Справа №577/5786/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_7
Номер провадження 11-кп/816/1040/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

Іменем України

08 травня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 577/5786/23 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28.03.2024 про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 строку тримання під вартою,

установила:

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду та обрати її підзахисній запобіжний захід у виді домашнього арешту або особисте зобов`язання, оскільки ОСОБА_6 визнала свою вину, добровільно видала поліції викрадений телефон, примирилась із потерпілою, має успадкований в м. Києві будинок та буде в ньому проживати.

У Конотопському районному суді Сумської області знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК, розгляд якого по суті не завершений, у зв`язку з чим прокурор звернувся з клопотанням про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою з правом внесення застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у зв`язку з наявністю ризиків, передбачених п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, і неможливістю закінчити судовий розгляд кримінального провадження до спливу строку тримання обвинуваченої під вартою, установленого попередньою ухвалою суду.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28.03.2024 продовжено строк застосованого до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26.05.2024 включно з визначенням застави у розмірі 20-ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 53680 грн. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що ризики, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК не зменшилися, продовжують існувати і запобігти цим ризикам неможливо шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Будучи належним чином повідомленими про час, день і місце апеляційного розгляду, учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, від прокурора ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 надійшли письмові заяви про розгляд кримінального провадження за їх відсутності, а від обвинуваченої ОСОБА_6 клопотання про розгляд апеляційної скарги захисника за її участю не надходило, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд кримінального провадження без участі сторін, що не суперечить вимогам кримінального закону та узгоджується із ч. 4 ст. 422-1 КПК.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Згідно ст. 177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті, тобто: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно ч. 1 ст. 331 КПК, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого, а згідно ч. 2 цієї статті вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою продовжує дію запобіжного заходу на строк, що не може перевищувати двох місяців (ч. 3 ст. 331 КПК). При цьому обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, однак в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів; забезпечення таких стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Оскільки обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 переданий до суду в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, то вона згідно ч. 2 ст. 42 КПК має у кримінальному провадженні процесуальний статус обвинуваченої і користується відповідними правами.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, і обґрунтованість цього обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку, а тому колегія суддів не уповноважена надавати будь-яку правову оцінку доказам як сторони захисту, так і сторони обвинувачення щодо винуватості чи навпаки невинуватості ОСОБА_6 , вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність пред`явленого їй обвинувачення, правильності кваліфікації її дій, достовірність або недостовірність наявних у справі доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування органом державного обвинувачення того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, і може вирішувати тільки питання щодо наявності або відсутності встановлених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків і необхідності (доцільності) подальшого тримання під вартою обвинуваченої для їх запобігання до закінчення судового розгляду по суті кримінального провадження.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені судом за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та особистих даних обвинуваченої особи (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилитись від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо). При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Хоч КПК і не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого рішення, що ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, цей ризик не зменшився та є цілком виправданим, про що зокрема може свідчити та обставина, що ОСОБА_6 ніде не працює, не має постійного джерела доходу, раніше судима.

Твердження захисника про те, що обвинувачена визнала вину в повному обсязі, добровільно відшкодувала завдану шкоду та помирилася з потерпілою, хоч частково і мають місце, але не є тими безумовними обставинами, які унеможливлюють тримання особи під вартою і повинні враховуватись разом з іншими фактичними обставинами кримінального провадження у їх сукупності.

Доводи сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту чи особистого зобов`язання є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки вказані запобіжні заходи не зможуть нівелювати ризики, розглянуті вище.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують наявність ризиків, на які посилається суд першої інстанції.

Зважаючи на наявність ризиків, зазначених в ухвалі суду першої інстанції, необхідність забезпечення повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника судового провадження була застосована належна правова процедура, колегія суддів вважає, що суспільний інтерес, що полягає у захисті прав потерпілих від кримінальних правопорушень привалює над принципом поваги до свободи особистості і виправдовує саме на теперішній час подальше тримання обвинуваченої під вартою, тому оскаржувана ухвала суду є законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника - без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422-1 КПК України,

постановила:

Ухвалу судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28.03.2024 відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3