УХВАЛА

1 травня 2024 року

м. Київ

справа № 642/3980/20

провадження № 51-1461 ск 23

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 24 січня 2024 року,

установила:

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що скаргу було подано без додержання пунктів 4, 5 ч. 2, частин 3, 5 цієї норми процесуального права.

Згідно з положеннями закону в касаційній скарзі має бути викладено правове обґрунтування заявлених вимог, котрі мають узгоджуватись зі ст. 436 КПК, адже суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами саме норм права і наділений повноваженнями скасувати чи змінити оспорювані рішення виключно на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК.

Зазначене при зверненні до Верховного Суду скаржниця залишила поза увагою.

За змістом поданої скарги, у ній захисник не погоджується з призначеним засудженому покаранням, яке на його думку, є занадто суворим. Однак усупереч законодавчим приписам у зверненні не наведено обґрунтування явної несправедливості обраного ОСОБА_5 заходу примусу, як це передбачено ст. 414 КПК, з урахуванням статей 50, 65 Кримінального кодексу України, особливостей застосування інституту умовного звільнення (ст. 75 цього Кодексу) та дискреційних повноважень суду.

Крім того, попри те, що вирок переглядався в апеляційному порядку, у касаційній скарзі не викладено аргументів на підтвердження допущення судом апеляційної інстанції таких порушень норм матеріального та процесуального права, які з огляду на статті 370, 412, 413 КПК тягнуть за собою обов`язкове скасування ухвали. Водночас скаржниця не зазначає, яких доводів сторони захисту не розглянув цей суд і не дав на них відповідей.

Разом із цим, заявлена стороною захисту вимога про скасування судових рішень через суворість покарання і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції суперечить положеннями ст. 436, ч. 2 ст. 437 вказаного Кодексу, якими регламентовано повноваження суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Проте подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.

Також захисник не долучив належно оформлені копії судових рішень, як це передбачено Інструкцією з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженою наказом Державної судової адміністрації України від 20 серпня 2019 року № 814 (у редакції наказу від 17 жовтня 2023 року № 485), або п. 5.26 ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів», що стає на заваді реалізації положень статей 428, 430 КПК.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам ст. 427 вказаного Кодексу, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів

постановила:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 24 січня 2024 року залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків упродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3