Справа № 392/370/24
Провадження № 1-кп/392/206/24
УХВАЛА

24 червня 2024 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.04.2023 за № 0000397 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

встановив:

Прокурор в судовому засіданні звернувся з клопотаннями про продовження обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло, в певний час доби, без дозволу суду, з продовженням обов`язків, передбачених ч. 5 ст.194 КПК України, які були покладені раніше. Зазначивши на обґрунтування клопотань, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати, що є підставою необхідності забезпечення дієвості та прийняття рішення у визначені КПК України строки. Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат - ОСОБА_8 , заперечив проти задоволення клопотання прокурора, вважає його необґрунтованим, а наявність ризиків не доведеною, зазначивши, що з березня 2023 року відносно обвинувачених обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, однак за цей час жодного порушення чи невиконання покладених судом обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України ними допущено не було. Обвинувачені мають стійкі соціальні зв`язки, на їх утриманні перебувають родини. Зазначене в сукупності свідчить про те, що ризик переховуватись від органів досудового розслідування та суду прокурором не доведений. Зазначив, що на стадії досудового розслідування обвинувачені не впливали на свідків, які були допитані та протоколи допиту яких містяться в матеріалах кримінального провадження. Крім того, оскільки відносно обвинувачених проводились НСРД, тому дії обвинувачених зафіксовані на носіях, доступ до яких вони не мають. Вказав, що всі обвинуваченні мають землю, а тому для її обслуговування їм необхідно відлучатись з місця постійного проживання, серед іншого в нічний час, що підтверджується неодноразовими звернення до суду з відповідними клопотаннями. Тому, на його думку, особисте зобов`язання цілком забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 та інших обвинувачених та сприятиме інтересам судового розгляду.

Захисники обвинувачених адвокати - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтримали позицію адвоката ОСОБА_8 вважали клопотання необґрунтованими, а наявність ризиків - не доведеною, просили відмовити у задоволенні клопотань прокурора.

Обвинувачені підтримали позиції своїх захисників.

Заслухавши учасників судового провадження, суд прийшов до таких висновків.

Судом встановлено, що ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29.04.2024 року обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продовжено запобіжні заходи домашній арешт строком на 2 місяці до 29 червня 2024 року включно, в період з 22.00 год. до 05:00 год. наступного дня, окрім прибуття до суду в цьому кримінальному провадженні з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Мета застосування запобіжного заходу визначена ч.1 ст.177 КПК України.

Положеннями ч. 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою для застосування запобіжного заходу, зокрема є наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки (ч. 1 ст. 178 КПК).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 6 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частиною 5 цієї статті, можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Існування кожного вказаного у ч. 1 ст. 177 КПК України ризику має підтверджуватися фактами, наявність яких повинна бути переконливо продемонстрована (п. п. 85, 86 рішення ЄСПЛ від 30.01.2018 у справі «Макаренко проти України» /Makarenko v. Ukraine, заява №622/11).

При цьому в усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (п. 62 рішення від 16.12.2010 у справі «Боротюк проти України»/ Borotyuk v. Ukraine, заява № 33579/04).

Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Відповідно до вимог ст.26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України. При цьому обов`язок доведення ризиків, які слугують підставою до застосування запобіжного заходу, покладено на прокурора.

Обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2,3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України, яке з урахуванням положень ст. 12 КК України є умисним тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі та строк від п`яти до семи років.

Водночас, стороною обвинувачення не надано достатніх доказів, щоб переконати суд у необхідності продовження обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки у матеріалах справи відсутні відповідні докази вмотивованості клопотання прокурора, а саме по собі посилання прокурора на тяжкість кримінальних правопорушень та наявність ризиків у клопотанні із плином тривалого проміжку часу застосування запобіжного заходу, що свідчить про те, що наявність домашнього арешту не є достатньою підставою для продовження обвинуваченим вказаного запобіжного заходу.

Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України, перебуває в суді на стадії судового розгляду.

При цьому прокурор не довів, що належну процесуальну поведінку обвинувачених забезпечить лише домашній арешт. Немає у провадженні переконливих даних про те, що більш м`який запобіжний захід, зокрема, особисте зобов`язання, не зможе запобігти ризикам, на які посилається прокурор, які доведені у судовому засіданні. На переконання суду особисте зобов`язання повинно забезпечити виконання обвинуваченими всіх процесуальних обов`язків у цьому провадженні. При порушенні умов особистого зобов`язання прокурор вправі клопотати про його зміну.

Водночас обвинувачені мають постійне місце проживання, негативні характеристики відсутні, обвинувачені мають стійкі соціальні зв`язки, сім`ї.

Посилання прокурора на тяжкість вчиненого злочину та на суворість можливого покарання з огляду на практику Європейського суду з прав людини, а також з огляду на тривалість кримінального провадження та перебування обвинувачених під домашнім арештом, не є безумовною підставою для тримання обвинувачених під домашнім арештом із суттєвим обмеженням їх прав. Згідно зі сталою практикою Європейського суду з прав людини, після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтоване обвинувачення у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням застосування найбільш суворих запобіжних заходів стосовно обвинувачених та обмеження їх свободи.

Таким чином, з огляду на раніше викладене та процесуальну поведінку обвинувачених, які належно виконували свої обов`язки, з`являлися за викликом до слідчого, прокурора під час досудового розслідування, та в судові засідання, окрім того, від свідків жодних заяв, звернень щодо впливу на них зі сторони обвинувачених до слідчого, прокурора. суду не надходило, про що не заперечував в судовому засіданні прокурор, суд вважає, що запобіжний захід у виді особистого зобов`язання є достатньою гарантією для забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному провадженні та запобіганню ризикам, доведеним прокурором.

Зважаючи на викладене, із врахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, оцінюючи суворість можливого покарання, тяжкість висунутих обвинувачень та даних про осіб обвинувачених, суд приходить до висновків щодо існування ризиків, передбачених ч. 1, 3 ст. 177 КПК України, згідно з якими обвинувачені, у разі не застосування до них запобіжного заходу можуть переховуватися від суду та впливати на свідків. Вищезазначені обставини є необхідним елементом (ризиком), що визначає та виправдовує потребу в застосуванні відносно обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 запобіжного заходу саме у виді особистого зобов`язання.

Більше того, суд враховує, що твердження прокурора щодо необхідності перебування обвинувачених в певний період за місцем проживання під домашнім арештом будь-яким чином не обґрунтовано, доцільність визначення саме того проміжку часу, яке викладено в клопотанні не доведена жодним доказом, зокрема, з урахуванням того, що в Україні введено воєнний стан, та діє комендантська година, як і те, що протягом саме вказаного, фактично вечірнього і нічного часу перебування обвинуваченими під домашнім арештом, які утримують сім`ї та які протягом дня не перебувають під домашнім арештом, призведе до запобігання ризикам, передбаченим ч. 1, 3 ст. 177 КПК України.

Таким чином, із врахуванням обставин, які наведені раніше, оцінюючи те, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 обвинувачуються у вчинені кримінальних правопорушень, які не є особливо тяжкими, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що на теперішній час існують підтверджені відповідними доказами ризики, передбачені ст. 177 КПК України або з`явилися нові ризики, які виправдовують саме тримання осіб під домашнім арештом, зважаючи на тривалість застосування запобіжних заходів у виді домашнього арешту, наявність у обвинувачених сімей та утриманців, що не заперечується стороною обвинувачення, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під домашнім арештом особисте зобов`язання, поклавши на обвинувачених обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, обсяг яких визначає із врахуванням встановлених обставин.

Суд також враховує, що метою запобіжного заходу має бути забезпечення процесуальних обов`язків і попередження ризиків, а не штрафну чи каральну функцію, що вплине не тільки на обвинувачених, але і на життя членів їх родини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 179, 181, 194, 369-372, 392 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 задовольнити частково.

Замінити обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на особисте зобов`язання, з покладенням на них обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, до 24 серпня 2024 року, а саме:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- утриматися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні, крім участі у проведенні процесуальних дій.

Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , що в разі невиконання покладених на них обов`язків до них може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і на них може бути накладено грошове стягнення в розмірі, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України.

Контроль за виконанням ухвали покласти на уповноваженого прокурора у цьому кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили після її постановлення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_11