Провадження №1-кс/369/2059/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

заявника ОСОБА_5 ,

представників заявників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ; адвоката ОСОБА_7 який діє в інтересах ОСОБА_17 , ОСОБА_18 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000083 від 21.07.2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2024 року на адресу суду надійшло вищевказане клопотання. Свої вимоги мотивували тим, що 18 серпня 2023 року слідчим суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_19 постановлено ухвалу у справі №369/12314/23, якою задоволено клопотання прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_20 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000083 від 21 липня 2023 року, та накладено арешт на земельні ділянки за кадастровими номерами :10:003:5560, :10:003:5160, :10:003:5158, :10:003:5157, :10:003:5159, :10:003:0094, :10:003:5156, :10:003:5151, :10:003:5152, :10:003:0092, :10:003:5451, :10:003:5484, :10:003:5463, :10:003:5462, :10:003:5467, :10:003:5464, :10:003:5468, :10:003:5465, :10:003:5460, :10:003:5466, :10:003:5461, :10:003:5604, :10:003:5613, :10:003:5612, :10:003:5611, :10:003:5610, :10:003:5609, :10:003:5608, :10:003:5607, :10:003:5606, :10:003:5605, :10:003:0163, :10:003:0156, :10:003:6101, :10:003:6104, :10:003:6102, :10:003:6103, :10:003:6105, :10:003:0074, :10:003:0086, :10:003:5738, :10:003:5739, :10:003:5740, :10:003:5741, :10:003:5736, :10:003:5579, :10:003:5731, :10:003:5732, :10:003:5733, :10:003:5734, :10:003:5730, :10:003:5474, :10:003:5197, :10:003:5196, :10:003:5195, :10:003:5194, :10:003:5193, :10:003:0052, :10:003:5575, :10:003:5576, :10:003:5574, :10:003:5751, :10:003:5752, :10:003:5753, :10:003:5754, :10:003:5750, :10:003:0053, :10:003:5711, :10:003:5716, :10:003:5712, :10:003:5717, :10:003:5718, :10:003:5761, :10:003:5760, :10:003:5615, :10:003:5701, :10:003:5700, :10:003:5714, :10:003:5715, :10:003:5719, :10:003:5710, :10:003:0785, :10:003:0784, :10:003:0783, :10:003:5616, :10:003:5458, :10:003:5706, :10:003:5704, :10:003:5703, :10:003:5702, :10:003:5293, :10:003:5286, :10:003:5288, :10:003:5287, :10:003:5289, :10:003:5295, :10:003:5294, :10:003:5301, :10:003:5299, :10:003:5305, :10:003:5300, :10:003:5306, :10:003:5303, :10:003:5315, :10:003:5291, :10:003:5292, :10:003:5290, :10:003:5296, :10:003:5298, :10:003:5297, :10:003:5302, :10:003:5304, :10:003:5311, :10:003:5310, :10:003:5721, :10:003:5722, :10:003:5725, :10:003:5727, :10:003:5723, :10:003:5724, :10:003:5726, :10:003:5720, :10:003:0023, :10:003:5573, :10:003:6119, :10:003:6118, :10:003:6117, :10:003:5570, :10:003:6112, :10:003:6111, :10:003:6110, :10:003:6109, :10:003:0154, :10:003:0161, :10:003:0155, :10:003:0162, :10:003:0172, :10:003:0164, :10:003:0157, які розташовані в межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області із встановленням заборони внесення змін до Державних реєстрів щодо зміни права власності, а також заборони на їх відчуження (продаж, дарування, тощо), зміни їх конфігурації, а також встановити наступні заборони: - заборонити будь-яким органам державного архітектурно-будівельного контролю, в тому числі але не виключно: Державній інспекції архітектури та містобудування України: розробляти та/або вносити зміни та/або затверджувати містобудівні умови щодо будівництва будь-яких об`єктів на Земельних ділянках; надавати та/або реєструвати будь-які документи, які б надавали право на виконання підготовчих та/або будівельних робіт на Земельних ділянках; надавати та/або реєструвати будь-які документи щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів на Земельних ділянках; вчиняти будь-які дії щодо Земельних ділянок. - заборонити будь-яким юридичним особам та/або фізичним особам та/або фізичним особам-підприємцям та/або громадським формуванням виконувати функції та/або повноваження Замовника будівництва будь-яких об`єктів на Земельних ділянках.

Зазначають, що про підозру в кримінальному провадженні №0000083 не повідомлено жодній із осіб, в той час як власники земельних ділянок в таких матеріалах не фігурують взагалі. Перелічені вище особи в рамках даного кримінального провадження не були допитані навіть як свідки, зокрема із питань набуття ними права власності на земельні ділянки.

В матеріалах кримінального провадження відсутні жодні запити про витребування тих чи інших документів, не було призначено експертиз, та проведено огляду земельних ділянок. Крім того, слідчі дії у даному кримінальному провадженні не проводяться, останнє, що було зроблено у даному провадженні це накладення арешту на земельні ділянки у серпні 2023 року.

Також зазначають, що у матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо розслідування кримінального провадження за фактом незаконної перереєстрації земельних ділянок, фактом самовільного зайняття земельних ділянок чи самовільного будівництва на них (після внесення відомостей до ЄРДР було визнано земельні ділянки речовими доказами та накладено арешт, але жодних слідчих дій майже за рік проведене не було), а із доводів, вказаних в ухвалі слідчого судді, не вбачається, що у даному кримінальному провадженні заявлено цивільний позов, та більш того відсутня будь-яка інформація щодо нанесеного збитку чи визнання тих чи інших осіб потерпілими. При цьому, власники майна, які в даному клопотанні звертаються із клопотанням про скасування арешту, не є і такими особами у даному кримінальному провадженні, майно яких б підлягало конфіскації, оскільки вони не мають по суті жодного процесуального статусу, окрім як власники майна, на яке накладено арешт.

Таким чином, заявники вважають, що накладення арешту є необґрунтованим, адже станом на дату подання цього клопотання ризики вказані в ухвалі суду відсутні, тобто дані обставини свідчать про відсутність ризиків для земельних ділянок.

Враховуючи фактичні обставини викладені в клопотанні про скасування арешту та долученні до нього письмові докази, просили суд скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_19 від 18.08.2023 року у справі № 369/12314/23 на земельні ділянки за кадастровими номерами: :10:003:5739 (власник - ОСОБА_8 ); :10:003:5732 (власник - ОСОБА_9 ); :10:003:5753 (власник - ОСОБА_10 ); :10:003:5712 (власник - ОСОБА_15 ); :10:003:5715 (власники - ОСОБА_17 та ОСОБА_18 ); :10:003:5710, (власник ОСОБА_11 ); :10:003:5294 (власник - ОСОБА_12 ); :10:003:5299 (власник - ОСОБА_13 ); :10:003:5305 (власник - ОСОБА_13 ); :10:003:5300 (власник - ОСОБА_14 ); :10:003:5306 (власник - ОСОБА_14 ); :10:003:5296 (власник - ОСОБА_5 ); :10:003:5298 (власник - ОСОБА_16 ), які розташовані в межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області із встановленням заборони внесення змін до Державних реєстрів щодо зміни права власності, а також заборони на їх відчуження (продаж, дарування, тощо), зміни їх конфігурації, а також встановлено наступні заборони: будь-яким органам державного архітектурно-будівельного контролю, в тому числі але не виключно: Державній інспекції архітектури та містобудування України: розробляти та/або вносити зміни та/або затверджувати містобудівні умови щодо будівництва будь-яких об`єктів на Земельних ділянках; надавати та/або реєструвати будь-які документи, які б надавали право на виконання підготовчих та/або будівельних робіт на Земельних ділянках; надавати та/або реєструвати будь-які документи щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів на Земельних ділянках; вчиняти будь-які дії щодо Земельних ділянок; будь-яким юридичним особам та/або фізичним особам та/або фізичним особам- підприємцям та/або громадським формуванням виконувати функції та/або повноваження Замовника будівництва будь яких об`єктів на Земельних ділянках.

У судовому засіданні заявник та представники заявників клопотання підтримали, просили суд задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні прокурор з приводу вимог клопотання заперечував, просив суд відмовити у задоволенні клопотання, посилаючись на п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме на те, що вказані земельні ділянки підпадають під критерії речових доказів у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000083 вважає, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Слідчим суддею встановлено, що СВ Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000083 від 21 липня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.08.2023 року у справі № 369/12314/23 задоволено клопотання прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_20 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000083 від 21 липня 2023 року та накладено арешт на земельні ділянки з наступними кадастровими номерами: :10:003:5560, :10:003:5160, :10:003:5158, :10:003:5157, :10:003:5159, :10:003:0094, :10:003:5156, :10:003:5151, :10:003:5152, :10:003:0092, :10:003:5451, :10:003:5484, :10:003:5463, :10:003:5462, :10:003:5467, :10:003:5464, :10:003:5468, :10:003:5465, :10:003:5460, :10:003:5466, :10:003:5461, :10:003:5604, :10:003:5613, :10:003:5612, :10:003:5611, :10:003:5610, :10:003:5609, :10:003:5608, :10:003:5607, :10:003:5606, :10:003:5605, :10:003:0163, :10:003:0156, :10:003:6101, :10:003:6104, :10:003:6102, :10:003:6103, :10:003:6105, :10:003:0074, :10:003:0086, :10:003:5738, :10:003:5739, :10:003:5740, :10:003:5741, :10:003:5736, :10:003:5579, :10:003:5731, :10:003:5732, :10:003:5733, :10:003:5734, :10:003:5730, :10:003:5474, :10:003:5197, :10:003:5196, :10:003:5195, :10:003:5194, :10:003:5193, :10:003:0052, :10:003:5575, :10:003:5576, :10:003:5574, :10:003:5751, :10:003:5752, :10:003:5753, :10:003:5754, :10:003:5750, :10:003:0053, :10:003:5711, :10:003:5716, :10:003:5712, :10:003:5717, :10:003:5718, :10:003:5761, :10:003:5760, :10:003:5615, :10:003:5701, :10:003:5700, :10:003:5714, :10:003:5715, :10:003:5719, :10:003:5710, :10:003:0785, :10:003:0784, :10:003:0783, :10:003:5616, :10:003:5458, :10:003:5706, :10:003:5704, :10:003:5703, :10:003:5702, :10:003:5293, :10:003:5286, :10:003:5288, :10:003:5287, :10:003:5289, :10:003:5295, :10:003:5294, :10:003:5301, :10:003:5299, :10:003:5305, :10:003:5300, :10:003:5306, :10:003:5303, :10:003:5315, :10:003:5291, :10:003:5292, :10:003:5290, :10:003:5296, :10:003:5298, :10:003:5297, :10:003:5302, :10:003:5304, :10:003:5311, :10:003:5310, :10:003:5721, :10:003:5722, :10:003:5725, :10:003:5727, :10:003:5723, :10:003:5724, :10:003:5726, :10:003:5720, :10:003:0023, :10:003:5573, :10:003:6119, :10:003:6118, :10:003:6117, :10:003:5570, :10:003:6112, :10:003:6111, :10:003:6110, :10:003:6109, :10:003:0154, :10:003:0161, :10:003:0155, :10:003:0162, :10:003:0172, :10:003:0164, :10:003:0157, які розташовані в межах Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області із встановленням заборони внесення змін до Державних реєстрів щодо зміни права власності, а також заборони на їх відчуження (продаж, дарування, тощо), зміни їх конфігурації, а також встановленням наступних заборон:

- заборони будь-яким органам державного архітектурно-будівельного контролю, в тому числі але не виключно: Державній інспекції архітектури та містобудування України: розробляти та/або вносити зміни та/або затверджувати містобудівні умови щодо будівництва будь-яких об`єктів на Земельних ділянках; надавати та/або реєструвати будь-які документи, які б надавали право на виконання підготовчих та/або будівельних робіт на Земельних ділянках; надавати та/або реєструвати будь-які документи щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів на Земельних ділянках; вчиняти будь-які дії щодо Земельних ділянок.

- заборони будь-яким юридичним особам та/або фізичним особам та/або фізичним особам-підприємцям та/або громадським формуванням виконувати функції та/або повноваження Замовника будівництва будь-яких об`єктів на Земельних ділянках.

Судом встановлено, що звертаючись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна прокурор обґрунтовував своє клопотання тим, що слідчими СВ Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000083 від 21 липня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України та вказані земельні ділянки у кримінальному провадженні визнані речовим доказом, а тому задля їх збереження, виникла необхідність у накладенні арешту.

Так, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню (ст. 3 КПК України).

Обов`язковою умовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна є наявність достатніх доказів, передбачених ст. 173 КПК України. При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладає на слідчого (прокурора), який звернувся з клопотанням про арешт майна, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю, який розглядає клопотання.

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.97 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22.09.94 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10.05.2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.82 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.86 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що жодній із осіб у кримінальному провадженні № 0000083 не повідомлено про підозру, не заявлено цивільний позов, відсутня будь-яка інформація щодо нанесеного збитку чи визнання тих чи інших осіб потерпілими. При цьому, власники майна, які звертаються із клопотанням про скасування арешту, не є такими особами у даному кримінальному провадженні, майно яких б підлягало конфіскації, оскільки вони не мають по суті жодного процесуального статусу, окрім як власники майна, на яке накладено арешт. Також суд враховує той факт, що санкція ч. 2 ст. 364 КК України не передбачає конфіскацію майна.

Також судом встановлено, що жоден власник земельних ділянок не був допитаний як свідок, відсутні жодні запити про витребування тих чи інших документів, не було призначено експертиз, та проведено огляду земельних ділянок. Крім того слідчі дії у даному кримінальному провадженні не проводяться, останнє, що було зроблено у даному провадженні це накладення арешту у серпні 2023 року.

У матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо розслідування кримінального провадження за фактом незаконної перереєстрації земельних ділянок, фактом самовільного зайняття земельних ділянок чи самовільного будівництва на них (після внесення відомостей до ЄРДР було визнано земельні ділянки речовими доказами та накладено арешт, але жодних слідчих дій майже за рік проведене не було).

Суд також враховує той факт, що прокурору було відомо про незаконність вибуття земельних ділянок з 2009 року, дані обставини були встановлені при розгляді справи цивільної справи №369/473/15, однак з кримінальне провадження було зареєстровано у липні 2023 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.09.2017 року у справі 369/473/15 у задоволенні позову Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» де оспорювалось Розпорядження Київської обласної державної адміністрації щодо незаконного вибуття спірних земельних ділянок відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 06.12.2021 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області - залишено без задоволення. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 вересня 2017 року - залишено без змін.

Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.03.2024 року, касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задоволено частково. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 вересня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2021 року в частині позовних вимог першого заступника прокурора Київської області, заявлених в інтересах держави в особі Державного підприємства «Київське лісове господарство» скасовано і залишено позов в цій частині без розгляду. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 вересня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2021 року в частині вирішення позовних вимог першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України про визнання недійсними розпоряджень голови Київської обласної державної адміністрації від 31 березня 2008 року №№ 344-363 та від 01 квітня 2008 року №№ 370-409 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельних ділянок у власність громадян» та про визнання за державою в особі Кабінету Міністрів України права власності змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 вересня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2021 року скасувати та закрити провадження у справі в частині вирішення позовних вимог першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофакторінвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фестланд» про витребування на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Фестланд» спірних земельних ділянок. Роз`яснити першому заступнику прокурора Київської області, що розгляд справи в частині витребування на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофакторінвест» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фестланд» спірних земельних ділянок, за його позовом віднесено до юрисдикції господарського суду. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 вересня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 грудня 2021 року в частині вирішення позовних вимог першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України про витребування спірних земельних ділянок від фізичних осіб скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

На даний час розгляд цивільної справи №369/473/15-ц перебуває на стадії розгляду в суді першої інстанції, остаточне рішення по даній справі, не прийнято.

У межах розгляду вищевказаної цивільної справи прокурор звертався з заявою про забезпечення позову та накладення арешту, однак ухвалою суду від 22.09.2017 року було відмолено у задоволенні клопотання. Дану ухвалу прокурором не було оскаржено, що додатково свідчить про відсутність встановлення факту незаконного вибуття з володіння держави на підставі оскаржуваних розпоряджень голови Київської обласної державної адміністрації земельних ділянок.

Отже, жодних доказів, які б спростовували доводи клопотання та підтверджували обставини, які є підставою для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, до суду надано не було, у зв`язку із чим слідчий суддя, виходячи з принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, дійшла до висновку, що доводи, зазначені в клопотанні є обґрунтованими.

Однією з основних засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Цій засаді кореспондує самостійність слідчого у своїй процесуальній діяльності при здійсненні повноважень та заборона втручання в неї осіб, що не мають на те законних повноважень, передбачені ч.5 ст. 40 КПК України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Тобто будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом, та має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «Беєлер проти Італії» від 05.01.2000, заява № 33202/96). При цьому будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, заява №8793/79).

Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Крім того суд враховує той факт, що частині фактичної заборони приватизації об`єктів нерухомості на арештованих земельних ділянках, порушує конституційне право власників земельних ділянок на житло, унеможливлює, в разі пошкодження будинків, які розміщені на вказаних земельних ділянках, в подальшому отримати компенсацію стосовно пошкодження або знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації.

Дослідивши клопотання про скасування арешту майна разом із доданими матеріалами, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що наявне непропорційне втручання в право власності законних власників майна внаслідок необґрунтованого накладення арешту на таке майно як заходу забезпечення кримінального провадження за відсутності достатніх та належних доказів наявності потреби в застосуванні цього заходу, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, враховуючи при цьому співмірність обмеження права власності, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння власників належним ним майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт з земельних ділянок з кадастровими номерами: :10:003:5739; :10:003:5732; :10:003:5753; :10:003:5712; :10:003:5715; :10:003:5710; :10:003:5294; :10:003:5299; :10:003:5305; :10:003:5300; :10:003:5306; :10:003:5296; :10:003:5298з відповідними заборонами.

Керуючись ст. ст. 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати накладений ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.08.2023 року у справі 369/12314/23 арешт з земельних ділянок, а саме з кадастровими номерами:

:10:003:5739; :10:003:5732; :10:003:5753; :10:003:5712; :10:003:5715; :10:003:5710; :10:003:5294; :10:003:5299; :10:003:5305; :10:003:5300; :10:003:5306; :10:003:5296; :10:003:5298, які розташовані в межах Дмитрівської сільської ради Бучанського району (колишнього Києво-Святошинського району) Київської області.

Скасувати накладені ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.08.2023 року у справі 369/12314/23 заборони вносити зміни до Державних реєстрів щодо зміни права власності, на їх відчуження (продаж, дарування, тощо), зміни їх конфігурації.

Скасувати накладені ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.08.2023 року у справі 369/12314/23 заборони будь-яким органам державного архітектурно-будівельного контролю, в тому числі але не виключно: Державній інспекції архітектури та містобудування України: розробляти та/або вносити зміни та/або затверджувати містобудівні умови щодо будівництва будь-яких об`єктів на земельних ділянках; надавати та/або реєструвати будь-які документи, які б надавали право на виконання підготовчих та/або будівельних робіт на земельних ділянках; надавати та/або реєструвати будь-які документи щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів на земельних ділянках; вчиняти будь-які дії щодо земельних ділянок.

Скасувати накладені ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.08.2023 року у справі 369/12314/23 заборону будь-яким юридичним особам та/або фізичним особам та/або фізичним особам-підприємцям та/або громадським формуванням виконувати функції та/або повноваження замовника будівництва будь-яких об`єктів на земельних ділянках.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_21