Справа № 759/1162/24 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/1967/2024 Суддя в II-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16 травня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

інших осіб, права чи законні інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування (в подальшому - інші особи) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника інших осіб ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 26 січня 2024 року, -

в с т а н о в и л а:

Адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва зі скаргою на бездіяльність слідчого в особливо важливих справах ГСУ НПУ ОСОБА_9 та зобов`язати його вчинити певні дії в рамках кримінального провадження № 0000127 від 28.01.2022 року.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 26 січня 2024 року у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_8 було відмовлено. Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що ухвалою слідчого судді про надання дозволу на обшук від 11.09.2023 року прямо надано дозвіл на вилучення транспортного засобу тому вказане майно не має статусу тимчасово вилученого, у зв`язку із чим слідчий суддя позбавлений можливості зобов`язати слідчого повернути вказане майно, яке є предметом поданої скарги, оскільки відсутні підстави для такого повернення, які чітко визначені у ч.1 ст.169 КПК України.

Не погоджуючись із ухваленим слідчим суддею рішенням адвокат ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу у якій указав на його незаконність та необґрунтованість. Звернув увагу на те, що вилучений по ухвалі слідчого судді автомобіль не був знаряддям вчинення кримінального правопорушення та не зберіг на собі його сліди, також, в ньому не було знайдено та вилучено слідчим предметів, які міг використовувати підозрюваний ОСОБА_10 при вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, та які були об`єктом кримінального правопорушення. Окрім цього, слідчий протягом 6 місяців порушує права власників майна та не звертається до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вилучений автомобіль для можливості власникам реалізувати своє право на захист права власності та звернутись до слідчого судді із клопотанням про повернення вилученого майна. Звернув увагу, що слідчим протягом тривалого часу не здійснюється жодних слідчих (розшукових) дії, всупереч вимогам ст. ст. 3, 28 КПК України. Вказав на те, що слідчий ОСОБА_9 не звернувся до слідчого судді в рамках кримінального провадження для перевірки обґрунтування відповідності вилученого автомобіля, відповідно до положень ст.98 КПК України. На думку адвоката, така бездіяльність слідчого не відповідає розумності строків вчинення дій слідчим, та завданню Кримінального процесуального кодексу України, що істотно порушує право гарантоване Конституцією України, а саме право власності. Просив ухвалу слідчого судді скасувати, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу адвоката ОСОБА_8 в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

представника інших осіб ОСОБА_8 , який свою апеляційну скаргу підтримав, підтвердив доводи цієї скарги і просив її задовольнити;

інших осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які апеляційну скаргу свого представника підтримали і просили її задовольнити;

вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Як зазначено вище, рішення про необхідність відмови у задоволенні скарги представника ОСОБА_8 . слідчий суддя мотивував тим, що дозвіл на вилучення автомобіля та ключів був наданий ухвалою слідчого судді від 11.09.2023 року, тому цей автомобіль та ключі не є тимчасово вилученим майном, на час розгляду скарги ці речі визнані речовими доказами у зв`язку із чим слідчий суддя позбавлений можливості ухвалити рішення про зобов`язання повернення цього автомобіля. З огляду на це, враховуючи положення ст. 100, 167, 168 КПК України підстави для звернення слідчого до слідчого судді із клопотанням про арешт майна в порядку ст. 171 КПК України відсутні. Між тим, указаний висновок слідчим суддею зроблений без урахуванням положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини і погодитись із ним не можливо.

Як вбачається із скарги поданої до слідчого судді, представником інших осіб адвокатом ОСОБА_8 оскаржувалась бездіяльність слідчого, яка проявилась у не зверненні із клопотання про арешт вилученого майна, тобто не вчинення дій, які він зобов`язаний вчинити з огляду на положення ст. 171 КПК України. Із цих же підстав подана і апеляційна скарга. У зв`язку із цим, розгляд колегією суддів здійснюється виключно у мажах зазначених вимог. Посилання слідчого судді на неможливість ухвалення рішення про повернення автомобіля колегія суддів вважає не обґрунтованим, таким, яке виходить за межі поданої скарги, а тому зазначена обставина колегією суддів не досліджувалась і ухвала слідчого судді у цій частині не перевірялася.

У ході розгляду справи колегією суддів встановлено те, що на виконання ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 11.09.2023 року про проведення обшуку автомобіля слідчим ГСУ НП України, у рамках кримінального провадження № 0000127 розпочатого 28.01.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, 15.09.2023 року проведено обшук автомобіля Hyunday Tucson реєстраційний номер НОМЕР_1 власниками якого, на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Після проведеного обшуку автомобіль Hyunday Tucson 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_1 , ключі від цього автомобіля та свідоцтво про його реєстрацію НОМЕР_3 слідчим були вилучені. На клопотання представників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про повернення тимчасово вилученого майна, слідчим ГСУ НП України ОСОБА_9 23.10.2023 року винесено постанову про відмову в задоволенні клопотання із мотивів того, що автомобіль не є тимчасово вилученим майном, оскільки дозвіл на його вилучення наданий зазначеною вище ухвалою слідчого судді, автомобіль визнаний речовим доказом, досудове розслідування на даний час не закінчене.

Колегія суддів вважає, що як слідчим, так і слідчим суддею необґрунтовано були ототожнені поняття «тимчасово вилучене майно» та «речовий доказ», що в подальшому призвело до застосування положень КПК України, які не регулюють відповідні правовідносини, що є порушенням кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст. 167 КПК України, яка є правовою нормою дефініцією і визначає поняття «тимчасового вилучення майна» - тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Наведене дає підстави стверджувати про те, що будь-яке майно, перелік якого визначений у ч.2 ст. 167 КПК України, щодо якого підозрюваний, або особа, у володінні якої перебуває це майно позбавляється можливості ним володіти, користуватися та розпоряджатися на стадії досудового розслідування внаслідок його вилучення, визнається тимчасово вилученим майном не залежно від етапу досудового розслідування чи слідчої дії у ході яких відбулося це вилучення. Колегія суддів звертає увагу, що жодною нормою КПК України не визначено те, що майно, яке слідчим суддею зазначене в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку та яке було відшукане і вилучене у ході обшуку не є тимчасово вилученим майном. Натомість, положення ч.2 ст. 168 КПК України дають підстави стверджувати протилежне, а саме про те, що майно, на яке наданий дозвіл на його відшукання у ході проведення обшуку, яке було відшукане і вилучене у ході цієї слідчої дії є тимчасово вилученим майном. Посилання законодавця у ч.7 ст. 236 КПК України на те, що вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном, колегією суддів розцінюється саме як визначення правового статусу цих речей і документів, тобто тих, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу і не стверджує, на думку колегії суддів про те, що речі і документи, які входять до переліку, щодо яких прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку не набувають статусу тимчасово вилученого майна.

Як вбачається із матеріалів справи, вилучений автомобіль за посиланням органу досудового слідства підпадав під перелік речей, що передбачений ч.2 ст. 167 КПК України, а тому він визнається тимчасово вилученим майном відповідно до положень ч.1 ст. 167 КПК України.

Колегія суддів при цьому звертає увагу на те, що визнання чи не визнання речей і документів тимчасово вилученим майном жодним чином не може впливати на вирішення питань про наявність правових підстав та необхідність звернення до суду із клопотанням про арешт майна. За змістом ст. 170, ст. 171 та ч.2 ст. 172 КПК України із клопотанням про арешт майна слідчий може звертатись як щодо тимчасово вилученого майна, так і щодо майна, яке не має такого статусу. Вирішальним у питанні звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна є встановлення того, із якою метою існує необхідність звернення до суду із клопотанням та необхідність дотримання строків, передбачених ч.5 ст. 171 КПК України. При цьому колегія суддів вважає, що передбачені ч. 5 ст. 171 КПК України строки за своїм змістом є строком утримання майна слідчим, на що прямо указує передбачений цією нормою наслідок у виді повернення майна власнику. Наведене указує на те, що посилання органу досудового розслідування на те, що автомобіль Hyunday Tucson 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був вилучений у ході обшуку не є тимчасово вилученим майном, а тому на нього не повинен накладатись арешт не ґрунтуються на вимогах закону.

Не ґрунтуються на вимогах закону і посилання на те, що автомобіль Hyunday Tucson 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_1 визнаний речовим доказом, досудове розслідування не закінчене, що у сукупності із тим, що цей автомобіль не відноситься до тимчасово вилученого майна указує на відсутність підстав для звернення до слідчого судді із клопотанням про його арешт.

Так, відповідно до п. 1 ч.2 ст. 170 КПК України, необхідність збереження речових доказів є метою арешту майна. Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був вилучений стороною кримінального провадження, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 КПК України. Аналіз указаної норми дає підстави стверджувати про те, що обов`язком слідчого, у випадку вилучення предмету в подальшому визнаного речовим доказом, є повернення цього предмета володільцю, звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, або застосування положень КПК України які регламентують тимчасовий доступ до речей і документів. Виключно ці дії із ухваленням відповідних рішень може вчинити слідчий щодо речових доказів. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що законодавцем у питанні накладення арешту з метою збереження речових доказів не робиться будь-яких виключень щодо речових доказів, відшуканих та вилучених під час обшуку. Тобто, тими положеннями КПК України, які регламентують проведення обшуку, вилучення у ході обшуку речей, визнання цих речей речовими доказами та звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна не надається слідчому право не звертатись із клопотанням по арешт майна відшуканого та вилученого під час обшуку у випадку неповернення цих речей володільцю. Наведене дає підстави стверджувати про те, що у випадку прийняття рішення про відсутність підстав для повернення речей, які визнані речовими доказами власнику або законному володільцю слідчий, в порядку ст.ст. 170-172 КПК України зобов`язаний звернутись до слідчого судді із клопотанням про арешт цього майна.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що не звернення слідчого із клопотанням про арешт вилученого майна суперечить положенням ст. 41 Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до ЄСПЛ. Так, положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до ЄСПЛ визначене право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Будь-яке позбавлення або обмеження власника у користуванні своїм майном повинне відбуватись виключно із підстав та у порядку передбаченому законом. Відповідно до ст. 13 ЄСПЛ кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. За нормами діючого КПК України, а саме Глави 17, § 2 Глави 26 КПК України реалізацією права особи на ефективний засіб правового захисту у випадку вилучення його майна у ході проведення обшуку є можливість доведення у судах як першої, так і апеляційної інстанції не законності вилучення майна, відсутність підстав для утримання цього майна слідчим, відсутність підстав для арешту майна тощо. Механізмом реалізації цього права є виключно звернення слідчого із відповідним клопотанням до слідчого судді, забезпечення участі особи у розгляді цього клопотання, доведення суду своєї правової позиції із наданням аргументів на свою користь та оскарження рішення суду першої інстанції у випадку незгоди із цим рішенням. Не звернення слідчого із клопотанням про арешт автомобіля Hyunday Tucson 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_1 указує на порушення гарантованого ст. 13 ЄСПЛ права ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ефективний засіб правового захисту.

Не звернення слідчого із клопотанням про арешт майна відповідно до вимог ст. ст. 170, 171 КПК України указує на допущену ним бездіяльність яка може бути предметом розгляду слідчим суддею відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 303 КПК України.

Неврахування зазначених вище обставин призвело до ухвалення слідчим суддею рішення, яке суперечить вимогам КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституції України та істотно порушує права заявників у тому числі і гарантованого ст. 13 ЄСПЛ права на ефективний засіб правового захисту. У зв`язку із цим, ухвала слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 26 січня 2024 року про відмову у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_8 на бездіяльність слідчого в особливо важливих справах ГСУ НПУ ОСОБА_9 та зобов`язати його вчинити певні дії в рамках кримінального провадження № 0000127 від 28.01.2022 року не може визнаватись законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню.

Відновлення порушеного права інших осіб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також усунення допущеної слідчим бездіяльності можливе лише шляхом зобов`язання слідчого звернутись із клопотанням про арешт зазначеного вище майна, а саме автомобіля, ключів від нього та відповідних документів про що колегія суддів вважає за необхідне постановити відповідну ухвалу задовольнивши скаргу представників інших осіб ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 26 січня 2024 року про відмову у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_8 на бездіяльність слідчого в особливо важливих справах ГСУ НПУ ОСОБА_9 та зобов`язати його вчинити певні дії в рамках кримінального провадження № 0000127 від 28.01.2022 року скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на бездіяльність слідчого задовольнити.

Визнати незаконною бездіяльність слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_9 яка проявилась у не зверненні із клопотанням про арешт вилучених у ході обшуку, проведеного 15.09.2023 року, автомобіля Hyunday Tucson 2,7 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_1 , ключів від даного автомобіля та свідоцтва про реєстрації цього автомобіля серії НОМЕР_3 , виданого ВРЕР-12 УДАІ в м. Києві 09.04.2009 року.

Зобов`язати слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_9 у строк, передбачений абз.2 ч.5 ст. 171 КПК України після отримання копі цієї ухвали звернутись до слідчого судді із клопотанням про арешт вилучених у ході обшуку, проведеного 15.09.2023 року належних ОСОБА_6 та ОСОБА_7 автомобіля Hyunday Tucson 2,7 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_1 , ключів від даного автомобіля та свідоцтва про реєстрації цього автомобіля серії НОМЕР_3 , виданого ВРЕР-12 УДАІ в м. Києві 09.04.2009 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

_________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4