ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 676/6640/23

Провадження № 11-кп/4820/456/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 червня 2024 року у об`єднаному кримінальному провадженні №0000850, №0001392, №0001698 від 02.06.2023, 06.09.2023 та 30.10.2023, про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185 України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

В провадженні Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області перебуває об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185 України.

За клопотанням прокурора від 03 червня 2024 року ухвалою Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 червня 2024 року ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02 серпня 2024 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати вказану вище ухвалу суду та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Вказує, що висновки суду не підтверджуються доказами, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, в кримінальному провадженні стороною обвинувачення зібрано суперечливі докази, які мають істотне значення для висновків суду.

Звертає увагу, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а судом залишено поза увагою дану обставину. Судом також не враховано, що ОСОБА_6 не переховувався від правоохоронних органів, перебував за місцем свого проживання. В судові засідання не з`являвся у зв`язку з втратою телефону.

Також судом не враховано, що ОСОБА_6 повністю визнає свою вину, щиро кається та співпрацював з органами досудового розслідування, він повністю відшкодував завдані збитки потерпілим. Вищезазначене свідчить про те, що немає підстав вважати, що він буде порушувати умови іншого, менш суворого, запобіжного заходу.

Наголошує, що відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційні вимоги. Обвинувачений просив змінити йому запобіжний захід на більш м`який, зазначав, що не переховувався від правоохоронних органів, перебував за місцем свого проживання.

Захисник ОСОБА_7 просив скасувати вказану вище ухвалу суду та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Просив врахувати, що ОСОБА_6 в судові засідання не з`являвся у зв`язку з втратою телефону. Крім того, ОСОБА_6 повністю визнає свою вину, щиро кається та співпрацював з органами досудового розслідування, він повністю відшкодував завдані збитки потерпілим.

Прокурор у судовому засіданні просив залишити ухвалу суду без змін, вважав доцільним продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченому, який обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів. Крім того, ОСОБА_6 вже перебував у розшуку, не має постійного місця проживання.

Заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши надані матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду.

Відповідно до статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

03 червня 2024 року прокурор звернувся до суду з клопотаннями про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, та неможливістю закінчити судовий розгляд протягом строку дії попередньої ухвали суду.

Ухвалою Кам`янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 червня 2024 року клопотання прокурора задоволено та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 02 серпня 2024 року включно.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 оскаржує ухвалу суду про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав не доведеності наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, враховуючи тривалість розгляду провадження.

Ухвалюючи рішення за клопотанням прокурора щодо продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував характер інкримінованих умисних злочинів в період дії в Україні воєнного стану, відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання у місцях позбавлення волі, неодружений, не працює, не має постійного місця проживання, переховувався від суду, у зв`язку із чим був оголошений у розшук, тяжкість покарання, що може загрожувати у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш м`який немає, продовжують існувати ризики, передбачені статтею 177 КПК України, розгляд справи триває, і тому лише застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою сприятиме запобіганню спробам ОСОБА_6 переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження тримання під вартою ОСОБА_6 та погоджується з таким висновком.

Зі змісту ст.422-1 КПК України вбачається, що в ході розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції здійснює перевірку обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою.

Згідно з положеннями статі 199 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій статті 199 КПК України, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185 КК України, разом із зібраними у кримінальному провадженні доказами переданий до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області, судове провадження триває та доведеність або не доведеність вини обвинуваченого буде встановлюватися вироком суду.

Запобіжний захід є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому. Стороною обвинувачення такі ризики доведені, які в сукупності з обґрунтованим обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні тяжких злочинів, стали підставою для продовження строку дії запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, що відповідає характеру суспільного інтересу в цьому випадку.

Відповідно до частини 2 статті 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно вимог частини 5 статті 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Найбільш вагомими факторами при оцінці ризику переховування є дані про особистість підозрюваного, обвинуваченого, адже саме за їх сукупного аналізу можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення та переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду умисних корисливих кримінальних правопорушень, вчинених в період воєнного стану, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, а відтак суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків. Крім того, ОСОБА_6 не працює, не має постійного місця проживання, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, перебував у розшуку та був затриманий 09.04.2024 року.

Доводи сторони захисту щодо необґрунтованого клопотання прокурора щодо продовження тримання під вартою ОСОБА_6 є неспроможними, а посилання захисника на те, що ОСОБА_6 повністю визнає свою вину, щиро кається та співпрацював з органами досудового розслідування, він повністю відшкодував завдані збитки потерпілим, жодним чином не зменшують та не спростовують ризики, передбачені статтею 177 КПК України та не доводять у подальшому обов`язковість виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, в разі зміни запобіжного заходу на інший, більш м`який ніж тримання під вартою.

Отже, ухвалюючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника в цій частині не заслуговують на увагу.

Доводи сторони захисту, що навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, апеляційний суд вважає безпідставними та звертає увагу на наступне.

Під час досудового слідства ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 29.11.2023 року до підозрюваного ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави та покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, заставу останнім було внесено на рахунок суду 30.11.2023, ОСОБА_6 було звільнено з-під варти.

Однак, ОСОБА_6 покладені на нього обов`язки не виконував, у судові засідання не з`являвся, ухвали суду про застосування до обвинуваченого примусового приводу в судові засідання виконані не були, у зв`язку з відсутністю його за місцем проживання та відсутністю відомостей про місце його перебування, тому ухвалою Кам`янець-Подільського суду Хмельницької області від 04.03.2024 року ОСОБА_6 був оголошений у розшук та 09.04.2024 ОСОБА_6 було розшукано та затримано.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо відсутності обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, спростовуються матеріалами кримінального провадження. Судом першої інстанції, як і колегією суддів апеляційної інстанції, розглядалась можливість обрання іншого, менш суворого запобіжного заходу, однак з огляду на сукупність наявних в провадженні ризиків, передбачених ст.177 КПК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, а також, що обвинувачений порушив покладені на нього судом при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, заставу звернуто в дохід держави, ОСОБА_6 перебував у розшуку та не має постійного місця проживання, застосування до обвинуваченого іншого, менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки на даній стадії судового розгляду.

Як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду кримінального провадження прокурор довів, що застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням встановленого, конкретних обставин кримінального правопорушення, стадії судового розгляду, зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 та виключити ризики, пов`язані зі звільненням з-під варти.

З урахуванням наданих матеріалів справи і встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів уважає правильним висновок суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів, а саме до 02 серпня 2024 року включно, обмеження права обвинуваченого на свободу у цьому випадку є виправданим і необхідним, через неможливість у жодний інший спосіб забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду у цьому провадженні не встановлено, отже, апеляційні вимоги сторони захисту не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 червня 2024 року про продовження строку тримання під вартою до 02 серпня 2024 року включно стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3