Номер провадження: 11-сс/813/533/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07 березня 2024 року, про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №000521 від 23 квітня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07 березня 2024 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.307; ч.2 ст.307 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 28 квітня 2024 року.

У якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава - 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 181 860 гривень, та у разі її внесення на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просила оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , або визначити розмір застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що слідчий суддя не врахував, що прокурором у клопотанні не обґрунтовано наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, слідчий суддя не врахував, обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має на утриманні цивільну дружину, яка хворіє на важку хворобу, має постійне місце реєстрації та проживання.

Захисник зазначила, що визначений ОСОБА_8 запобіжний захід є завідомо непомірним для підозрюваного.

Позиції учасників апеляційного розгляду

Захисник ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307; ч. 2 ст. 307 КК України є обґрунтованою.

З клопотання вбачається, що на початку 2023 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропної речовини, обіг якої обмежено - амфетаміну особам, схильним до її вживання, з метою отримання за це грошових коштів та особистого збагачення, що є порушенням вимог ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори».

З метою реалізації злочинного умислу ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, у невстановлені досудовим розслідуванням дати, час, місця, обставини та у невстановлених осіб придбав психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, у невизначеній кількості, яку зберігав у невстановленому в ході досудового розслідуванням місці, з метою подальшого збуту.

Усвідомлюючи незаконність такої злочинної діяльності ОСОБА_8 вирішив збувати психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін шляхом прямої передачі іншим особам з рук в руки, безпосередньо за місцем свого мешкання.

Так, 24.05.2023, в проміжок часу між 08.00 год. та 08.52 год., ОСОБА_11 , зустрівшись зі своїм знайомим ОСОБА_12 (відносно даних осіб сектором дізнання відділу поліції № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження № 000241 від 24.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України), вирішили придбати у ОСОБА_8 психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, для особистого вживання, без мети збуту.

Далі, 24.05.2023 о 08.52 год. ОСОБА_11 , скориставшись мобільним телефоном ОСОБА_12 , зателефонував ОСОБА_8 з метою придбання в останнього психотропної речовини, обіг якої обмежено - амфетаміну.

У ході розмови ОСОБА_11 та ОСОБА_8 домовилися про зустріч за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_2 .

Далі, 24.05.2023 о 09.19 год. ОСОБА_11 разом з ОСОБА_12 , згідно попередньої домовленості з ОСОБА_8 , прийшли до місця проживання останнього, а саме до міжквартирного сходового майданчику шостого поверху, до вхідних дверей кв. АДРЕСА_3 ., де ОСОБА_12 передав ОСОБА_8 грошові кошти в розмірі 150 грн., після чого ОСОБА_8 шляхом передачі з рук в руки передав останньому зіп-пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору.

У подальшому, 24.05.2023 о 09.39 год. до чергової частини відділу поліції № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення служби «102» про те, що працівниками поліції за адресою: АДРЕСА_4 зупинено ОСОБА_11 , який добровільно видав працівникам поліції зіп-пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору.

Далі, у період часу з 10.17 год. до 10.21 год., у ході огляду місця події за адресою: м. Одеса, вул. Кропивницького, буд. № 25, працівниками поліції в ОСОБА_11 виявлено та вилучено зіп-пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору, який поміщено до сейф-пакету PSP001479 для відправлення на дослідження.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/108-23/8264-НЗПРАП від 16.06.2023 у наданій на дослідження порошкоподібній речовині білого кольору виявлено психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, маса якого складає 0,0759 г.

Відповідно до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06 травня 2000 року, амфетамін внесений до списку психотропних речовин, обіг яких обмежено.

Відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.08.2000 року № 188 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.08.2000 № 512/4733 (Таблиця № 2) «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» амфетамін масою до 0,15 відноситься до невеликих розмірів.

Крім того, ОСОБА_8 діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, у невстановлені досудовим розслідуванням дати, час, місця, обставини та у невстановленої особи придбав психотропну речовину, у невизначеній кількості, яку зберігав за місцем свого мешкання, а саме у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , з метою подальшого збуту.

У ході подальшого розслідування, 24.05.2023 в період часу з 13.18 год. до 16.01 год., під час проведення санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , працівниками поліції виявлено та вилучено: зіп-пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору (поміщено у спеціальний пакет національної поліції України WAR0058672), фрагмент скла з нашаруванням порошкоподібної речовини білого кольору (поміщено у спеціальний пакет національної поліції України WAR0058675), металевий портсигар з трьома прозорими порожніми зіп-пакетами та дві трубки, а також металеві лопатки, пластина та шпатель (поміщено у спеціальний пакет національної поліції України WAR0043030), два пакування з прозорими порожніми зіп-пакетами в загальній кількості близько 40 шт.

Згідно висновку експерта № СЕ-19-23/35505-НЗПРАП від 28.07.2023и у наданій на дослідження порошкоподібній речовині білого кольору масою 6,366 г, яку поміщено в спеціальний пакет національної поліції України WAR0058672 виявлено психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, маса якого складає 4,864 г; у нашаруваннях речовини білого кольору на поверхнях наданого на дослідження фрагменту скла, який поміщено в спеціальний пакет національної поліції України WAR0058675 виявлено психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, маса якого складає 0,006 г; у нашаруваннях речовин білого кольору на поверхнях наданих на дослідження металевого предмету, схожого на портсигар, металевої трубки жовтого кольору, трубки із полімерного матеріалу фіолетового кольору, металевого предмета схожого на лопатку, металевого предмета прямокутної форми, комбінованого предмета з полімерного матеріалу синього кольору та металу, схожого на шпатель, які поміщено в спеціальний пакет національної поліції України WAR0043030 виявлено психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, маса якого складає 0,002 г.

Загальна маса психотропної речовини, обіг якої обмежено - амфетаміну становить 4,872г.

Відповідно до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06 травня 2000 року, амфетамін внесений до списку психотропних речовин, обіг яких обмежено.

Відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.08.2000 року № 188 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.08.2000 № 512/4733 (Таблиця № 2) «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» амфетамін масою від 1,5 г до 15,0 г відноситься до великих розмірів.

Так, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема: протоколами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, протоколом обшуку, висновком експерта, іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307. ч.2 ст.307 КК України. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

У справі «Ферарі-Браво проти Італії», ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою».

Ураховуючи наведене, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні, в тому числі тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

Таким чином, ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Оцінюючи наявність ризику переховування, слідчий суддя обґрунтовано врахував, що підозрюваний офіційно не працює, не проживає з дружиною та дитиною, притягується до кримінальної відповідальності в іншому провадженні.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про існування ризику вчинення ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки в нього відсутнє офіційне джерело доходу, постійного заробітку не має, він має наркотичну залежність, та злочин був вчинений ним з корисливого мотиву, що не виключає повторного вчинення злочину, пов`язаного з незаконним обігом психотропних речовин, чи продовження вчинення злочину, в якому він наразі підозрюється.

Вищенаведене в сукупності з встановленими ризиками свідчить про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_8 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

Обставини, передбачені ч.2 ст.183 КПК України, які могли бути перешкодою для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею встановлені не були.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Разом з тим, апеляційний суд приймає до уваги доводи захисника про наявність у підозрюваного постійного місця проживання, те, що він раніше не судимий, однак, з огляду на обставини злочинів, вчинення яких інкримінується ОСОБА_8 , вважає, що зазначені фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки слідчого судді та не можуть бути достатньою підставою, яка може мати стримуючу дію та сприятиме зменшенню існуючих ризиків.

При цьому, з огляду на те, що ОСОБА_8 не працевлаштований, відсутні підстави стверджувати, що цивільна дружина знаходиться на його утриманні.

Щодо інших доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про незаконність оскарженої ухвали слідчого судді апеляційний суд враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

НОМЕР_1 ) ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з п.2) ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя з урахуванням положень п.2) ч.5 ст.182 КПК України, особи підозрюваного, обставин злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_13 , обґрунтовано визначив заставу у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 860 гривень, оскільки саме такий розмір застави, у разі його внесення, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти заявленим у клопотанні слідчого ризикам.

За таких обставин, доводи захисника ОСОБА_9 про наявність підстав для застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою є необґрунтованими, а слідчий суддя дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, а визначений розмір застави є необхідним та достатнім для забезпечення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що 29.03.2024 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 скерований до суду, в зв`язку з чим, доцільність застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 буде вирішуватися судом першої інстанції у підготовчому засіданні.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07 березня 2024 року, якою до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 28 квітня 2024 року, з визначенням розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4