Справа № 751/6017/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/308/24
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

18 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження:

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника - адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

слідчого ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 311 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю с. Сильченкове Талалаївського району Чернігівської області, з повною загальною освітою, неодруженому, непрацюючому, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому, продовжений строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, але не довше строку досудового розслідування, з визначенням розміру застави 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 гривень.

Задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя вказав на обґрунтованість підозри, яка підтверджується наданими доказами та існуванням ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що з урахуванням кількості епізодів злочинів у яких підозрюється особа та характеризуючими даними про вік, стан здоров`я та соціальні зв`язки, дають підстави вважати, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. При цьому суд прийшов до висновку про те, що розмір застави 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою застосувати відносно його підзахисного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного браслету.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що сторона захисту вважає підозру необґрунтованою, оскільки взагалі поняття «обґрунтованості підозри» не визначене в національному законодавстві. Акцентує, що ЄСПЛ у своїх рішення неодноразово повторював, що чим довше триває тримання під вартою, тим вищими мають бути вимоги до підтвердження обґрунтованості підозри. Відсутність нових доказів обґрунтованості підозри може свідчити або про бездіяльність слідчого, прокурора, або про отримання ними доказів, які спростовують обґрунтованість підозри.

Під час вирішення питання про продовження строків тримання під вартою, слідчий суддя запобіжного заходу особі, має отримати нові/додаткові докази обґрунтованості підозри та нові/додаткові докази того, що ризик (ризики), який був підставою для обрання запобіжного заходу, його зміни або продовження відповідних строків, не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше застосування запобіжного заходу.

У даному випадку, на переконання адвоката, клопотання слідчого не містило інших або нових доказів і підстав для подальшого тримання під вартою ОСОБА_6 , а слідчий суддя не звернув на цей факт своєї уваги, незважаючи на те, що він має суттєве значення для постановлення обгрунтованого та вмотивованого рішення.

Стверджує, що посилання суду, зокрема, на копії протоколів про результати проведення негласних слідчих дій, без дослідження оригіналів та належних додатків, а саме оптичних носіїв, які є неодмінною складовою протоколів під час прийняття рішення про продовження запобіжних заходів, суперечить встановленому КПК порядку та має наслідком незаконність судового рішення.

Щодо обґрунтованості, на думку сторони обвинувачення, підозри ОСОБА_6 у вчиненні особливо тяжких злочинів, зазначає, що сама по собі тяжкість злочину не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Захисник підкреслює, що ні слідчий, ні слідчий суддя, не надали належних доказів «поза розумним сумнівом», які б вказували на можливі дії ОСОБА_6 щодо переховування від досудового розслідування та/або суду. Так, спроба переховуватися від органів досудового розслідування чи суду може виявитися та підтверджуватися, наприклад, отриманням громадянства іншої країни або подання відповідних заяв і документів для активізації цього процесу або ж терміновою купівлею квитків до іншої країни.

Не погоджуючись із встановленим судом ризиком впливу на свідків у кримінальному провадженні, адвокат зазначає, що суд не вказав, якими саме доданими до клопотання доказами цей факт підтверджується або з яких підстав суд дійшов такого висновку.

Заслухавши доповідача, захисника та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу, просили ухвалу слідчого судді скасувати, у зв`язку з невмотивованістю, та постановити нову, якою обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного браслету, позицію прокурора та слідчого, які наполягали на обґрунтованості судового рішення, вказуючи, що підозра у вчиненні тяжкого злочину ОСОБА_6 , була змінена і повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, об`єм обвинувачення збільшився на два епізоди, за місцем проживання підозрюваний зберігав і реалізував прекурсори у складі організованої групи, до якої входить і батько підозрюваного, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Як убачається з клопотання слідчого та матеріалів провадження ОСОБА_6 підозрюється у тому, що як член організованої злочинної групи, яка характеризується стійкістю, згуртованістю, оскільки мала стабільний склад протягом усього часу діяльності, починаючи з кінця червня 2023 року по березень 2024 року, склад групи не змінювала, здійснювала злочинну діяльність, пов`язану з незаконним обігом психотропної речовини на території Прилуцького району Чернігівської області.

Зокрема, ОСОБА_6 , як виконавець, згідно з розробленим планом злочинних дій та відведеної йому ролі, брав активну участь у вчиненні злочинів організованою групою, отримував від ОСОБА_10 психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, здійснював її виготовлення, зберігання, перевезення та безпосередньо збував цю речовину шляхом особистої передачі кінцевим споживачам, також отримував грошові кошти від незаконної діяльності організованої групи.

21 березня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, у цей же день його затримано у порядку ст. 615 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 23 березня 2024 року до підозрюваного ОСОБА_6 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20 травня 2024 року, з визначенням застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 гривень (а.с. 36-38), який 17 травня 2024 року ухвалою слідчого судді продовжений до 13 липня 2024 року включно.

05 липня 2024 року ОСОБА_6 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку передбаченому КПК України.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених в ст. 184 КПК України, повинно містити: 1) виклад обставин які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Згідно з ч. 5 зазначеної норми, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч. 3 ст. 199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що слідчий зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався, адже клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 обґрунтовано належним чином, а його доводи підтверджуються доданими до нього матеріалами.

Так, поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні злочину.

На стадії досудового розслідування кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Тобто, безумовною передумовою дослідження обставин щодо причетності особи до вчинення злочину, є наявність самої події злочину, як такої.

У даному випадку, повідомивши ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.311 КК України, слідчий зібрав, перевірив та оцінив у встановленому законом порядку докази, які в своїй сукупності приводять до єдиного висновку про те, що конкретна особа могла вчинила злочини, за які передбачене покарання Кримінальним кодексом України.

При цьому, колегія суддів враховує, що надані до клопотання докази та його обгрунтвання не зводяться лише фактично до матеріалів НСРД, а вже містять ту сукупність доказів, яка дозволяє на думку сторони обвинувачення завершити досудове розслідування, у зв`язку з чим іншій стороні і було відкрито матеріали досудового розслідування у порядку ст. 290 КПК України.

Отже, твердження апелянта про необґрунтованість підозри є безпідставним, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається наявність існування фактів, інформації, які можуть переконати в тому, що ОСОБА_6 міг вчинити кримінальні правопорушення.

Перевіряючи доводи сторони захисту на предмет не доведення стороною обвинувачення та необґрунтованості рішення слідчого судді про достатність підстав вважати, що заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися та виправдовують необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрювана особа однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що вона має реальну можливість їх здійснити. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрювана може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

При встановленні ризиків кримінального провадження слідчий суддя застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слідчий суддя має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

В межах судового розгляду поданого суду клопотання щодо ОСОБА_6 , слідчим суддею була встановлена обґрунтованість продовження існування заявлених стороною обвинувачення ризиків, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та суду; 2) незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; 3) вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення у яких підозрюється.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості судового рішення в частині встановлених ризиків, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді відносно існування у даному провадженні ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду

Зокрема, апеляційний суд підкреслює, що ОСОБА_6 з огляду на підозру у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, тяжкість покарання за їх вчинення, може переховуватися від органів досудового розслідування чи суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Реальною є можливість вільної зміни підозрюваним свого місця перебування у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, внаслідок якої Україною не контролюється значна частина кордону. Це підвищує ймовірність його переховування від органів досудового розслідування та суду, а у сукупності з іншими обставинами кримінального провадження підтверджує наявність відповідного ризику.

З урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним зауважити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Що стосується ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме впливу на свідків у кримінальному провадженні, то колегія суддів виходить із того, що ОСОБА_6 , зважаючи на зазначену стороною обвинувачення роль у вчиненні кримінальних правопорушень, може здійснювати особистий чи опосередкований вплив на свідків у кримінальному провадженні, з метою спотворення даних, що можуть свідчити про його причетність до вчинення вказаного злочину, оскільки мав безпосередній контакт зі значним колом осіб. Відсутність на даний момент підтверджених фактів впливу підозрюваним на свідків не спростовує можливості здійснення ним таких дій в подальшому.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Про обґрунтованість ризику вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, свідчить те, що особа молодого віку з базовими потребами забезпечити свій рішень життя не має офіційного стабільного доходу, а тривала противоправна діяльність щодо збуту психотропних речовин в даному випадку не буде стримуючим фактором при виборі саме законослухняного способу життя.

Крім того, колегія суддів виходить з того, що продовження запобіжного заходу обумовлене об`єктивними причинами, пов`язаними із виконанням вимог ст. 290 КПК України, без виконання вимог яких орган досудового розслідування не зможе завершити досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні до закінчення дії попередньої ухвали, а також виходить із того, що таке утримання особи є законним і обґрунтованим, та не становить порушення прав людини, а отже, таке втручання є розумним і співмірним для цілей цього кримінального провадження.

Відтак, рішення слідчого судді про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 повністю узгоджується з вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 липня 2024 року про продовження строків тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 311 КК України, ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13