Справа № 953/4740/24
н/п 1-в/953/212/24
"01" липня 2024 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
17.06.2024 до Київського районного суду м. Харкова надійшло вказане клопотання, в якому заявник просить скасувати арешт з його водійського посвідчення, на яке було накладено арешт ухвалою слідчого судді від 31.05.2024 у зв`язку з закриттям кримінального провадження.
Заявник в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, на адресу суду надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримав, та просив його задовольнити.
Дізнавач СД ХРУП №1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, на адресу суду в системі «Електронний суд» спрямувала заяву про розгляд клопотання за її відсутності та проти скасування арешту не заперечувала, та заяву прокурора КОП м. Харкова ОСОБА_5 про проведення судового засідання за його відсутності, та проти скасування арешту майна не заперечує.
Слідчий суддя, дослідивши надані матеріали, приходить до наступного.
Абзацом 2 ч. 1 ст. 174 КПК визначено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.
Суд звертає увагу, що з часу сформування даної правозастосовчої практики, у кримінальному процесуальному законодавстві відбулися зміни, зокрема на підставі Закону України №2810-IX від 01.12.2022 року, який набрав чинності 29.12.2022 року, статтю 132 КПК було доповнено частиною четвертою, за змістом якої ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст. 5 КПК процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК, якщо в кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру, приймає слідчий, дізнавач (абзац другий частини четвертої статті 284 КПК).
У разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.
Чинний кримінальний процесуальний закон розрізняє поняття «суд» та «слідчий суддя», визначаючи стадії кримінального провадження (досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність) здійснення ними своїх повноважень та належним чином розмежовуючи їх.
Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно зі статтями 171-174 цього Кодексу.
Тобто у випадку, коли кримінальне провадження закрите слідчим, клопотання, подане в порядку ч. 9 ст. 100 КПК про долю речових доказів вирішується судом, а не слідчим суддею.
На цьому наголосила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у постанові від 15 квітня 2024 року по справі № 554/2506/22.
Отже, кримінальне провадження закрито передбаченим КПК України суб`єктом, а відтак ухвала слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 31.05.2024, згідно якої накладено арешт на майно на підставі ч.4 ст. 132 КПК, припинила свою дію, що має наслідком припинення арешту майна в силу дії зазначеної кримінально-процесуальної норми.
Окрім цього, ОП ККС ВС зауважує, що посилання в ч. 9 ст. 100 КПК України на те, що клопотання розглядається згідно зі статтями 171-174 КПК, слід сприймати як таке, що свідчить про наявність у суду за результатами такого розгляду відповідних повноважень вирішити питання про долю речових доказів і документів.
Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Згідно з ч.9 ст. 100 КПК України, у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.
Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Досліджені в сукупності матеріали свідчать про наявність правових підстав для вирішення питання про долю речових доказів.
Керуючись ст.ст. 98, 100, 131, 132, 170 - 174 КПК України, суд-
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_6