УХВАЛА

Іменем України

12квітня 2024 року

м. Київ

справа № 396/1596/19

провадження № 51 - 1638 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2023 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 30 січня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 0000911 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с Водяне, Компаніївського району, Кіровоградської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

За вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст. 49 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Відповідно до обставин, детально наведених у вироку місцевого суду, 3 листопада 2018 року близько 09:00 год в одній із балок поблизу с. Григорівка Новоукраїнського району Кіровоградської області ОСОБА_5 перебував на полюванні разом з потерпілим ОСОБА_6 та іншими громадянами.

Під час полювання ОСОБА_6 попрямував на лівий фланг від початку балки, а ОСОБА_5 - на правий фланг балки. ОСОБА_5 помітив здобич з лівого боку в горі та здійснив постріл зі своєї мисливської рушниці "Fabarm Euro Lion III", № НОМЕР_1 , 12-го калібру, в напрямку ОСОБА_6 без будь-якого наміру заподіяти потерпілому тілесні ушкодження.

Внаслідок вказаного пострілу потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину та виникли внаслідок не менш одного пострілу з гладкоствольної вогнепальної зброї дробом (шротом).

Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 30 січня 2024 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2023 року - без змін.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень та направлення кримінального провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Не погоджуючись з наданою судами оцінкою доказам, захисник вказує на неповноту та невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження.

Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, зазначає, що:

? винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, не доведена поза розумним сумнівом;

? суд першої інстанції у вироку не навів мотиви неврахування висновку експерта від 28 червня 2019 року № 40 щодо відповіді на питання № 18;

? стороною обвинувачення не спростовано версію сторони захисту. Стверджує, що один постріл здійснила невстановлена слідством особа, до якої потерпілий був обернений обличчям;

? апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про повторне дослідження висновку експерта № 40 від 28 червня 2019 року;

? ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

?Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, фактично зводяться до того, що винуватість ОСОБА_5 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, не доведена поза розумним сумнівом.

Так, обґрунтовуючи доводи в цій частині, адвокат стверджує, що версію захисту щодо неможливості влучити у ліве око потерпілому, який у момент пострілу був обернений правим боком до ОСОБА_5 не спростовано. Суд першої інстанції у вироку не навів мотиви неврахування висновку експерта від 28 червня 2019 року № 40 у частині вирішення цього питання. Оцінки обставинам щодо можливості на полюванні чути декілька пострілів як один, також не надано.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, які стосуються події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.

З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 08 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 760/23459/17 та ін.).

Колегія суддів уважає, що в цьому кримінальному провадженні винуватість ОСОБА_5 доведено поза розумним сумнівом з огляду на таке.

Так, в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції зазначив, що місцевий суд, мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, послався на докази, які досліджені під час судового розгляду, є допустимими, достовірними та достатніми.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що в судовому засіданні безпосередньо у встановленому законом порядку суд першої інстанції допитав обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , зміст показань яких детально викладений у вироку.

Крім того, цей суд встановив, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується також іншими дослідженими в ході судового розгляду доказами, зокрема, даними протоколу огляду місця події від 06 листопада 2018 року, відповідно до якого у ОСОБА_5 вилучено мисливську рушницю «FabarmEuro Lion III», № 5015750 12-го калібру; висновком експерта № 343 від 19 грудня 2018 року, згідно якого вилучена під час огляду місця події рушниця перебуває у справному стані; висновком експерта № 40 від 28 червня 2019 року, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_6 виявлені тяжкі тілесні ушкодження у вигляді наскрізного вогнепального корнеосклерального поранення лівого ока, які виникли внаслідок не менш одного пострілу з гладкоствольної вогнепальної зброї дробом (шротом); даними протоколу проведення слідчого експерименту від 28 травня 2019 року за участю свідка ОСОБА_8 , відповідно до якого свідок розповів та показав обставини, які мали місце на полюванні 03 листопада 2018 року; даними протоколу проведення слідчого експерименту від 28 серпня 2019 року за участю свідка ОСОБА_7 , відповідно до якого свідок розповів та показав обставини, які мали місце на полюванні; даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 , відповідно до якого потерпілий показав та розповів про обставини події; даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 , відповідно до якого свідок розповів та показав обставини, які мали місце на полюванні; даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_10 , відповідно до якого останній розповів та показав обставини, які мали місце на полюванні.

Переглянувши в апеляційному порядку кримінальне провадження, суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що оцінюючи докази в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши у повному обсязі судовий розгляд, місцевий суд дійшов правильного висновку, що ці докази доводять вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Так, допитаний в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, не визнав та зазначив, що на полюванні він здійснив постріл вгору, тому не міг влучити у людину.

Водночас суди дійшли обґрунтованого висновку, що позиція обвинуваченого ОСОБА_5 не є слушною та спростовується іншими дослідженими місцевим судом доказами.

Зокрема, висновок про те, що саме постріл обвинуваченого ОСОБА_5 став наслідком вогнепального поранення потерпілого ОСОБА_6 підтверджується показаннями потерпілого, який показав, що «він був на полюванні з ОСОБА_8 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 . Під час полювання потерпілий йшов з лівого краю, а ОСОБА_5 з правого. Інші хлопці стояли на номерах. Потім пролунав один постріл і рикошетом в око йому попала одна дробина. Під час полювання був здійснений один постріл, це постріл, який здійснив ОСОБА_5 Вздовж балки росли верби, від яких і пішов рикошет дробу. У момент пострілу потерпілий і ОСОБА_5 перебували на відстані 30 метрів один від одного. Потерпілий вказав, що у момент пострілу він повернувся до ОСОБА_5 правою стороною. Вони йшли паралельно один навпроти одного. Позаду них інших мисливців не було, всі йшли попереду. Потерпілий показав, що під час полювання між ним та ОСОБА_5 був очерет, тому він не міг його бачити.»

Суд апеляційної інстанції у своєму рішенні вказав, що показання потерпілого ОСОБА_6 є послідовними та повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а також з іншими вищевказаними письмовими доказами, у тому числі висновком експерта та результатами проведених слідчих експериментів, які відповідають первинним поясненням, характером виявлених та механізмом утворення тілесних ушкоджень і, по суті спростовують доводи ОСОБА_5 про його непричетність до заподіяння тілесних ушкоджень з необережності потерпілому ОСОБА_6 .

Так, суди зауважили, що під час досудового розслідування, а саме 05 вересня 2019 року показання обвинуваченого ОСОБА_5 перевірялися шляхом проведення слідчого експерименту із застосуванням відеозапису, під час якого ОСОБА_5 підтвердив, що у балці він йшов з правого боку. Мисливця з лівого боку він не бачив, тому, що їх розділяв високий очерет. Він помітив здобич (голуба), прицілився та здійснив постріл, після якого почув як закричав ОСОБА_6 , а потім прибіг до потерпілого і побачив, що той тримається за око.

Крім того, суди встановили, що всі допитані учасники полювання, включно і потерпілий, стверджували, що вони не зробили на цьому полюванні жодного пострілу, тобто стріляв тільки ОСОБА_5 , що підтверджується об`єктивними даними, які зафіксовані як у протоколах проведених слідчих експериментах з участю свідків і потерпілого, так і під час їх допиту у судовому засіданні.

Більш того, сам обвинувачений не оспорює той факт, що він вчинив постріл вгору у напрямку де знаходився ОСОБА_6 за високим очеретом, що інших пострілів не було.

Не залишилося поза увагою судів і те, що під час проведення слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_5 не ставив під сумнів, що саме його постріл з мисливської рушниці став наслідком вогнепального поранення потерпілого ОСОБА_6 , оскільки ОСОБА_5 у ході цієї слідчої дії пояснював, що у день пригоди інших бригад мисливців поблизу місця події він не бачив і інших пострілів не чув, оскільки 3 листопада 2018 року у колективному полюванні брали участь обмежена кількість осіб, тобто лише мисливці з їхньої бригади.

Варто зауважити, що сторона захисту, під час розгляду цього кримінального провадження у судах першої та апеляційної інстанцій, не ставила питання про недостовірність чи недопустимість вказаної слідчої дії. Касаційна скарга також не містить таких посилань.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла обґрунтованого висновку, що показання потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , своєчасність, ефективність та повнота проведених слідчих дій, а також результати розслідування, відображають повну картину фактичних обставин цієї справи, які з об`єктивністю свідчать про те, що через необережність обвинуваченого ОСОБА_5 потерпілий ОСОБА_6 отримав вогнепальне поранення ока.

Зі свого боку, колегія суддів звертає увагу, що суди встановлюють винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення не лише на підставі висновку експерта, а на підставі оцінки всіх доказів у їх сукупності.

Отже, суд апеляційної інстанції слушно зауважив, що при встановлених судом першої інстанції обставинах, дії ОСОБА_5 обґрунтовано отримали юридичну кваліфікацію за ст. 128 КК України, як вчинення необережного тяжкого тілесного ушкодження.

Водночас, як уже зазначалося вище, у поданій касаційній скарзі захисник фактично не погоджується з установленими фактичними обставинами кримінального провадження, вказує на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, тоді як їх перевірка, як зазначалося вище, на підставі статей 433, 438 КПК України до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.

Отже, такі доводи касаційної скарги не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, оскільки Суд не вправі виходити за межі фактів та обставин, установлених у судах першої та апеляційної інстанцій, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Щодо доводів касаційної скарги, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про повторне дослідження висновку експерта № 40 від 28 червня 2019 року

Так, згідно з ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Норми ч. 3 ст. 404 КПК України зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушеннями. Сама по собі незгода захисника із висновками суду, зробленим на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів апеляційним судом за відсутності обставин, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України.

Тобто для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визнає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так і однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.

При цьому сама лише незгода учасника судового провадження з оцінкою певних конкретних доказів не може слугувати підставою для їхнього обов`язкового повторного дослідження.

Відмова ж у задоволенні клопотання за відсутності аргументованих доводів щодо необхідності повторного дослідження доказів у справі не свідчить про порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону або неповноту судового розгляду.

При цьому, апеляційний суд зазначив, що судовий розгляд проведено з дотриманням норм КПК України, місцевий суд дослідив у повному об`ємі та без порушень і дав оцінку як окремо кожному доказу, так і усім зібраним у кримінальному провадженні доказам у їх сукупності та взаємозв`язку щодо їх допустимості, достатності та достовірності, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів.

Водночас, апеляційний суд погодився з наданою оцінкою доказам та з висновками суду першої інстанції в цілому, а тому підстав для повторного безпосереднього дослідження доказів у цього суду не було.

Решта доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_4 висновків судів першої та апеляційної інстанції також не спростовує та фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених по справі обставин, що в силу вимог статті 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок врахував, що докази по справі були належним чином досліджені під час розгляду в суді першої інстанції, є належними та допустимими відповідно до вимог статей 84-86 КПК України, оцінені судом згідно із ст. 94 КПК України, та в своїй сукупності спростовують доводи сторони захисту про не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції є вмотивованою та відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК України.

В той же час, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення ст. 412 КПК України, а відтак й необхідності скасування чи зміни судових рішень на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.

Оскільки з касаційної скарги захисника, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною захисника ОСОБА_4 на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2023 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 30 січня 2024 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3