (суддя) не можуть спілкуватися з особами, які брали участь у кримінальному провадженні, та не вправі обговорювати матеріали цього провадження; судді (суддя) зобов`язані бути зосередженими на обставинах того кримінального провадження, для вирішення якого і ухвалення судового рішення видалилися до нарадчої кімнати.

В змінах до апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що суд першої інстанції порушив таємницю нарадчої кімнати, так 15 березня 2021 року суддя постановила ухвали: у справі № 304/149/21; у справі № 304/260/21; у справі №304/20/21.

Так, з матеріалів судового провадження і журналу судового засідання видно, що о 9:48 15 березня 2021 року після проголошення останнього слова обвинуваченого суд вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення вироку, в якій перебував до 15:30 17 березня 2021 року.

З відповіді Державного підприємства «Інформаційні судові системи» № 1101/7/09- 30-23 від 12 квітня 2023 року електронні примірники судових рішень від 15 березня 2021 року у справах № 304/260/21, № 304/149/21 підписано кваліфікованим електронним підписом о 10:16 15 березня 2021 року і встановлено ознаку відправлення до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Вирішення таких процедурних питань не потребувало призначення судового засідання і стосувалося підготовки справи до розгляду та її передачі на розгляд іншому суду.

Також о 10:14 15 березня 2021 року підписано кваліфікованим електронним підписом електронний примірник судового рішення від 05 березня 2021 року у справі №304/20/21 та встановлено ознаку відправлення до Єдиного державного реєстру судових рішень. Це свідчить про те, що суддя ухвалила це рішення у відкритому підготовчому судовому засіданні до виходу у нарадчу кімнату.

Наведені обставини не доводять можливе порушення встановлених ст. 367 КПК заборон, зокрема перебування у нарадчій кімнаті інших осіб чи спілкування судді у цей час з учасниками кримінального провадження, тому не ставлять під сумнів незалежність та неупередженість судді і не призвели до ухвалення незаконного й необґрунтованого вироку. Відтак, ці обставини відповідно до встановлених ст. 412 КПК критеріїв не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

Щодо доводів обвинуваченого про те, що ряд доказів є неналежними та недопустимими, зібрані в порушення вимог кримінального процесуального закону, то такі були предметом перевірки судом першої інстанції, що знайшло своє відображення в судовому рішенні, з оцінкою яких суд апеляційної інстанції цілковито погоджується.

При цьому, колегія суддів, звертає увагу, що порушення порядку отримання доказів, яке призводить до їх недопустимості, визначається правилами допустимості доказів, передбаченими главою 4 § 1 КПК та іншими статтями КПК, в яких такі правила сформульовані. Так, не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи. Таким чином, сторона, яка стверджує про процесуальні порушення, має не лише довести наявність таких порушень, а й обґрунтувати, що ці порушення позначилися або могли позначитися на результаті судового розгляду, у тому числі на допустимості доказів, використаних у судовому розгляді. На переконання, апеляційного суду, зазначення обвинуваченим лише формальних зауважень, які не впливають на зміст проведених слідчих дій, не можуть нівелювати ці докази у цілому. До такого переконання суд дійшов з врахуванням правових висновків зазначених в постановах ВС від 13.06.2023 у справі №572/1861/18 (провадження №51-580км23) від 15.06.2021 у справі №204/6541/16-к (провадження № 51-2172км19), які на підставі ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими для врахування іншими судами при застосуванні таких норм права.

Незгода стороною захисту з оцінкою суду першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання доказів недопустимими, є лише способом захисту і намаганням спростувати вказані докази, які проведені за участі обвинуваченого або об`єктивно вказують на вчинення ним злочину, з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Призначаючи покарання, суд у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України врахував дані про особу винного, а саме, що ОСОБА_6 за місцем реєстрації та фактичного проживання охарактеризований як такий, що показав себе з позитивної сторони, з повагою ставиться до своїх батьків, за характером спокійний, урівноважений, працьовитий, громадський порядок не порушує, користується авторитетом серед своїх друзів та односельчан, до роботи відноситься відповідально, завжди готовий прийти на допомогу у важку хвилину, бере активну участь у громадському житті села, одружений, має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштований, його молодий вік, стан здоров`я: відповідно до висновку експерта № 3 від 05 лютого 2021 року в обвинуваченого встановлені захворювання у вигляді хронічного г/дуоденіту в стадії загострення, виразки 12 п.к., хронічного панкреатиту, дискенезії жовчного міхура і шляхів сечо-кислого діатезу, які являються хронічними захворюваннями в стадії загострення, у зв`язку з чим обстежуваний потребує лікування в умовах стаціонару лікарні, на диспансерному обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, кримінальне правопорушення вчинив вперше. Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом не встановлено. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Покарання, призначене місцевим судом ОСОБА_6 , відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі з доповненнями, на переконання колегії суддів, не містять покликань на порушення судом першої інстанції при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які би ставили під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.

Щодо клопотання обвинуваченого про повторне дослідження ряду доказів по справі, то таке є безпідставним, з огляду на те, що підстав, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК, для повторного дослідження доказів останнім наведено не було.

При цьому, у контексті положень ч. 3 ст. 404 КПК при апеляційному перегляді в апеляційного суду не виникає обов`язку досліджувати всю сукупність доказів із дотриманням засади безпосередності, якщо він по-новому (інакше) не тлумачить доказів, оцінених у суді першої інстанції. У частині 2 ст. 23 КПК зазначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, які містяться в показаннях, речах та документах, що не були предметом безпосереднього дослідження суду. Але у разі, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, то суду апеляційної інстанції немає потреби знову досліджувати ці ж докази в тому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на позицію, Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Таким чином, суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані по справі докази. Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли скасування чи зміну вироку, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 зі змінами та прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_10 слід залишити без задоволення, а вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 17 березня 2021 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст. 115 КК України без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 17 березня 2021 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст. 115 КК України залишити без змін,апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 зі змінами та прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_10 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4