Справа № 591/2301/24
Провадження № 1-кс/591/1688/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2024 року слідчий суддя Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000109 від 22.02.2024, за ознаками кримінальних правопорушень передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України, про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, мотивуючи тим, що здійснюється досудове розслідування вказаного кримінального провадження за якого голова правління ПАТ «Сумбуд» ОСОБА_4 , будучи службовою особою, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів вчинив кримінальні правопорушення у сфері господарської діяльності та проти власності.

21.05.2024 постановою слідчого у кримінальному провадженні нежитлове приміщення, офіс АДРЕСА_1 та на праві власності належить ТОВ «Інвестиційна компанія Хорс» визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки являється об`єктом кримінально-протиправних дій та відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, тому слідчий просив накласти арешт на них з метою їх збереження.

В судове засідання слідчий не прибув, повідомлений про місце і час розгляду справи належним чином, надав заяву про проведення розгляду клопотання без його участі.

В порядку ч. 2 ст. 172 КПК України судом прийнято рішення про розгляд клопотання слідчого, про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, без повідомлення власника майна.

Дослідивши матеріали справи, слід зробити такі висновки:

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Тобто, вирішуючи клопотання про арешт майна з метою його збереження як речового доказу, необхідним є встановлення не лише відповідності цього майна критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України, але й наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження цього майна.

В той же час, ані у постанові від 20.05.2024 ані у клопотанні слідчим не вказано відповідного обґрунтування ризиків знищення, перетворення, приховання чи відчуження офісного приміщення.

З огляду на наведене, клопотання не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1