Справа № 308/1592/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород клопотання т.в.о. слідчого відділу СУ Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000152 від 23.01.2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч.2 ст. 194 КК України про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Т.в.о. слідчого відділу СУ Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000152, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.01.2024 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч.2 ст. 194 КК України звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно.

В обгрунтування вимог клопотання слідчий посилається на те, що в ході досудового розслідування встановлено, що у невстановлений слідством час та місці у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на організацію умисного знищення чужого майна, шляхом вибуху, а саме майна потерпілого ОСОБА_6 .

В подальшому на виконання свого злочинного умислу на початку січня 2024 року ОСОБА_5 діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаючи що відповідно до указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, маючи на меті пошкодження майна шляхом вибуху, підшукував безпосереднього виконавця вчинення даного злочину, в ході чого під час зустрічі з громадянином ОСОБА_7 , запропонував останньому здійснити закидання вибухового пристрою на подвір`я потерпілого за адресою: АДРЕСА_1 , за грошову винагороду у розмірі 500 доларів США нащо ОСОБА_7 , відмовився, та в подальшому знову пропонував ОСОБА_7 , здійснити закидання вибухового пристрою за грошову винагороду у розмірі 1000 доларів США нащо останній відмовився.

Надалі на виконання єдиного злочинного умислу ОСОБА_5 , з метою подальшого відшукування безпосереднього виконавця вчинення злочину, залучив для здійснення злочинної діяльності ОСОБА_8 , який в свою чергу запропонував ОСОБА_9 здійснити закидання вибухового пристрою на подвір`я потерпілого за адресою АДРЕСА_1 , за грошову винагороду у розмірі 500 доларів США, нащо ОСОБА_9 погодився.

Після чого, ОСОБА_9 попередньо отримавши вибуховий пристрій гранату, яку ОСОБА_8 залишив в обумовленому місці, 23.01.2024 приблизно о 03:55 год., знаходячись біля житлового будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_9 діючи з прямим умислом на пошкодження чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи на меті пошкодження майна шляхом вибуху, витягнув з кишені бойову гранату та витягнувши чеку, кинув вказану бойову гранату на подвір`я будинку АДРЕСА_1 , в результаті чого відбувся вибух, яким було пошкоджено чуже майно, а саме фасад будинку, забору, бруківку, лакофарбове покриття задніх частин кузовів автомобілів «Мерседес Бенс Gls» д.н.з. НОМЕР_1 та д.н.з НОМЕР_2 , що належать ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , в результаті чого спричинив останнім матеріальної шкоди на суму 31059,8 гривень.

В зв`язку з розслідуванням вказаного кримінального правопорушення створена слідча група.

27.06.2024 о 15:10 год. ОСОБА_5 , затримано у порядку п. 6 ч.1 ст. 615 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

27.06.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 194 КК України.

27.06.2024, в ході проведення санкціонованого судом обшуку на підставі ухвал слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 25.06.2024, у приміщенні квартири за адресою АДРЕСА_2 , який перебувають у володінні ОСОБА_5 , було виявлено та вилучено:

- Мобільний телефон марки iPhone ІМЕІ 1 № НОМЕР_3 , ІМЕІ 2 № НОМЕР_4 з номером мобільного № НОМЕР_5 , мобільний телефон марки SAMSUNG з пошкодженим сенсорним екраном які упаковані в спец-пакет № WAR0005367,

- Пристрій марки UTEPO PN:4 Ports Poe НОМЕР_6 до відеонагляду який упаковано в спец-пакет № RIC 2178551,

- грошові кошти : дві купюри номіналом 200 Євро, 14 купюр номіналом 100 Євро, 118 купюр номіналом 50 Євро, 3 купюри номіналом 20 Євро, в загальному 7760 Євро які упаковано в спец-пакет № RIC 2178551,

Також 27.06.2024, проведеним оглядом місця події біля будинку АДРЕСА_3 , виявлено та вилучено автомобіль марки «Porsche», д.н.з. НОМЕР_7 та ключі до нього, який поміщено на спеціальному майданчику ГУНП в Закарпатській області за адресою м. Мукачево, вул. Об`їзна, б/н, яким користується підозрюваний ОСОБА_5 , проникнення в який не здійснювалось.

Слідчий зазначає, що у зв`язку з цим вилучені в ході обшуку телефони та грошові кошти потребують їх перевірки та встановлення можливості їх використання з метою вчинення злочинів, проведення комп`ютерно-технічних експертиз, здійснити перевірку пов`язаності із фігурантами, які документуються в рамках даного кримінального провадження.

Слідчий вказує на те, що вилучені речі, на думку сторони обвинувачення, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, містять інші відомості, які можуть бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі можуть бути предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій та засобом, їх перебування на зберіганні у третіх осіб, створює високі ризики до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, передачі вказаного майна, що, своє чергою, унеможливить виконання завдань кримінального провадження, передбачених ч. 1 ст. 2 КПК України.

На даний час існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вищевказані предмети, документи є доказами у кримінальному провадженні, адже вони відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (вони є матеріальні об`єкти, які могли зберегти на собі сліди злочину, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження). У зв`язку із цим є необхідність у накладенні арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів.

В судове засідання слідчий не з`явився. Подав до суду заяву відповідно до якої просить суд провести розгляд клопотання без його участі. Клопотання підтримує та просить задоволити.

Власник майна ОСОБА_11 в призначене судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Представник власника майна ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_12 в призначене судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд клопотання без участі власника майна та її представника. Проти задоволення клопотання заперечила в повному обсязі, зазначила, що грошові кошти є власністю ОСОБА_11 та не є речовим доказом та предметом злочину. З огляду на викладене просила відмовити в задоволенні даного клопотання.

У відповідності до ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 23.01.2024 року внесені до ЄРДР за №0000152, попередня правова кваліфікація ч. 2 ст. 194, ч.1 ст. 263 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 25.06.2024 року у справі №308/1592/24 надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення, жорстких дисків з комп`ютерної техніки, мобільних телефонів, карток та стартових пакетів абонентів стільникового мобільного зв`язку, які використовувала особа під час вчинення даного злочину, флеш носії, записники, нотатки.

Слідчим суддею встановлено, що 27.06.2024 на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного в будинку за адресою: АДРЕСА_2 було проведено обшук .

В рамках цього провадження 27.06.2024 року, т.в.о. слідчого відділу СУ Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 , під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме в приміщенні будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено наступні речі: мобільний телефон марки iPhone ІМЕІ 1 № НОМЕР_3 , ІМЕІ 2 № НОМЕР_4 з номером мобільного № НОМЕР_5 , мобільний телефон марки SAMSUNG з пошкодженим сенсорним екраном які упаковані в спец-пакет № WAR0005367; пристрій марки UTEPO PN:4 Ports Poe НОМЕР_6 до відеонагляду який упаковано в спец-пакет № RIC 2178551; грошові кошти : дві купюри номіналом 200 Євро, 14 купюр номіналом 100 Євро, 118 купюр номіналом 50 Євро, 3 купюри номіналом 20 Євро, в загальному 7760 Євро які упаковано в спец-пакет № RIC 2178551.

Постановою т.в.о. слідчого відділу СУ Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 , від 28.06.2024 року, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні вилучені у ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме в приміщенні будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , речі визнано речовим доказом.

Згідно протоколу обшуку від 27.06.2024 року, який було проведено т.в.о. слідчого відділу СУ Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено , зокрема грошові кошти: дві купюри номіналом 200 Євро, 14 купюр номіналом 100 Євро, 118 купюр номіналом 50 Євро, 3 купюри номіналом 20 Євро, в загальному 7760 Євро які упаковано в спец-пакет № RIC 2178551.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпе-чення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до частини 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Таким чином арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів ( в тому числі цінних паперів , грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.

Згідно положень ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Отже, чинним КПК не заборонено з метою збереження речових доказів накладати арешт на майно у кримінальному провадженні, коли у ньому нікому, в тому числі й тим, на чиє майно накладається арешт, не повідомлено про підозру.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст.173 КПК України).

Щодо відповідності майна ознакам речового доказу

Надаючи оцінку тому чи майно, на яке просить слідчий накласти арешт, відповідає ознакам речового доказу, слідчим суддею ураховуються зміст поняття «речові докази» та обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Так, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (п. п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК).

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК).

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) (п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК)

Застосовуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК слідчий суддя зауважує, що стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого у даній ситуації передбачає ч. 3 ст. 170 КПК, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

За ч.7 ст.236 КПК предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Зважаючи на обставини, зазначені у клопотанні та встановлені в ході судового розгляду , слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх підстав вважати, що на виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна на вилучені речі, а саме: мобільний телефон марки iPhone ІМЕІ 1 № НОМЕР_3 , ІМЕІ 2 № НОМЕР_4 з номером мобільного № НОМЕР_5 , мобільний телефон марки SAMSUNG з пошкодженим сенсорним екраном які упаковані в спец-пакет № WAR0005367, Пристрій марки UTEPO PN:4 Ports Poe НОМЕР_6 до відеонагляду який упаковано в спец-пакет № НОМЕР_8 , вилучені в ході проведення обшуку 27.06.2024 року за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме в приміщенні будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з метою збереження речових доказів та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, а тому клопотання в цій частині підлягає до задоволення.

Метою накладення арешту на це майно, слідчим суддею є забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів.

Одночасно, слідчий суддя вважає, що слідчим дотримано вимог ст.ст. 170,171 КПК України і в клопотанні слідчого наявне обґрунтування необхідності арешту речей в цій частині виявлених під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 та конкретизовано підстави та мета накладення на них арешту.

Слідчим суддею встановлено, клопотанням та матеріалами доданими до клопотання доведено, що вилучені в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 речі в цій частині у відповідності до ст. 98 КПК України, мають значення у кримінальному провадженні як речовий доказ.

Слідчим суддею встановлена безумовна переконливість щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки у разі його не застосуванні може призвести до зникнення та навіть втрати слідів, предметів як речових доказів, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, окрім того вилучення майна проведено згідно встановленої процедури, враховуючи правову підставу для арешту майна та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини та положення ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів не втручання в право власності, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, тому слідчий суддя вважає, що клопотання в цій частині обґрунтоване й підлягає до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Згідно з практикою ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п. 203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі «Узан та інші проти Туреччини» / Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08). Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Незастосування арешту майна може призвести до його зникнення, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а тому наявні правові підстави для арешту майна шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування .

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту та повернення вилученого майна.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном. Крім того, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потребидосудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, тому підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження слідчий суддя не вбачає.

Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Розяснити, що згідно ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Тимчасове накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого слідчий суддя погоджується з висновком, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на грошові кошти: дві купюри номіналом 200 Євро, 14 купюр номіналом 100 Євро, 118 купюр номіналом 50 Євро, 3 купюри номіналом 20 Євро, в загальному 7760 Євро які упаковано в спец-пакет № RIC 2178551, які було вилучено, слід відмовити, оскільки слідчим у клопотанні необґрунтовано необхідність накладення арешту на вказані речі, не конкретизовано підстав та мети накладення арешту.

03.07.2024 року т.в.о. слідчого відділу СУ Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000152 від 23.01.2024 року до слідчого судді подано клопотання про арешт вилученого за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме в приміщенні будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , майна, в тому числі грошових коштів: дві купюри номіналом 200 Євро, 14 купюр номіналом 100 Євро, 118 купюр номіналом 50 Євро, 3 купюри номіналом 20 Євро, в загальному 7760 Євро які упаковано в спец-пакет № RIC 2178551. В обґрунтування підстав для накладення арешту на них зазначалося, що вони потребують перевірки та встановлення можливості їх використання з метою вчинення злочинів, проведення комп`ютерно-технічних експертиз, здійснити перевірку пов`язаності із фігурантами, які документуються в рамках даного кримінального провадження.

Разом з тим, слідчий суддя не погоджується з аргументами слідчого в частині накладення арешту на вилучені грошові кошти, оскільки для їх вилучення сторона обвинувачення під час проведення обшуку та у подальшому зобов`язана довести наявність визначених КПК України умов, адже інакше підстави для вилучення майна відсутні.

Стороною обвинувачення не доведено, що вилучені грошові кошти хоча би за одним із критеріїв відповідають ознакам речових доказів. Зокрема, у матеріалах провадження відсутні підстави, що вони: 1) були знаряддям вчинення злочину, 2) зберегли на собі його сліди, 3) містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються, 4) були об`єктом кримінально протиправних дій, 5) набуті кримінально протиправним шляхом.

Факт проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_2 , а саме у вищевказаному будинку, де було проведено обшук та вилучено грошові кошти, жодним чином не підтверджує, що останні хоча би за одним із критеріїв відповідають ознакам речових доказів.

Окрім того, в клопотанні слідчий не зазначив, яким чином вони мають відношення до кримінального провадження, які саме сліди вчинення злочину могли зберегти та чи можна їх взагалі використовувати як речовий доказ у кримінальному провадженні. Окрім того, всупереч положенням ст. ст. 98, 170 КПК України стороною обвинувачення не надано жодних доказів того, що вилучені грошові кошти могли бути набуті кримінально протиправним шляхом внаслідок подій, які встановлюються у даному провадженні.

Відтак, орган досудового розслідування хоч і визнав своєю постановою вищезазначені грошові кошти речовим доказом, проте не зазначив, яким чином вони мають відношення до кримінального провадження, які саме сліди вчинення злочину могли зберегти та чи можна їх взагалі використовувати як речовий доказ у кримінальному провадженні.

При цьому, визнання стороною обвинувачення вилученого майна речовим доказом у кримінальному провадженні не може бути єдиною умовою для накладення на нього арешту, оскільки не є визначеною законом підставою для цього. Слідчим під час судового розгляду не було доведено необхідності накладення арешту на вилучені за місцем проживання ОСОБА_5 грошові кошти з метою збереження речових доказів, оскільки не зазначено, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному провадженні, можливе їх використання. За таких обставин, застосовані обмеження права власності, а також наслідки арешту майна для його власників є неспіврозмірними із завданнями кримінального провадження.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про не підтвердження матеріалами клопотання відповідності вилучених за місцем проживання ОСОБА_5 грошових коштів критерію речових доказів, а зазначене є підставою для відмови у задоволенні клопотання в даній частині.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає недоведеним висновок слідчого про те, що вилучені грошові кошти: дві купюри номіналом 200 Євро, 14 купюр номіналом 100 Євро, 118 купюр номіналом 50 Євро, 3 купюри номіналом 20 Євро, в загальному 7760 Євро які упаковано в спец-пакет № RIC 2178551 належать до речових доказів відповідно до вимог ст.98 КПК України, та про наявність підстав для накладення на них арешту з метою забезпечення збереження речових доказів .

За вказаних обставин, слідчий суддя дійшов висновку про невідповідність вказаного вище майна критеріям, зазначеним у ст.98 КПК та недоцільність накладення на нього арешту.

Таким чином, клопотання слідчого підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст.ст.170-173,309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання т.в.о. слідчого відділу СУ Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000152 від 23.01.2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч.2 ст. 194 КК України про накладення арешту на майно задовольнити частково.

Накласти арешт на майно тимчасово вилучене 27.06.2024 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме в приміщенні будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: мобільний телефон марки iPhone ІМЕІ 1 № НОМЕР_3 , ІМЕІ 2 № НОМЕР_4 з номером мобільного № НОМЕР_5 , мобільний телефон марки SAMSUNG з пошкодженим сенсорним екраном які упаковані в спец-пакет № WAR0005367, Пристрій марки UTEPO PN:4 Ports Poe НОМЕР_6 до відеонагляду який упаковано в спец-пакет № RIC 2178551 - шляхом тимчасового обмеження права на відчуження, розпорядження та користування.

В решті вимог клопотання відмовити.

Копію ухвали вручити прокурору, а іншим учасникам направити не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1