ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/4375/23 Номер провадження 11-кп/814/1361/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора представника виправної колонії засудженоїОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_8 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 19 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Нова Каховка Херсонської області, громадянки України, з середньою освітою, незаміжньої, засудженої вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 23 березня 2021 року за ч.2 ст.185, ст.71 КК України на 5 років позбавлення волі,

суд відмовив у задоволенні її клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 23 березня 2021 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що засуджена поведінкою та ставленням до праці не довела свого виправлення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить задовольнити її клопотання та звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково.

При цьому зазначає, що за період відбування покарання працювала в бригаді по виконанню ручних робіт, до виконання покладених обов`язків ставилась сумлінно, не допускала порушень вимог безпеки праці, брала активну участь у житті відділення, проте не встигла отримати заохочення у зв`язку з введенням воєнного стану.

Вказує, що стягнення до неї не застосовувались.

Наголошує, що в січні 2020 року її було етаповано з Державної установи «Надержинщинська виправна колонія (№65)» до Державної установи «Херсонський слідчий ізолятор», де вона перебувала до листопада 2022 року.

Зауважує, що має ряд захворювань та потребує повноцінного лікування, що є неможливим в умовах виправної колонії.

Стверджує, що має зареєстроване місце проживання, не має заборгованості за виконавчим документом, визнає свою вину та щиро розкаюється.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженої на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування представника виправної колонії про відсутність визначених законом підстав для звільнення засудженої умовно-достроково, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним не менше двох третин строку покарання, призначеного судом у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Разом з тим, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Верховний Суд України в п.17 постанови Пленуму №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» наголошує, що при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень. Крім того, прийняття судом рішення про умовно-дострокове звільнення особи від подальшого відбування покарання також залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для звільнення засудженої умовно-достроково від відбування покарання є непереконливими.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 23 березня 2021 року ОСОБА_8 засуджена за ч.2 ст.185, ст.71 КК України на 5 років позбавлення волі.

Згідно з характеристикою, під час перебування в Державній установі «Херсонський слідчий ізолятор» ОСОБА_8 характеризувалась посередньо, допускала порушення вимог режиму утримання, за що двічі притягувалась до дисциплінарної відповідальності.

З 01 жовтня 2023 року ОСОБА_8 відбуває покарання у Державній установі «Надержинщинська виправна колонія (№65)», де змінила свою поведінку на краще, характеризується задовільно, заохочень та стягнень не має, працевлаштована на підприємстві установи швачкою. До роботи ставиться добросовісно, поставлені завдання виконує вчасно та якісно, бере участь у реалізації програми «Духовне відродження».

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженої, відповідно до ст.9 КВК України, є її обов`язком, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Доводи засудженої про відсутність у неї заохочень у зв`язку з введеним на території України воєнним станом є непереконливими. Адже, відповідно до соціально-психологічної характеристики, ОСОБА_8 потребує контролю та корекції поведінки, демонструє антисоціальні тенденції та має певні дефекти особистісних установок, які не дозволяють дотримуватися правослухняної поведінки.

Крім того, відповідно до витягу з протоколу спільного засідання спостережної комісії Полтавської райдержадміністрації та комісії Державної установи «Надержинщинська виправна колонія (№65)», засудженій ОСОБА_8 відмовлено у поданні до суду матеріалів на умовно-дострокове звільнення з огляду на те, що вона не довела свого виправлення.

Також апеляційний суд звертає, що згідно з вироком суду ОСОБА_8 має відшкодувати процесуальні витрати в сумі 785,05 грн. Проте жодних дій з метою відшкодування цих витрат засудженою вжито не було, не зважаючи на факт її працевлаштування в установі та отримання заробітної плати.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженої від відбування покарання є доведеність виправлення засудженої, тобто доведеність готовності засудженої до самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Наведені вище обставини свідчать, що засуджена ОСОБА_8 має позитивні тенденції у своїй поведінці, про що свідчить її участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, а також працевлаштування на підприємстві установи, однак період, протягом якого відбулися ці зрушення, є занадто нетривалим.

При цьому, відбутий засудженою строк покарання хоч формально і узгоджується з вимогами п.2 ч.3 ст.81 КК України, проте в даному випадку є недостатнім для об`єктивного висновку про виправлення ОСОБА_8 .

Судове рішення відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга засудженої не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Полтавськогорайонного суду Полтавської області від 19 лютого 2024 року щодо засудженої ОСОБА_8 залишити без змін, а її апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4