Справа № 206/288/23
Провадження № 1-кс/206/788/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 року слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретареві ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000223, внесеного 13 грудня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

До Самарського районного суду м. Дніпропетровська з клопотанням про арешт майна звернулась прокурор Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0000223, внесеного 13 грудня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що СВ ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом набуття права власності на нерухоме майно у м. Дніпрі, в тому числі, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 групою осіб шляхом обману, чим спричинено шкоду потерпілим в великих розмірах.

Згідно інформації КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради від 15.04.2024 №8321 - станом на 31.12.2012 право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 15.12.2000 виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, згідно з розпорядженням №1/1117-2000, зареєстроване в КП «ДМБТІ» та записано в реєстрову книгу №463п за реєстровим №846-309. Відомості про належність спірного майна ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підтверджуються листом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 29.05.2024 за вих. 3/12-2795.

07 вересня 2023 року ОСОБА_6 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з заявою про встановлення факту смерті близьких осіб на тимчасово окупованій території.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2023 року у справі 201/10418/23, провадження 2-о/201/346/2023 задоволено заяву ОСОБА_6 та встановлено факт смерті громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце смерті с. Рубанівка, Великолепетиського району, Херсонської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також встановлено факт смерті громадянки України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце смерті с. Рубанівка, Великолепетиського району, Херсонської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вказані особи, відповідно до поданої позовної заяви ОСОБА_6 виїхали в січні 2022 року на тимчасове проживання до АДРЕСА_2 .

Крім того, в описовій частині рішення вказано, що заявник є єдиним спадкоємцем померлих та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

В подальшому, на підставі вищевказаного рішення ОСОБА_6 отримав 19 жовтня 2023 року свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане приватним нотаріусом ОСОБА_7 як єдиному спадкоємцю (сину) після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_4 (загальною площею 49,8 кв.м, з них житлова 26.6).

Згідно відомостей з Реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_5 була відчужена ОСОБА_6 23 листопада 2023 року, тобто через 1 місяць 4 дні після набуття останнім права власності на вказаних об`єкт нерухомого майна, на підставі укладеного договору купівлі-продажу, де останній вказаний як спадкоємець вказаного об`єкту нерухомості, на користь ОСОБА_8 .

В Державному реєстрі актів цивільного стану громадян наявний актовий запис про смерть №470 від 19 січня 2010 року по відділу реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції, складений стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дата смерті 18 січня 2010 року, а також наявний актовий запис про смерть №469 від 19 січня 2010 року по відділу реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції, складений стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дата смерті 16 січня 2010 року (лист Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану УДР Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21 травня 2024 за вих. 30802/06.9-44 та від 21.05.2024 за вих. 30602/06.9-44).

Згідно листа Шостої дніпровської державної нотаріальної контори від 24 червня 2024 року за вих. 1515/01-09 з`ясовано, що після смерті ОСОБА_5 , 1924 року народження, що померла ІНФОРМАЦІЯ_7 заведена 20 січня 2010 року в Першій дніпровській державній нотаріальній конторі спадкова справа за номером 49/2010. Зі змісту листа Шостої дніпровської державної нотаріальної контори від 24 червня 2024 року за вих. 1514/01-09 з`ясовано, що після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що помер 16 січня 2010 року також заведена 20 січня 2010 року в Першій дніпровській державній нотаріальній конторі спадкова справа за № 50/2010, а 23 січня 2016 видано свідоцтво про право на спадщину (бланк НАТ 854069).

У відповідності до листа Першої дніпровської державної нотаріальної контори від 11 липня 2024 року за вих. 1355/01-16 встановлено, що 20 січня 2010 року даною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №50/2010, після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 , на підставі заяви про прийняття спадщини від імені племінника спадкодавця - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . В подальшому, 23 березня 2016 року державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Парусниковою ОСОБА_10 видано свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням за реєстровим №9-72 на грошові вклади в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_9 .

У відповідності до листа Першої дніпровської державної нотаріальної контори від 11 липня 2024 року за вих. 1356/01-16 встановлено, що 20 січня 2010 року даною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №49/2010, після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 , на підставі заяви про прийняття спадщини від імені ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , станом на 11 липня 2024 року, не видано.

Тобто, встановлено безпідставне вибуття нерухомого майна житлового фонду, а саме квартири АДРЕСА_5 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який в подальшому на підставі укладеного договору купівлі-продажу №476 від 23 листопада 2023 року, що посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_11 передав у власність ОСОБА_8 спірну квартиру.

Обґрунтовуючи своє клопотання про накладення арешту на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_5 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_8 , прокурор зазначає, що останньою право власності на вказану квартиру набуто кримінально протиправним шляхом, вказана квартира є речовим доказом, а тому з метою збереження речових доказів, а також запобігання її майбутнього відчуження іншим особам, що фактично ускладнить її повернення законному власнику та може завдати шкоду третім особам, які можуть придбати дане нерухоме майно не підозрюючи, що вона набута шахрайським шляхом, існує необхідність у накладенні арешту на вказану квартиру у вигляді заборони її відчуження та розпорядження.

Прокурор в судовому засіданні пояснила, застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту із забороною на відчуження на вказаної квартири є співмірним завданій кримінальним правопорушенням шкоди, оскільки арешт накладається лише на нерухоме майно, права на яке отримано злочинним шляхом. Прокурор в судовому засіданні також уточнила власне клопотання і просила накласти арешт на вказану квартиру виключно у вигляді заборони на її відчуження.

Власник майна в судове засідання не з`явився.

Вислухавши доводи прокурора, дослідивши письмові матеріали клопотання та врахувавши встановлені в судовому засіданні обставини, приходжу до висновку про задоволення клопотання з огляду на наступне.

Судом встановлено, що в провадженні ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000223 від 13 грудня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №387029640 від 16 липня 2024 року вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_6 23 листопада 2023 року зареєстровано за ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 476, виданого 23 листопада 2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_11

19 жовтня 2023 року право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 1017, видано 19 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , бланк НСО 751960.

Згідно з ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

У відповідності до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди ч. 2 ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно із ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На підставі абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 11, 12 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Враховуючи викладене, слідчий суддя погоджується з твердженням прокурора про те, що квартира АДРЕСА_6 , яка на праві власності належить ОСОБА_8 , відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та наразі існує ризик її відчуження третім особам, а тому з метою збереження речових доказів дійсно є необхідність у накладенні арешту на вказане майно у вигляді заборони його відчуження та такий спосіб арешту є найменш обтяжливим.

Водночас із цим, клопотання прокурора в частині накладення арешту на вказану квартиру у вигляді заборони на розпорядження не підлягає задоволенню з вищенаведених підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173, 223, 234, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000223, внесеного 13 грудня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт у вигляді заборони на відчуження у будь-який спосіб квартири АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 020, загальною площею 49,8 кв.м. (з них житлова складає 26,6 кв.м.), право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1