Провадження 1-кп/193/33/24
В И Р О К

іменем України

19 березня 2024 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області кримінальне провадження за № 0000093 від 15.04.2023 відносно:

ОСОБА_3 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Чубарівка Пологівського району Запорізької області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, вдівця, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину 2008 р.н., працюючого водієм у ТОВ «Ольві Транс», зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

14 квітня 2023 року, близько 18 год 50 хв., водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним транспортним засобом "DAF CF 440 FT", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ТОВ «Олві Транс» з напівпричепом "Koegel S24", реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_7 , виїжджаючи з другорядної дороги від АЗС «ВОГ», розташованої по вул. Татарця, 21-А в с. Вишневе Криворізького району Дніпропетровської області, усупереч вимогам п. 2.3 (б), (д), п. 10.2 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалась та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не переконався в тому, що зустрічна смуга руху, яку він буде перетинати при виїзді на свою смугу руху, вільна від транспортних засобів на достатній для здійснення маневру відстані та не виконавши вимоги дорожнього знаку 2.1 ПДР України, який розташовувався по ходу його руху, перед виїздом на головну дорогу Н-11 сполученням Дніпро-Миколаїв, здійснив маневр лівого повороту в напрямку м. Кривого Рогу, де на зустрічній смузі руху під час завершення маневру, допустив зіткнення з автомобілем марки «Audi A4», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по своїй смузі руху зі сторони м. Кривого Рогу у напрямку м. Дніпра.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Audi A4», д/н НОМЕР_4 , ОСОБА_5 , відповідно до висновку експерта № 45/5 від 21.06.2023, отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми: закритої травми грудної клітки: переломів 2, 3, 4, 5-го ребра праворуч, пошкодження (розриву) правої легені; правобічного пневматориксу; контузії обох легень; перелому правої ключиці у середній її третині зі зміщенням; перелому обох кісток правої гомілки у нижній її третині, які за своїм характером у своїй сукупності, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя.

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог п. 2.3 (б), (д), 10.2 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку із даною дорожньо-транспортною пригодою та настання наслідків у вигляді отримання потерпілим ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Позиція обвинуваченого.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у вказаному злочині та повністю підтвердив фактичні обставини справи зазначені в обвинувальному акті, зокрема пояснив, що 14 квітня 2023 року, у вечірній час, він перебуваючи за кермом вантажівки "DAF CF 440 FT", р/н НОМЕР_1 , з напівпричепом "Koegel S24", р/н НОМЕР_2 , мав намір виїхати з сел. Софіївка Криворізького району у напрямку м. Кривого Рогу. Виїжджаючи з другорядної дороги, поруч з якою розташовувалася АЗС "ВОГ", на головну дорогу, сполученням Кривий Ріг - Дніпро, він, начебто, переконався у відсутності транспортних засобів на головній дорозі, але коли він вже виїхав вантажівкою на свою смугу руху, а причеп ще залишався на смузі зустрічного руху, яку він перетинав повертаючи ліворуч, то по цій смузі у цей час рухався автомобіль "Ауді А4", який зіткнувся з його напівпричепом. Пояснив, що автомобіль з напівпричепом, якими він керував, були повністю завантажені вантажем і йому не вистачило необхідної потужності (тяги), щоб встигнути швидко завершити маневр виїзду на головну дорогу. У цій ДТП постраждав водій "Ауді А4" ОСОБА_5 , який отримав тяжкі тілесні ушкодження. Наголосив, що ним повністю відшкодована потерпілому моральна шкода. У вчиненому злочині щиро розкаявся, засуджує свій вчинок, пояснив, що він працює водієм вантажного транспортного засобу 35 років, але вперше з ним таке трапилося. Просив суд його суворо не карати, зокрема не застосувати до нього додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки він працює водієм і дохід від цієї роботи є єдиним його заробітком для забезпечення власного існування та його доньки, яка після смерті матері (дружини обвинуваченого) перебуває винятково на його утриманні.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що 14 квітня 2023 року, біля 19:00 год, він за кермом легкового автомобіля «Audi A4», р/н НОМЕР_3 , який перебуває у його фактичному володінні, та у якому знаходилося ще двоє пасажирів, рухався по автодорозі Миколаїв - Дніпро, у напрямку м. Дніпро. Доїжджаючи до АЗС «ВОГ», що розташоване неподалік сел. Софіївка Криворізького району, він помітив як з другорядної на головну дорогу має намір виїхати вантажівка "DAF" з напівпричепом, яка перед виконанням цього маневру зупинилася. Він теж збавив швидкість до 60 км/год. Але водій вантажівки замість того, щоб пропустити його автомобіль, який рухався по головній дорозі, став раптово виїжджати перед ним на цю дорогу теж, повертаючи ліворуч у напрямку м. Кривий Ріг та перетинаючи у зв`язку з цим смугу зустрічного руху. Через це він ( ОСОБА_5 ) став екстрено гальмувати, але зіткнення уникнути не вдалося. Зокрема він зіткнувся передньою лівою частиною з лівою задньою боковою частиною напівпричепу, яку буксирувала вантажівка "DAF". Після контактування автомобілів, у нього в кермі спрацювала подушка безпеки, як вистрілила йому в обличчя, від удару якої він втратив на деякий час свідомість. Отямився він вже неподалік місця ДТП, куди його віднесли пасажири, які перебували у його автомобілі. Підтвердив, що обвинувачений йому відшкодував у повному обсязі моральну шкоду і будь-яких претензій до нього він не має. Автомобіль, яким керував обвинувачений, застрахований, а тому він на даний час звернувся до відповідної страхової компанії, яка відшкодує йому завдані внаслідок ДТП матеріальні збитки після отримання вироку суду у цій справі. З огляду на викладене останній подав до суду письмову заяву про відмову від свого позову і просив закрити через це провадження в частині розгляду цивільного позову. Наголосив, що з обвинуваченим вони примирилися, тому він просив суд його суворо не карати, насамперед не призначати йому покарання пов`язане з ізоляцією від суспільства і не позбавляти його права керування транспортними засобами.

Зважаючи на те, що у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину за обставин, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений і потерпілий правильно розуміють зміст цих обставин. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та потерпілому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останні будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, та вирішив обмежитися допитом обвинуваченого та потерпілого, дослідженням вартості процесуальних витрат, долі заходів забезпечення кримінального провадження та речових доказів.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе обмовляє або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за злочин, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Встановлені обставини вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_3 під час керування транспортним засобом "DAF CF 440 FT", р/н НОМЕР_1 , з напівпричепом "Koegel S24", р/н НОМЕР_2 , унаслідок порушення вимог п. 2.3 (б), (д), 10.2 Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення з автомобілем «Audi A4», р/н НОМЕР_4 , під керуванням потерпілого ОСОБА_5 , внаслідок якого останній зазнав тяжких тілесних ушкоджень, чим вчинив злочин і підлягає відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків (моральної шкоди).

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачених ст. 67 КК України, при судовому розгляді справи не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного кримінального правопорушення, яке за формою вини відноситься до категорії необережних злочинів, обставини за яких вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, зокрема те, що ОСОБА_3 грубо порушив вимоги правил безпеки дорожнього руху та те, що протиправні дії обвинуваченого не призвели до летальних наслідків для потерпілого.

Суд також враховує особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, його соціальне та матеріальне становище, який має постійне місце роботи та місце проживання, має задовільний стан здоров`я, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, вдівець, самостійно утримує неповнолітню доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з дитиною являються внутрішньо переміщеними особами, його соціально - психологічні риси, який, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, за наявності обставин, що пом`якшують та відсутності обставин, які обтяжують покарання, дані досудової доповіді складеної 15.03.2024 Дніпровського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області, за якими визначено низький ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення та низький ризик небезпеки для суспільства суд вважає за необхідне та достатнє призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк, що ближче до мінімальної межі, визначеної санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 положень ст.69 КК України судом не встановлено.

При цьому суд приймає до уваги обставини вчинення злочину, зокрема те, що обвинувачений місце ДТП не покидав на момент його скоєння був тверезий, усвідомив скоєне, визнав свою провину, відшкодував потерпілому під час судового розгляду моральну шкоду, враховуючи висновки згаданої вище досудової доповіді та позиції прокурора і потерпілого, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без ізоляції його від суспільства і, на підставі положень ст.75 КК України, приймає рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує, що обвинувачений працює водієм вантажних автомобілів у ТОВ «Олві Транс», і цей вид діяльності є єдиним джерелом доходу останнього та його неповнолітньої доньки, яка перебуває на його утриманні, а тому з огляду на позицію прокурора та потерпілого, які просили не позбавляти ОСОБА_3 прав керування транспортними засобами, суд вважає за можливе не призначати обвинуваченому відповідного додаткового покарання.

Враховуючи викладене, на переконання суду, призначене ОСОБА_3 покарання відповідатиме у достатній мірі загальним засадам його призначення, встановленим КК України, і відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості, не виходить за межі дискреційних повноважень суду щодо призначення покарання та прийняття рішення про звільнення від його відбування. Таке покарання ґрунтується на вимогах статей 50 і 65 КК України, згаданих вище принципах, є необхідним і цілком достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Мотиви ухвалення інших рішень під час ухвалення вироку.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову потерпілого суд виходить з такого.

Відповідно до ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Під час підготовчого судового засідання потерпілим ОСОБА_5 подано до ТОВ «ОЛВІ ТРАНС» та обвинуваченого ОСОБА_3 цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 181 622 грн. та моральної шкоди у розмірі 500 000 грн., що завдані завданої злочином.

Згідно ч.3 ст.13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Потерпілим ОСОБА_5 подано до суду заяву від про відмову від цивільного позову, яку останній також підтримав перебуваючи безпосередньо в судовому засіданні.

При цьому потерпілому (цивільному позивачу) судом були роз`яснені наслідки закриття провадження у справі у частині його цивільного позову, що передбачені ч.2 ст.256 ЦПК України, відповідно до яких повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Після таких роз`яснень потерпілий свою думку не змінив і просив закрити провадження у справі у зв`язку з відмовою від позову.

З огляду на викладене, а також беручи до уваги, що відмова потерпілого від свого позову не суперечать закону, не порушує прав, свобод та законних інтересів інших осіб, підстав для неприйняття відмови від позову судом не встановлено, суд вважає за можливе прийняти відмову потерпілого від цивільного позову та з врахуванням вимог п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України закрити провадження у кримінальному провадженні в частині цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_3 .

Запобіжний захід до ОСОБА_3 в межах даного кримінального провадження не застосовувався, підстави для його застосування відсутні.

В порядку ч.2 ст.124 КПК України судові витрати за проведення експертиз слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Відтак, з обвинуваченого ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь держави витрати на залучення експерта під час проведення інженерно-транспортних експертиз № СЕ 19/104-23/15483 ІТ від 17.05.2023 у розмірі 4780 грн.; № СЕ-19/104-23/15484-ІТ від 18.05.2023 у розмірі 2868 грн.; № СЕ-19/112-23/5551ІТ Від 16.06.2023 у розмірі 956 грн., а всього у розмірі 8604 грн.

Згідно з положенням ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Під час досудового розслідування цього кримінального провадження за ухвалою слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19.04.2023 накладено арешт на автомобіль «Audi A4» реєстраційний номер НОМЕР_3 , що згідно свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу, серії НОМЕР_5 від 04.09.2009, належить ОСОБА_9 .

Судом встановлено, що підстав для конфіскації цього транспортного засобу не має, а тому накладений на нього арешт підлягає скасуванню. При цьому зважаючи на те, що автомобіль «Audi A4», р./н НОМЕР_3 , перебуває у фактичному володінні саме потерпілого ОСОБА_5 , то його слід повернути саме йому.

Крім того, слід зазначити, що також за ухвалою слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28.04.2023 було накладено арешт і на інші транспортні засоби, які були причетні до ДТП, а саме на вантажівку марки «DAF CF 440 FT», р/н НОМЕР_1 та напівпричіп «Koegel S24», р/н НОМЕР_2 . Проте за ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19.03.2024 накладений арешт було скасовано і вказані транспортні засоби повернуті їх власникам.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до приписів п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.369-371,373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки і 6 (шість) місяців без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі положень ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає обов`язки, передбачені п. 2 ч. 3, п. 2 та п.1 ч. 1ст. 76 КК України, що на нього покладаються, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 на час набрання вироком законної сили не обирати.

Прийняти відмову від цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 .

Провадження за цивільним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, - закрити у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Скасувати арешт, накладений за ухвалою слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19.04.2023 на речовий доказ у справі - автомобіль «Audi A4» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який зберігається на території Відділення поліції № 9 Криворізького РУП ГУ НП в Дніпропетровській області, та повернути його фактичному володільцю - потерпілому ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати за проведення судових експертиз (інженерно-транспортних експертиз за № СЕ 19/104-23/15483 ІТ від 17.05.2023 у розмірі 4780 грн.; за № СЕ-19/104-23/15484-ІТ від 18.05.2023 у розмірі 2868 грн.; за № СЕ-19/112-23/5551 ІТ від 16.06.2023 у розмірі 956 грн), що у сумі складає 8 604 (вісім тисяч шістсот чотири) гривні 00 коп.

Матеріали кримінального провадження 0000093 від 15.04.2023 залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням у судовій справі №193/979/23 (провадження №1-кп/193/33/24).

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження теж мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1