Справа № 686/9276/24
Провадження № 1-кс/686/3039/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Погоріла Теплицького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, лікаря-терапевта військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 групи, раніше не судимого,

у кримінальному провадженні №0000167,

встановив:

03.04.2024 року старший слідчий в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим із керівником Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, посилаючись на те, що існують, передбачені ст.177 КПК України, ризики: переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні.

В обґрунтування поданого клопотання слідчий також зазначив, що «у провадженні слідчого управління ГУНП в Хмельницькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000167 від 26.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до п.п.«г» п.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є військові посадові особи Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, курсантів вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, курсантів факультетів, кафедр та відділень військової підготовки.

Так, у відповідності до наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 підполковника медичної служби ОСОБА_8 №97 від 26.05.2009, ОСОБА_6 , призначено на посаду лікаря-терапевта терапевтичного відділення Хмельницького військового госпіталю (в/ч НОМЕР_1 ), а також наказом командира в/ч НОМЕР_1 №275 від 26.12.2023, його включено до складу госпітальної військово-лікарської комісії (ВЛК), на посаду заступника голови вказаної комісії.

Окрім цього, лікар терапевтичного відділення Хмельницького військового госпіталю (в/ч НОМЕР_1 ) ОСОБА_6 мав поводити себе пристойно і дотримуватись вимог ст.68 Конституції України, згідно яких, кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей, та ст.49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно яких військовослужбовці постійно повинні бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до розділу ІІ (завдання та обов`язки) лікаря терапевтичного відділення Хмельницького військового госпіталю (в/ч НОМЕР_1 ), затвердженої 01.09.2015 наказом командира в/ч НОМЕР_1 , полковника медичної служби ОСОБА_9 , ОСОБА_6 як лікар зобов`язаний: виконувати заходи постійної бойової готовності, передбачені планом підготовки госпіталю, надавати якісну лікувально-діагностичну допомогу хворим відділення, оцінювати ефективність лікувально-діагностичних заходів, а також вивчати випадки розходження діагнозів, приймати участь у клінічних розборах летальних випадків, вести медичну документацію, що ведеться у відділенні, вірно та охайно, проводити військово-лікарську експертизу пацієнтів у госпіталі вчасно та якісно, приймати участь у консультаціях та консиліумах, дотримуватися вимог керівних документів та чинного законодавства.

При цьому, відповідно до п.1.1 глави 1 розділу I Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення про ВЛЕ), затвердженого наказом МО України №402 від 14.08.2008, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. Відповідно до п.2.1 глави 2 розділу I Положення про ВЛЕ, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі-ВЛК) штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання. Згідно з п.п.2.6.1-2.6.2 глави 2 розділу I Положення про ВЛЕ, до позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать, зокрема, гарнізонні ВЛК. Позаштатні (постійно та тимчасово діючі) ВЛК (ЛЛК) призначаються у складі голови, заступника голови (може призначатись один з членів комісії), членів комісії (у гарнізонних, госпітальних ВЛК не менше ніж три лікарі, в інших ВЛК і ЛЛК - терапевта, хірурга, невропатолога, окуліста, стоматолога, оториноларинголога, психіатра) і секретаря з середньою медичною освітою. До складу ВЛК (ЛЛК) можуть призначатися лікарі інших спеціальностей. Відповідно до п. 2.7.2 глави 2 розділу I Положення про ВЛЕ, Гарнізонна ВЛК створюється при клініках амбулаторно-поліклінічної допомоги, поліклініках військових лікувальних закладів Міністерства оборони України, а згідно п.2.7.3 Положення про ВЛЕ, на госпітальну (гарнізонну) ВЛК покладається, у тому числі проведення медичного огляду осіб, указаних у пункті 1.2 розділу I Положення (крім допризовників), з метою визначення ступеня придатності до військової служби та в інших випадках, указаних у пункті 1.4 розділу II Положення. Згідно з п.20.1 глави 20 розділу II Положення про ВЛК, постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК не залежні і у своїй роботі керуються цим Положенням. Абзацом другим підпункту «б» п. 20.3 глави 20 розділу ІІ Положення про ВЛЕ при медичному огляді військовослужбовців та інших контингентів ВЛК на воєнний час приймається постанова: «Обмежено придатний до військової служби».

У зв`язку із вищевказаним, на підставі вимог ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» та примітки до ст.369-2 КК України, голова та члени військово-лікарської комісії є особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Разом з цим, лікар ОСОБА_6 , розуміючи можливість визнання військовослужбовця обмежено придатним до військової служби на підставі рішення військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, маючи можливість здійснювати вплив на членів такої комісії, які, відповідно до ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» та примітки до ст.369-2 КК України, є особами, уповноваженими на виконання функцій держави, діючи з корисливих мотивів, вчинив умисний корупційний злочин, за наступних обставин.

Так, рішенням (довідка №2820) гарнізонної військово-лікарської комісії (ВЛК) Хмельницького військового госпіталю (в/ч НОМЕР_1 ) від 03.11.2022, ОСОБА_10 , який на той час як солдат по мобілізації, проходив військову службу у Збройних силах України, а саме: на посаді стрільця-санітара В/Ч НОМЕР_3 , в зоні ведення бойових дій з військовими формуваннями російської федерації в Херсонській області, поблизу населеного пункту Безіменне Херсонської області, визнаний обмежено придатним до військової служби (непридатний до служби в десантних, штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спец спорудах, при цьому приданий до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах), так як йому було встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ стадії (гіпертрофія лівого шлуночка), СН0, гіперплазія щитовидної залози І стадії без порушення функції, ізольований остеохондроз міжхребцевих дисків грудного відділу хребта без порушення функції (на підставі ст.39 б графи ІІ розкладу хвороб, графи ТДВ).

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_10 , як обмежено придатний для подальшого проходження військової служби, переведений в роту охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи, що термін дії попередньої довідки про обмежену придатність ОСОБА_10 становив лише один рік, то на підставі Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 зі змінами, починаючи з 15.03.2024, він почав проходити повторний медичний огляд у Хмельницькому військовому шпиталі (в/ч НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_2 , для підтвердження статусу обмежено придатного.

18.03.2024, під час проходження вказаного медичного огляду в Хмельницькому обласному серцево-судинному центрі, ОСОБА_10 було зроблено ехокардіограму, за результатами якої у нього було виявлено наступне: гіпертрофія стінок ЛШ, діастолічна дисфукція міокарду ЛШ 1 тип, незначна недостатність АК, незначний фіброз, незначний кальциноз АК.

22.03.2024, згідно встановленого порядку проходження ВЛК, ОСОБА_10 , взявши пакет відповідних медичних документів, зайшов до лікаря терапевтичного відділення Хмельницького військового госпіталю (в/ч НОМЕР_1 ), який одночасно є заступником голови гарнізонної ВЛК вказаної військової частини, ОСОБА_6 . Останній, ознайомившись з наданими ОСОБА_10 медичними документами, розуміючи наявність достатніх підстав для видачі медичного заключення про обмежену придатність вказаного військовослужбовця, що він перебуває у певній залежності від нього та прийнятих рішень щодо його стану здоров`я, що вплине на умови проходження подальшої військової служби у Збройних силах України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, всупереч вищевказаним законодавчим, нормативним актам, вимогам посадової інструкції та порядку проходження військової служби, почав вимагати у ОСОБА_10 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів, в сумі 40 000,00 грн., в готівковій формі, під приводом їх внесення нібито до неідентифікованого благодійного фонду, за видачу медичного заключення лікаря-терапевта про його обмежену придатність до подальшого проходження військової служби, наголосивши, що даний документ буде мати визначальне значення для прийняття відповідного рішення ВЛК про визнання ОСОБА_10 обмежено придатним для подальшого проходження військової служби у Збройних Силах України.

Однак, зрозумівши, що ОСОБА_10 не має можливості передати йому в той день озвучену суму грошових коштів, продовжуючи свої умисні протиправні дії, направлені на доведення злочинного умислу до кінця, лікар ОСОБА_6 сказав зазначеному військовослужбовцю прибути до нього 25.03.2024, нібито для уточнення деяких питань, не уточнивши яких саме.

Діючи за вказівкою ОСОБА_6 , 25.03.2024 на 12.40 годину ОСОБА_10 знову прибув до лікаря-терапевта ОСОБА_11 , який здійснював його прийом у своєму робочому кабінеті №107 на першому поверсі лікувального корпусу Хмельницького військового госпіталю (в/ч НОМЕР_1 ), за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_6 , бажаючи довести до кінця свій злочинний умисел щодо вимагання та одержання неправомірної вигоди за вплив на членів гарнізонної ВЛК у прийнятті відповідного рішення щодо визнання ОСОБА_10 обмежено придатним, маніполюючи відомостями про те, чи дійсно йому потрібний цей статус обмежено придатного, чи він не передумав , неодноразово натякав останньому про необхідність передачі йому озвученої суми грошових коштів для прийняття позитивного на його користь рішення вказаною ВЛК.

Бажаючи вчасно завершити ВЛК, термін проходження якої обмежений (максимальний час становить один календарний місяць), ОСОБА_10 01.04.2024 знову прибув на прийом до лікаря ОСОБА_6 , який здійснив його прийом у своєму робочому кабінеті №107 на першому поверсі лікувального корпусу Хмельницького військового госпіталю (в/ч НОМЕР_1 ), за адресою: АДРЕСА_2 , та, не надавши жодних підтверджуючих медичних документів про обмежену придатність ОСОБА_10 , лише неодноразово наголошував ним можливості їх отримання в разі передачі останнім йому неправомірної вигоди.

02.04.2024, близько 13 год. 00 хв., лікар терапевтичного відділення Хмельницького військового госпіталю (в/ч НОМЕР_1 ) ОСОБА_6 , перебуваючи в салоні власного автомобіля марки «SUZUKI», модель «GRAND VITARA», чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 , 2006 року випуску, номер шасі (кузова): НОМЕР_5 , під час руху по автомобільній дорозі в АДРЕСА_2 , в напрямку центру міста, діючи умисно, з корисливих мотивів, розуміючи можливість визнання військовослужбовця обмежено придатним до військової служби, на підставі рішення військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 , діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, вимагав та одержав від військовослужбовця роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 40 000,00 гривень в готівковій формі за вплив на членів військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 , які є особами, уповноваженими на виконання функцій держави, під час прийняття ними рішення про визнання його обмежено придатним до військової служби.

Таким чином, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднаному з вимаганням такої вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Повідомлення про підозру про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України складено та вручено останньому 03.04.2024.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий у клопотанні просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 2 місяці, оскільки застосування до ОСОБА_6 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та не зможе запобігти настанню вищевказаних ризиків.»

Заслухавши пояснення прокурора та слідчого, які клопотання підтримали та наполягали на задоволенні клопотання, підозрюваного та його захисника, які просили застосувати більш м`який запобіжний захід, у вигляді застави, дослідивши надані матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження № 0000167, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Частиною 1 ст.183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п.4 ч.2 ст.183 КПК України).

Із наданих матеріалів вбачається, що Головним управлінням Національної поліції в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000167 від 26.03.2024 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.

02.04.2024 р. ОСОБА_6 був затриманий, в порядку ст.208 КПК України, фактичний час затримання - 13 год. 08 хв. 02.04.2024 р.

03.04.2024 р. ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна, тобто, згідно зі ст.12 КК України, даний злочин класифікується як тяжкий.

Дана підозра є обґрунтованою, адже на її підтвердження представлено: протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 25.03.2022 р.; повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення; протоколи допитів свідка ОСОБА_10 від 27.03.2024 р. та від 04.04.2024 р.; протокол затримання ОСОБА_6 від 02.04.2024 р.; протокол обшуку від 02.04.2024 р.; протокол освідування ОСОБА_6 від 02.04.2024 р.; витяги з наказів командирів в/ч НОМЕР_1 №97 від 26.05.2009 р. та №275 від 26.12.2023 р.; посадова інструкція лікаря відділення ОСОБА_6 ; протокол проведення огляду, ідентифікації, обробки та вручення грошових коштів від 02.04.2024 р. та інші матеріали кримінального провадження.

Таким чином, станом на момент розгляду клопотання, беззаперечних доказів того, що ОСОБА_6 не причетний до вчинення кримінального правопорушення, не встановлено.

З наданих матеріалів убачається, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, а тому, зважаючи на покарання, яке загрожує ОСОБА_6 , у випадку визнання його винуватим, співставляючи можливі негативні для нього наслідки, у вигляді засудження до покарання у виді позбавлення волі, слідчий суддя вважає, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду є достатньо високим.

Слідство знаходиться на початковій стадії, на даний час не усі свідки допитані, а тому існує ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні. При оцінці наявності зазначеного ризику, слідчим суддею врахована встановлена КПК України процедура отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування, свідчення отримуються шляхом допиту цих осіб слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.1 та ч.2 ст.23, ст.224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не в праві обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому прокурору або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК України). Отже ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження під час збирання доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту отримання показань судом від цих осіб.

За таких обставин по справі, приходжу до висновку про наявність визначених ст.177 КПК України ризиків: переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Беззаперечних даних, які б виключали вказані ризики, слідчим суддею на даний час не встановлено.

Аналізуючи особу підозрюваного, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_6 є раніше не судимою особою, яка позитивно характеризується, має постійне місце проживання, роботу, родину, почесні грамоти і нагороди, також, він є інвалідом війни 3 групи та на даний час хворіє. Однак, ці обставини не є достатніми підставами для відмови у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або застосування більш м`якого запобіжного заходу. Окрім того, вказані обставини не були стримуючими від вчинення дій, що стали підставою для підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину.

Враховуючи наведені ризики, усі, визначені ст. 178 КПК України, обставини в їх сукупності, зокрема й майновий та сімейний стан ОСОБА_6 , наявність у нього родини, належного грошового забезпечення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, вік та стан його здоров`я, приходжу до висновку, що відносно підозрюваного ОСОБА_6 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, адже лише такий найсуворіший запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та буде достатнім стримуючим засобом для запобігання ризикам, наявність яких доведена прокурором.

Слідчий суддя вважає обґрунтованою і доведеною ту обставину, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в тому числі й запобіжного заходу у вигляді застави, домашнього арешту, особистого зобов`язання та особистої поруки, не забезпечить попередження вищезазначених ризиків і належну процесуальну поведінку підозрюваного, оскільки не встановлено тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні. Так, особисте зобов`язання не підлягає до застосування з огляду на тяжкість злочину, який інкримінуються підозрюваному, та наявність реальних сумнівів того, що ОСОБА_6 виконуватиме покладені на нього обов`язки. Особиста порука не підлягає застосуванню, оскільки будь-яких клопотань від осіб, яких би слідчий суддя міг вважати такими, що заслуговують на довіру, про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, до слідчого судді не надходило. Застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, навіть з покладенням обов`язку носіння електронного засобу контролю, не унеможливить запобіганню вищевказаних ризиків, оскільки ОСОБА_6 не перебуватиме під цілодобовим наглядом правоохоронних органів, та зможе впливати на свідків, зокрема, й за допомогою телефонного зв`язку або через третіх осіб. Застосування застави, як основного запобіжного заходу, на даному, початковому, етапі досудового розслідування, теж неможливе, оскільки при застосуванні такого запобіжного заходу, можливість його виконання відтермінована у часі, за який підозрюваний, не ризикуючи втратити заставу, матиме можливість незаконно впливати на свідків чи переховуватись від органу досудового розслідування.

Завдання кримінального провадження виправдовують вжиття таких обмежувальних заходів та такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, з метою уникнення вищевказаних ризиків.

За наведених обставин, слідчим суддею відхиляються, зазначені стороною захисту аргументи про те, що ОСОБА_6 немає намірів перешкоджати кримінальному провадженню, ухилятися від органу досудового розслідування та суду, впливати на свідків, а також щодо можливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, зокрема й у вигляді застави.

Даних, які б перешкоджали триманню ОСОБА_6 під вартою, не встановлено.

Також, може слугувати підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого посилання сторони захисту на незадовільний стан здоров`я ОСОБА_6 , оскільки доказів неможливості утримання підозрюваного під вартою, стороною захисту не надано.

Окрім того, існує Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту (далі Порядок), затверджений спільним Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року №239/5/104 визначає взаємодію закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту.

Згідно п. 2.3. Порядку медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності, керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування.

У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Відповідно до п.п. 2.6., 2.7 Порядку особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Враховуючи вищевказані положення, особи, які перебувають під вартою та є хворими, отримують медичну допомогу в амбулаторних умовах в медичних частинах та в спеціально визначених закладах охорони здоров`я. Тому, будь-яких перешкод для проходження лікування ОСОБА_6 , у разі наявності такої потреби, під час перебування його під вартою, не встановлено.

Також, не встановлено даних, які б перешкоджали триманню ОСОБА_6 під вартою.

Строк тримання під вартою слід визначити в межах строку досудового розслідування та в межах строку, визначеного ст.197 КПК України, а саме до 30.05.2024 року включно.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028 гривні.

Визначаючи, на підставі ч.3 ст.183 КПК України, розмір застави, вважаю, що застава, в розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151400 грн., буде достатньою для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

В разі внесення застави в розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151400 грн., підозрюваний ОСОБА_6 буде зобов`язаний прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою, а також на нього будуть покладені наступні обов`язки: не відлучатись з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання; утриматись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні, з приводу обставин кримінального провадження; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну (у разі наявності).

Застава, визначена не у максимальному розмірі, з передбаченого ч.5 ст.182 КПК України, - 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, на думку слідчого судді, не є завідомо непомірною для ОСОБА_6 , крім того, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. На даний час відсутні належні правові підстави для визначення застави, як альтернативи запобіжному заходу у виді тримання під вартою, у меншому розмірі, ніж визначений слідчим суддею розмір.

Керуючись ст.ст. 110, 177, 178, 183, 196, 197 КПК України,

постановив:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 30 травня 2024 року включно.

Визначити заставу в розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151400 грн., в разі внесення якої, покласти на підозрюваного ОСОБА_6 зобов`язання прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою, а також на нього слід покласти наступні обов`язки:

- не відлучатись з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання;

- утриматись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні, з приводу обставин кримінального провадження;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну (у разі наявності).

У разі невиконання даних обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Ухвала діє до 30 травня 2024 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя