ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/18720/24

Провадження № 11-сс/4820/303/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001652 від 25 серпня 2023 року, за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 липня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 11 липня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Шепетівської окружної прокуратури ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001652 від 25 серпня 2023 року до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України,

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, фізичної особи підприємця, на утриманні має малолітню дитину, не має судимостей,

та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 07 вересня 2024 року включно.

Строк дії ухвали постановлено рахувати до 07 вересня 2024 року включно.

Захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 липня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням електронних засобів контролю, який полягає у забороні підозрюваному цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Уважав, що застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованим та таким, що не відповідає особі підозрюваного та обставинам провадження.

Зокрема, наголошував на тому, що, постановляючи рішення, всупереч вимогам ч.2 ст.177, ст.178 КПК України слідчий суддя місцевого суду неналежно оцінив в сукупності всі обставини провадження, зокрема, відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 вказаного кримінального правопорушення, особу підозрюваного.

Разом з тим, ураховуючи особу підозрюваного, сторона захисту приходить до висновку, що слідчим і прокурором не доведено, а в суді першої інстанції не встановлено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, і що цілодобовий домашній арешт з покладенням певних обов`язків, зокрема, носінням електронного засобу контролю, не забезпечить належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 та виконання покладених на нього обов`язків.

На думку захисника, серед іншого, у даному випадку у діях його підзахисного відсутній склад злочину, передбаченого ч.3 ст.146 КК України.

Тому саме запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням електронних засобів контролю забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляційної скарги з викладених у ній мотивів; заперечення прокурора ОСОБА_5 щодо доводів апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

В обґрунтування поданого клопотання слідчий, окрім іншого, зазначав, що у провадженні СУ ГУНП в Хмельницькій області перебуває кримінальне провадження №0001652, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.3 ст.146 КК України.

У ході проведення досудового розслідування встановлено, що 21 серпня 2023 року близько 18 год у ОСОБА_7 на ґрунті особистих неприязних відносин, виник умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі ОСОБА_10 .

Реалізовуючи свій намір, спрямований на незаконне позбавлення волі потерпілого, ОСОБА_7 з метою створення сприятливих умов, підшукання співвиконавців для полегшення його вчинення та подолання можливого фізичного опору ОСОБА_10 , зустрівся у м.Шепетівка та повідомив про свої наміри ОСОБА_11 , який на пропозицію ОСОБА_7 погодився.

Так, 21 серпня 2023 року біля 19 год 20 хв ОСОБА_7 , діючи спільно, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_11 , на автомобілі марки «Volkswagen» моделі «Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , який на той час перебував у його постійному користуванні, а в даному випадку використовувався як знаряддя для вчинення кримінального правопорушення, виїхали з м.Шепетівка та попрямували до будинку АДРЕСА_1 , в якому проживав ОСОБА_10 .

Під час руху ОСОБА_7 з метою з`ясування сприятливих обставин для реалізації їхнього з ОСОБА_11 злочинного наміру, за допомогою мобільного телефону, маючи у користуванні № НОМЕР_2 , зв`язався з ОСОБА_10 , який користувався № НОМЕР_3 , та дізнався, що потерпілий перебуває за місцем проживання сам.

Надалі, цього ж дня близько 19 год 40 хв ОСОБА_7 та ОСОБА_11 на вказаному вище автомобілі приїхали до будинку ОСОБА_10 де ОСОБА_7 знову зателефонував ОСОБА_10 , з яким розмовляв 17 секунд.

Далі, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 дочекались, доки ОСОБА_10 вийшов з будинку, прибудинкова територія якого огороджена та обладнана хвірткою, яка зачиняється на ключ. Після цього вони викликали потерпілого на подвір`я за межі огородженої території. При цьому, ОСОБА_7 , будучи об`єднаним єдиним умислом із ОСОБА_11 , спрямованим на незаконне позбавлення волі ОСОБА_10 , почали з ним сварку. Під час суперечки ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , використовуючи свою чисельну та фізичну перевагу, подавляючи волю потерпілого до опору та з метою попередження спроби його втечі чи виклику ним допомоги, із застосуванням психічного насильства, що виразилося у висловлюванні погроз та фізичному насильстві, яке полягало у завданні ОСОБА_10 . ударів кулаками рук та ногами по голові та тулубу, змусили його сісти в автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , чим свідомо незаконно позбавили його волі. Тобто, можливості вільного пересування та вибору місця перебування у ОСОБА_10 не було.

Надалі цього ж дня біля 20 год 30 хв ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_11 , достовірно знаючи, що згідно Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність та безпека є найвищими соціальними цінностями, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, внаслідок яких вони порушують основні конституційні права потерпілого ОСОБА_10 , бажаючи їх настання, проти його волі, на вказаному вище автомобілі, яким керував ОСОБА_7 , привезли потерпілого на прилеглу до піщаного кар`єру територію неподалік с.Крупець Шепетівського району Хмельницької області. Перебуваючи у зазначеному місці, з метою з`ясування відносин ОСОБА_7 та ОСОБА_11 у період часу з 20 год 30 хв до 20 год 55 хв продовжували спільно спричиняти потерпілому фізичних страждань шляхом завдання тілесних ушкоджень, а також психологічних страждань шляхом висловлювання погроз і приниження його честі та гідності, що виражалося у зневажливому ставленні, приниженні цінності його життя. Однак, ОСОБА_10 внаслідок заподіяних йому тілесних ушкоджень, перебуваючи в безпорадному та небезпечному для життя стані, перестав чинити фізичний опір та не міг самостійно вчиняти активні фізичні дії. Тому, враховуючи стан потерпілого, ОСОБА_7 , спільно із ОСОБА_11 , бажаючи приховати факт незаконного позбавлення волі потерпілого та завдання йому тілесних ушкоджень, силоміць завантажили ОСОБА_10 до багажника автомобіля. Після цього на вказаному вище автомобілі, яким продовжував керувати ОСОБА_7 , способом, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, перевезли у багажнику до місця його проживання в АДРЕСА_2 .

Зокрема, близько 21 год 05 хв ОСОБА_7 та ОСОБА_11 приїхали до будинку, де проживав ОСОБА_10 , та припаркувались задньою частиною автомобіля між господарськими приміщеннями, які розташовані біля його будинку. Після цього вони, відкривши багажник, в якому знаходився ОСОБА_10 , силоміць стягнули його на землю, де з висловлюванням погроз та вимогами неповідомлення про вказаний факт правоохоронним органам та будь-яким особам, мали залишити його та поїхати з місця події. Однак, у цей момент їх дії, а також факт перебування ОСОБА_10 у безпорадному стані з ознаками завдання йому тілесних ушкоджень та слідів крові на його тулубі, помітила ОСОБА_12 співмешканка потерпілого. Вона відразу підійшла до місця, де лежав без свідомості ОСОБА_10 , та почала з`ясовувати, що саме з ним трапилося. Тому, розуміючи, що їхні дії, а також сам факт вчинення відносно потерпілого кримінального правопорушення були викриті, ОСОБА_7 з метою залякування ОСОБА_12 почав висловлювати в її бік погрози та вимагати, аби вона не повідомляла будь-кому про побачене та не викликала допомогу.

Надалі ОСОБА_7 , розуміючи, що його протиправні дії можуть бути поміченими іншими сторонніми особами, на прохання ОСОБА_11 , повернувся до автомобіля, біля якого на землі лежав ОСОБА_10 .

Перебуваючи в тому ж місці та в той же час, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення щодо ОСОБА_10 , враховуючи стан останнього, прийняли спільне рішення його викрасти. З цією метою, не враховуючи той факт, що потерпілий не чинить будь-якого фізичного опору та внаслідок завданих йому тілесних ушкоджень перебував у безпорадному стані, ОСОБА_7 , діючи спільно та будучи об`єднаним єдиним злочинним умислом з ОСОБА_11 , спрямованим на викрадення людини, біля 21 год 10 хв силоміць завантажили ОСОБА_10 у багажник автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_7 , та на ньому поїхали від будинку потерпілого в напрямку м.Шепетівка, куди прибули того ж дня біля 23 год 45 хв.

За зазначених обставин спільні, умисні, цілеспрямовані дії ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , пов`язані із порушенням основних конституційних прав і свобод ОСОБА_10 , його незаконним позбавленням волі та викраденням у спосіб, небезпечний для життя, за обставин, що вказують про наявність загрози життю та здоров`ю ОСОБА_10 та перебування його у небезпечному для життя стані на момент викрадення, призвели до тяжких наслідків, а саме: зникнення безвісті ОСОБА_10 безпосередньо за обставин його викрадення.

Апеляційним судом установлено, що Головним управлінням Національної поліції в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0001652 від 25 серпня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України.

10 липня 2024 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, тобто, згідно зі ст.12 КК України, даний злочин класифікується як тяжкий.

Відповідно до ст.ст.131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Слідчий суддя місцевого суду прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України.

Так, на первинній стадії досудового розслідування оцінка обґрунтованості підозри робиться, виходячи з наявності фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, а надані слідчим докази (протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 24 серпня 2023 року; протоколи допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 від 25 серпня 2023 року, ОСОБА_15 від 01 вересня 2023 року; 2 протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30 серпня 2023 року; протокол огляду речових доказів від 06 вересня 2023 року; протокол проведеного слідчого експерименту, проведеного за участю ОСОБА_12 від 02 жовтня 2023 року; аналіз інформації, наданої ПрАТ «Київстар», щодо мобільних з`єднань абонентів за 21 серпня 2023 року; висновок експерта № СЕ-19/123-24/4152-БД від 16 квітня 2024 року та інші матеріали кримінального провадження), на переконання слідчого судді місцевого суду та колегії суддів апеляційного суду, є підтвердженням обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.146 КК України.

Крім того, стороною обвинувачення доведено та слідчим суддею місцевого суду враховано, що зазначені стороною обвинувачення ризики вчинення протиправних дій підозрюваним є дійсними і вони виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст.177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Урахувавши дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 , наявність підстав для застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання із наведенням в ухвалі мотивів такого рішення.

Як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду провадження сторона обвинувачення довела, що застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується виключно задля запобігання встановленим ризикам, факт існування яких є доведеним стороною обвинувачення у суді першої та апеляційної інстанції.

Визначення поняття «обґрунтована підозра» як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п.175 Рішення в справі «Нечипорук і Йонкало проти України»), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

На даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу і слідчий суддя вважає її достатньою для продовження запобіжного заходу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови»). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, Європейський суд з прав людини зазначав, що право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Наразі перевірено відповідність змісту клопотання вимогам закону та з`ясовано питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Колегія суддів звертає увагу, що запобіжний захід тримання під вартою застосовується лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, за наявності достатніх підстав уважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від органів досудового розслідування та суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Більш м`які, альтернативні запобіжні заходи з огляду на високу суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення на цій стадії кримінального провадження не становитимуть достатнього стримуючого припису для підозрюваного.

Доводи про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків саме для застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд до уваги не бере з таких підстав.

Наявність ризиків у межах кримінального провадження ґрунтується не на припущеннях, а на реальних фактичних даних, наведених у поданому клопотанні та доведених прокурором в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

До того ж, запобіжний захід є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

Стороною обвинувачення такі ризики відповідно до ст.177 КПК України доведені, які в сукупності із обґрунтованою підозрою у вчиненні кримінального правопорушення стали підставою для застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, що відповідає характеру суспільного інтересу в даному випадку.

Підлягають відхиленню посилання захисника на соціальні зв`язки підозрюваного, оскільки вказане не є беззаперечною підставою відповідно до вимог КПК України для зміни обраного йому запобіжного заходу, оскільки вони враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні.

Обрання щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, на думку апеляційного суду, не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним процесуальних рішень у провадженні.

За таких обставин, колегія суддів уважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 422, 423 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 липня 2024 року, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 07 вересня 2024 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3