ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 697/3084/19

Номер рядка у звіті 227

18 липня 2024 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000601 від 07.10.2019 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, інвалідом, депутатом будь-якого рівня, постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС, учасником АТО (ООС) не являється, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше судимого:

1) 16.11.2012 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі;

2) 21.10.2013 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України до 4 місяців арешту;

3) 05.10.2015 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільненого від відбуття покарання з випробуванням, з іспитовим терміном 1 рік;

4) 16.02.2016 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого 26.03.2018 постановою суду Уманського міськрайонного суду від 16.02.2018 умовно-достроково на 11 місяців 28 днів,

5) 14.01.2021 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого від відбуття покарання з випробуванням, з іспитовим терміном 2 роки. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 25.01.2023 звільненого від покарання за вироком від 14.01.2021 по закінченню іспитового строку;

6) 24.01.2024 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки;

судимість в установленому законом не знята та не погашена,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , будучи раніше судимий: 16.11.2012 Канівським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі, 21.10.2013 Канівським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України до 4 місяців арешту, 05.10.2015 Канівським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений від відбуття покарання з випробуванням, з іспитовим терміном 1 рік, 16.02.2016 Канівським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, 26.03.2018 звільнившись із місць позбавлення волі, маючи не зняту та не погашену в законному порядку судимість, на шлях виправлення та перевиховання не став та знову вчинив злочин.

Так, ОСОБА_5 , 07.10.2019, близько 07 год. 00 хв., керуючи автомобілем марки «HYUNDAI ACCENT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по проїжджій частині автомобільної дороги «Миронівка- Канів-Софіївка» зі швидкістю близько 25 км/год, знаходячись поблизу Канівської ГЕС, діючи необережно, в порушення вимог пункту п.п.10.1 Правил дорожнього руху України «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, п.п.14.2 в) Правил дорожнього руху України «Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, а також в порушення вимог лінії дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до чого Лінію 1.1 перетинати забороняється, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки та виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_7 , в наслідок чого ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток правої гомілки зі зміщенням уламків, що згідно висновку судово-медичної експертизи №02-01/1155 від 14.11.2019, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог лінії дорожньої розмітки 1.1. Правил дорожнього руху України та пунктів 10.1, 14.2 в) Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді отримання потерпілим ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що 07 жовтня 2019 року близько 07 години ранку він на автомобілі ОСОБА_9 проїжджав по Канівській ГЕС, рухаючись з Канева в напрямку села Ліпляве. Він рухався за вантажівкою зі швидкістю 20-25 км/год. Видимість була недоступна. Коли він від`їхав з Канівської ГЕС, то хотів обігнати вантажівку. Він виїхав ліворуч на зустрічну смугу, щоб подивитись чи можливо обігнати вантажівку і тоді відбулось зіткнення з автомобілем ВАЗ 2101. Після зіткнення він побіг до автомобіля ВАЗ, який був на узбіччі дороги, розвернутий передньою частиною до нього. Пошкодження в автомобілі були значні, оскільки автомобіль був старий. Двигун заліз всередину і придавив водія кермом, дружина водія сиділа спереду і в неї були порізи від скла, а дитина сиділа позаду на правому сидінні і в неї був шок. Він викликав швидку допомогу, зупинились ще автомобілі, люди з яких почали допомагати. Коли прибула швидка допомога, то викликали рятувальників, які розрізали автомобіль, бо водій не міг вибратись. Вину в скоєному визнав повністю, щиро каявся в скоєному. Просив суворо не карати та застосувати до нього ст. 75 КК України. Заявлені цивільні позови визнав у частині матеріальних збитків, стосовно стягнення моральної шкоди покладався на розсуд суду. Вказав, що намагався вирішити з потерпілим питання щодо відшкодування збитків, але не зміг з ним домовитись.

Представник потерпілого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_10 просила суд визнати обвинуваченого винним в інкримінованому правопорушенні, призначити міру покарання без застосування статті 75 КК України, оскільки обвинувачений не намагався відшкодувати потерпілому ні моральну, ні матеріальну шкоду.

Окрім визнання вини зі сторони обвинуваченого, його вина повністю підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні:

- показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який суду пояснив, що 07.10.2019 він виїхав на автомобілі ВАЗ, який належить ОСОБА_11 , з дому і їхав у напрямку міста Канів. В автомобілі були він, дружина сиділа праворуч, і позаду сиділа донька. Коли він розминався з фурою, то з-за неї вилетів автомобіль обвинуваченого і в`їхав у нього в лобову. Основний дар був в ліве колесо, яке його придавило. Дружина отримала сильний забій на зап`ясті, синці, був перебитий ніс, струс мозку, а дочка сильно вдарилась головою. Після зіткнення обвинувачений не надавав допомогу, а швидку допомогу і поліцію викликала його донька. Коли приїхали швидка допомога та МНС, то його вирізали з автомобіля, поклали на дошку та доправили в лікарню. Цивільний позов підтримав повністю та вказав, що суму моральної шкоди він визначив виходячи з того, що йому було завдано фізичного болю, він отримав каліцтво внаслідок ДТП і від цього ДТП постраждала вся його сім`я. Також потерпілий обгрунтовував моральну шкоду тим, що обвинувачений не з`являвся в судові засідання та затягував судовий процес. Потерпілий зазначив, що страхова компанія відшкодувала йому кошти за лікування та за отриману групу інвалідності. Вказав, що від обвинуваченого він жодного відшкодування не отримав.

- показаннями свідка ОСОБА_12 , яка суду пояснила, що 07.10.2019 близько 06-40 год. вони з чоловіком і дочкою виїхали з села Келеберда на автостанцію до Канева. Їхали, коли ще було темно. Коли доїхали до ГЕС, то переїхали на свою лінію, вона бачила попереду світлофор, горів зелений колір і не було ніяких перешкод чи машин. Вони їхали по лівій стороні, праворуч їхала вантажівка. Коли вони під`їжджали до світлофора, то вона побачила світло фар і відчула сильний удар, від якого машину розвернуло і трохи віднесло в сторону. Вони з донькою вийшли самостійно з автомобіля, а чоловік не зміг, оскільки йому зажало ноги. Коли прибули працівники служби з надзвичайних ситуацій, то вони розрізали автомобіль і вивільнили чоловіка. Їх всіх трьох направили на медичний огляд. Після ДТП чоловік потрапив у лікарню. Свідок вказала, що обвинувачений їм нічим не допомагав.

- даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07.10.2019 та додатками до нього;

- копією страхового поліса №АК/8938649, забезпечений транспортний засіб Hyundai Accent, д.н. НОМЕР_2 ;

- копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 НОМЕР_5 , д.н. НОМЕР_3 ;

- копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Hyundai Accent, д.н. НОМЕР_2 ;

- даними висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 07.10.2019;

- даними висновку експерта від 28.10.2019 №4/571 технічного стану транспортних засобів, згідно з яким на момент ДТП рульове керування, ходова частина, робоча гальмівна система автомобіля Hyundai, д.н. НОМЕР_2 знаходилися у працездатному стані;

- даними висновку експерта від 28.10.2019 №4/570 технічного стану транспортних засобів, згідно з яким на момент ДТП рульове керування, ходова частина, робоча гальмівна система автомобіля ВАЗ 21011, д.н. НОМЕР_3 знаходилися у працездатному стані;

- даними висновку судової транспортно-трасологічної експертизи від 24.10.2019 №4/569, згідно з яким у первинний контакт вступала передня ліва частина автомобіля ВАЗ 21011 д.н.з. НОМЕР_3 , а саме: передній бампер, капот, ліве переднє крило та ліва передня частина автомобіля Hyundai, д.н.з. НОМЕР_2 , а саме: передній бампер, капот, ліве крило, рамка передка;

- даними висновку судової транспортно-трасологічної експертизи від 24.10.2019 №4/579, згідно якого місце зіткнення автомобіля ВАЗ 21011 д.н.з. НОМЕР_3 та автомобіля Hyundai, д.н.з. НОМЕР_2 знаходиться на смузі руху автомобіля ВАЗ 21011 д.н.з. НОМЕР_3 ;

- даними постанови про призначення судово-медичної експертизи від 07.11.2019;

- даними висновку судово-медичної експертизи від 14.11.2019 №02-01/1155, згідно з яким у ОСОБА_7 , згідно даних медичної карти, мали місце ушкодження: закритий перелом обох кісток правої гомілки зі зміщенням уламків. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, могли виникнути в час та при обставинах, вказаних у фабулі постанови про призначення експертизи та відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я;

- даними протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 від 15.11.2019 з додатком;

- даними висновку судової авто технічної експертизи від 25.11.2019 № 4/678;

- копією акту хіміко-токсикологічних досліджень 1236 від 17.10.2019;

Суд не надає правову оцінку висновкам судово-медичних експертиз відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , наданим прокурором, оскільки вказані особи не визнані потерпілими в даному кримінальному провадженні.

Щодо свідка ОСОБА_13 , то сторона обвинувачення відмовилась від допита вказаного свідка в судовому засіданні.

Згідно з ч.ч.1, 2 та 6 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Таким чином, оцінюючи зібрані, перевірені та досліджені докази в їх сукупності, суд визнає доведеним пред`явлене ОСОБА_5 органами слідства обвинувачення, тому кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Судом було досліджено дані, що характеризують особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

При призначенні покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, судимість не знята та не погашена, має задовільну характеристику з місця проживання, з врахуванням обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття, тяжких наслідків від вчиненого злочину у вигляді отриманих потерпілим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад його здоров`я, а також позицію представника потерпілої, що подальше виправлення обвинуваченого неможливе без обмеження волі.

Враховуючи сукупність вищевказаних обставин, дані про особу ОСОБА_5 , суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Судом установлено, що ОСОБА_5 на час розгляду даної справи засуджений 24.01.2024 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі та звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Щодо вирішення питання про застосування в даному випадку вимог ч. 4 ст. 70 КК України суд враховує правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, яка в своїй постанові від 15 лютого 2021 року по справі № 760/26543/17, вказала про те, що якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про?відповідальність особи за? ? сукупністю? ? вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку. У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання?з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.

З урахуванням вказаного вище висновку суд вважає, що вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24.01.2024, за яким ОСОБА_5 був засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі та звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та який станом на час розгляду даної справи набрав законної сили, не скасований та не змінений, має виконуватись самостійно.

Потерпілим ОСОБА_7 було подано позовну заяву до обвинуваченого про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. У подальшому представником потерпілого адвокатом ОСОБА_10 було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, яку вона просила прийняти до розгляду відповідно до клопотання від 20.12.2022 в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_5 , та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 втрачений ним заробіток (дохід) внаслідок втрати працездатності в сумі 171 845 грн. 00 коп., моральну шкоду у сумі 10 000 000 грн. 00 коп., а всього: 10 171 845 грн. 00 коп., стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 понесені витрати за правничу допомогу в сумі 15 000 грн. 00 коп.

Також до суду було подано позовну заяву цивільним позивачем ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_5 та ПрАТ «Страхова компанія ВУСО» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. У подальшому ОСОБА_11 було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій вона просила стягнути з ПрАТ «Страхова компанія ВУСО» на її користь матеріальні збитки в сумі 19 995 грн. 00 коп., стягнути з ОСОБА_5 на її користь моральну шкоду у сумі 3 000 000 грн. 00 коп. та понесені витрати за проведення висновків про вартість матеріальних збитків автомобіля в сумі 1 900 грн.00 коп.

Представник потерпілого ОСОБА_7 та цивільного позивача ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_10 заявлені потерпілим ОСОБА_7 позовні вимоги до ОСОБА_5 підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Також просила задовольнити заявлені ОСОБА_11 позовні вимоги до ОСОБА_5 та ПрАТ «Страхова компанія ВУСО» в повному обсязі.

Прокурор також просив задовольнити подані позови.

Обвинувачений визнав позовні вимоги ОСОБА_7 в частині втраченого доходу (заробітку) внаслідок втрати працездатності та понесених витрат за правничу допомогу. При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди покладався на розсуд суду. Позовні вимоги ОСОБА_11 обвинувачений визнав у частині понесених витрат за проведення висновків про вартість матеріальних збитків автомобіля. Щодо стягнення суми моральної шкоди теж покладався на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого підтримав позицію підзахисного щодо заявлених позовів.

Представник цивільного відповідача - ПрАТ «Страхова компанія ВУСО» в судові засідання не з`являвся з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду провадження повідомлявся належним чином. 19.07.2022 на адресу суду представником ПрАТ «Страхова компанія ВУСО» направлено клопотання про залишення заяви про збільшення розміру позовних вимог ОСОБА_11 без розгляду, оскільки дана заява було подана цивільним позивачем після закінчення процесуальних строків, а саме на стадії судового розгляду, а не до закінчення підготовчого судового засідання. Також представник цивільного відповідача зазначав, що відповідач не відмовляється від сплати страхового відшкодування потерпілі за заподіяну майнову шкоду після встановлення вини ОСОБА_5 , в досудовому порядку.

Суд вважає за необхідне зазначити, що вказане вище клопотання не підлягає до задоволення, оскільки заява про збільшення позовних вимог подана цивільним позивачем ОСОБА_11 до початку розгляду даного кримінального провадження по суті, тому підстави для залишення даної заяви без розгляду в суду відсутні.

Стосовно заявлених позовних вимог потерпілого ОСОБА_7 про стягнення втраченого заробітку (доходу) внаслідок втрати працездатності суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно частини 2 статті 1195 ЦК України шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Згідно копії трудової книжки БТ-ІІ №4802177 ОСОБА_7 02.02.2015 р. був прийнятий на посаду сторожа господарської групи відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради.

Згідно наказу №42-к/тр від 25.05.2020, копія якого міститься в матеріалах справи, ОСОБА_7 був звільнений з посади сторожа господарської групи відділу освіти з 26.05.2020 у зв`язку з відсутністю на роботі протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності.

З копії довідки №2 від 10.03.2022, виданої начальником відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради вбачається, що ОСОБА_7 втратив з червня 2020 року по травень 2022 року кошти в сумі 171845,00 грн.

Як вбачається з копії довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААВ №350275, ОСОБА_7 встановлена 2-га група інвалідності з 01.07.2021 на строк до 01.08.2022.

Також із матеріалів справи вбачається, що потерпілий ОСОБА_7 неодноразово проходив як амбулаторне, так і стаціонарне лікування.

З рахуванням встановлених вище обставин та позиції обвинуваченого щодо вказаної вимоги, суд вважає, що вона підлягає до задоволення.

Щодо заявленої вимоги про стягнення з ОСОБА_5 понесених витрати за правничу допомогу в сумі 15 000 грн. 00 коп. слід зазначити наступне.

Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До матеріалів цивільного позову ОСОБА_7 не додано жодних документів, які б могли свідчити про обсяг наданої правової допомоги та про факт оплати вказаних послуг, або ж про наміри оплатити ці послуги в майбутньому. Тому в суду відсутні підстави для стягнення витрат на правову допомогу, які жодним чином не обгрунтовані.

Стосовно заявленої вимоги цивільного позивача ОСОБА_11 про стягнення матеріальних збитків суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України: майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У частині 2 ст. 1187 ЦК України зазначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, від 27 березня 1992 року № 6 у п.4 роз`яснено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав ( договору оренди, довіреності тощо).

Позивач ОСОБА_11 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 являється власником автомобіля ВАЗ 21011 д.н.з. НОМЕР_3 .

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_14 застрахована відповідно до поліса № АК/8938649 ОСЦПВВНТЗ строк дії з 19.10.2018 року по 18.10.2019 року у ПрАТ «СК «ВУСО», де ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду завдану життю та здоров`ю - 200 000 грн., а за шкоду майну - 100 000 грн., франшиза нульова.

Стаття 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У п. 22.1 ст. 22 ЗУ « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 30.1 статті 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У пункті 30.2. статті 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно аналітичного висновку по визначенню вартості матеріальних збитків внаслідок пошкоджень, завданих при ДТП, копія якого додана до цивільного позову, вартість матеріальних збитків внаслідок пошкоджень, завданих при ДТП, автомобілю ВАЗ 21011, 1979 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_3 , складає станом на грудень 2019 року - 25 000 грн.

Виходячи із висновку та огляду транспортного засобу після ДТП «Виконавець» робить висновок: об`єкт оцінки повністю непридатний для подальшої експлуатації за своїм призначенням (кузов, та ходова частина потребують заміни), оцінювач вважає економічно не вигідно відновлювати Об`єкт оцінки, в зв`язку з тим, що вартість необхідних деталей, ремонтно-відновлювальних робіт, та решти послуг необхідних для відновлення транспортного засобу, перевищує ринкову вартість об`єкта оцінки, об`єкт оцінки функціонально, технічно, економічно, морально є застарілим.

Відповідно до висновку про визначення вартості транспортного засобу після ДТП: вартість транспортного засобу після ДТП - автомобіля ВАЗ 21011, 1979 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_3 на дату оцінки (28.02.2022 р.) складає: 5 005 грн. 00 коп.

Дослідивши надані цивільним позивачем докази суд зазначає, що стороною позивача не було надано суду відомостей про вартість транспортного засобу ВАЗ 21011 до дорожньо-транспортної пригоди, в порушення вимоги вказаного вище законодавства, що унеможливлює суд встановити дійсну вартість збитків, завданих позивачу даною дорожньо-транспортною пригодою.

Тому суд вважає, що вказана позовна вимога не доведена і не підлягає до задоволення.

Відповідно не підлягає задоволенню вимога про стягнення з ОСОБА_5 понесених витрат за проведення висновків про вартість матеріальних збитків автомобіля в сумі 1 900 грн.00 коп.

Щодо заявленої моральної шкоди суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 цієї статті Кодексу встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи обставини справи та майновий стан сторін, зважаючи, що потерпілий ОСОБА_7 внаслідок даної ДТП зазнав моральних страждань, тривалий час неодноразово проходив лікування, беручи до уваги вимоги розумності і справедливості, суд оцінює нанесену потерпілому ОСОБА_7 моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, у розмірі 200000,00 гривень.

Щодо вимог ОСОБА_11 про стягнення моральної шкоди, то суд, враховуючи обставини справи та майновий стан сторін, вважає, що цивільний позивач ОСОБА_11 дійсно зазнала моральних страждань, які пов`язані з пошкодженням її майна внаслідок даної ДТП, беручи до уваги вимоги розумності і справедливості, суд оцінює нанесену цивільному позивачу ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 15000,00 гривень.

Підтверджені документально процесуальні витрати, пов`язані з залученням експертів для проведення експертиз, що становлять 7536,48 грн. підлягають стягненню, у відповідності до ч.2 ст.124 КПК України, з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід під час судового розгляду не обирався/не продовжувався.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді, підлягає скасуванню.

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст. 368-374, 376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту поміщення засудженого до установи виконання покарань.

Вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24.01.2024, за яким ОСОБА_5 був засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі та звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, - виконувати самостійно.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 10.10.2019 р., на автомобіль «ВАЗ 21011», реєстраційний номер НОМЕР_3 та на автомобіль «HYUNDAI ACCENT», реєстраційний номер НОМЕР_2 - скасувати.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 втрачений заробіток (дохід) внаслідок втрати працездатності в сумі 171 845 грн. 00 коп., моральну шкоду в сумі 200000 грн. 00 коп., а всього: 371 845 грн. 00 коп. У решті вимог відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_11 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в сумі 15000 грн. 00 коп. У решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 7536,48 грн. процесуальних витрат на користь держави.

Речові докази по справі:

- автомобіль марки «HYUNDAI ACCENT», реєстраційний помер НОМЕР_2 та автомобіль марки «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_3 , які знаходяться на території Канівського ВП ГУНП в Черкаській області повернути власникам.

Вирок суду може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1