ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №636/71/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/952/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-за участю секретаря: ОСОБА_5

-захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 28 лютого 2024 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони та продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 27 квітня 2024 року, включно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора, задовольнити заяву про взяття на поруки та застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистої поруки. Зазначив, що суд не в повній мірі врахував дані, що характеризують особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, неповнолітню дитину на утриманні, постійне місце проживання, на момент вчинення інкримінованого злочину проходив військову службу на посаді командира відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , а також брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, перебуваючи в безпосередній зоні бойових дій на території Донецької та Харківської областях. На думку захисника матеріали провадження не містять доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Наголосив, що суд фактично залишив поза увагою клопотання заступника начальника військової частини, в які проходить службу ОСОБА_7 про бажання взяти на поруки ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від органу досудового розслідування чи суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, за який останньому може бути призначено покарання до 10 років позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого загинуло двоє осіб, одна з яких була малолітньою особою, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства та і потерпілих.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового розслідування та судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання сторони захисту на недоведеність існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Посилання захисника на особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, неповнолітню дитину на утриманні, постійне місце проживання, на момент вчинення інкримінованого злочину проходив військову службу на посаді командира відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , а також брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, перебуваючи в безпосередній зоні бойових дій на території Донецької та Харківської областях, в даному випадку не можуть достатньо свідчити про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

До того ж такі доводи сторони захисту були ретельно проаналізованими судом під час розгляду клопотання прокурора.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Посилання захисника на залишення без уваги судом першої інстанції заяви заступника начальника військової частини, в які проходить службу ОСОБА_7 про бажання взяти на поруки ОСОБА_7 , є безпідставними, оскільки судом надано оцінку змісту його заяви, та суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що інший вид запобіжного заходу, у тому числі особиста порука не забезпечить виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків та його належну поведінку.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків досудового розслідування.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 28 лютого 2024 року, щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: