Справа № 169/546/22 Провадження №11-кп/802/191/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0000802 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Турійського районного суду Волинської області від 21 листопада 2023 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком суду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт Луків Турійського району Волинської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючий, з професійно-технічною освітою, неодружений, громадянин України, раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.122 КК України до покарання у вигляд позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Також вироком вирішено цивільний позов.

ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він 10 вересня 2022 року близько 13 години, перебуваючи на дорозі біля місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , під час словесної суперечки на ґрунті особистих неприязних відносин зі своїм сусідом ОСОБА_10 , умисно наніс останньому два удари кулаками правої та лівої руки в область нижньої щелепи, внаслідок чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді перелому обох гілок нижньої щелепи зі зміщенням, що за ступенем тяжкості належать до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по ознаці стійкої втрати працездатності менш ніж на третину.

В поданій апеляційній скарзі захисник вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим. Посилається на те, що в основу вироку суд поклав висновок судово-медичного експерта №159, який є недопустимим доказом. Зазначає, що під час виконання вимог ст.290 КК України, сторона обвинувачення не відкрила медичну картку амбулаторного хворого, на підставі якої виконано вказаний висновок. Крім того, безпідставно було відмолено у відкритті вказаної амбулаторної картки під час судового розгляду. Також зазначає, що показання потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 є розбіжними між собою. Крім того, судом порушено таємницю нарадчої кімнати, оскільки вирок було проголошено в порушення вимог ч. 1 ст. 376 КПК України. Просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю події кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримували, просили скасувати вирок суду та закрити провадження у справі, думку прокурора, яка подану апеляційну скаргу заперечувала і просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності, і достатності, у їх сукупності оцінки з точки зору достатності для висновку про доведеність вини.

Ці вимоги закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_8 , судом першої інстанції були дотримані.

Згідно правил ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приписами статті 392 КПК України регламентовано, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, тобто умисному завданні середньої тяжкості тілесних ушкоджень, за обставин, викладених у вироку, суд обґрунтував доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження і які досліджені місцевим судом відповідно до ст.94 КПК України.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про те, що докази в рамках кримінального провадження у своїй сукупності, не є достатніми для підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Будучи допитаним місцевим судом потерпілий ОСОБА_10 суду показав, що 10 вересня 2022 року в обідню пору близько 13 години повертався додому. Обвинувачений зі своєю співмешканкою, яка знімала відео на телефон, стояли на дорозі. Між ним та ОСОБА_8 виникла словесна суперечка щодо місця розташування належного йому хліва. Під час конфлікту обвинувачений двічі вдарив його кулаками в щелепу. Перший удар він витримав, а від другого впав. Викликали поліцію. Пізніше біль в щелепі посилився, у зв`язку з чим поїхав у лікарню, де встановили, що у нього перелом щелепи. Обвинувачений вибачення не просив, а навпаки лише погрожував йому. Вказував, що такими діями обвинуваченого йому заподіяно також і моральну шкоду. Позов підтримав із викладених у ньому підстав, просив його задовольнити.

Об`єктивність показань потерпілого також підтверджується і даними висновку експерта № 159 від 19 вересня 2022 року, згідно якого при проведенні судово-медичної експертизи в потерпілого ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому обох гілок нижньої щелепи зі зміщенням. Такі тілесні ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмета з обмежуючою травмуючою поверхнею, можливо при обставинах, вказаних в описовій частині постанови слідчого, термін утворення відповідає відомостям, вказаним у наданій на експертизу медичній документації. Ушкодження завдані мінімальною кількістю контактів не менше одного. Вказані тілесні ушкодження по ступеню тяжкості відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, по ознаці стійкої втрати працездатності менш ніж на третину (п.2.2.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (т.1 а.к.п.110).

Вказані обставини підтверджуються і консультаційним висновком спеціаліста від 12 вересня 2022 року, згідно якого щелепно-лицевий хірург КП «Волинська обласна клінічна лікарня» ОСОБА_12 встановив ОСОБА_10 діагноз перелом нижньої щелепи в ділянці обох суглобових паростків та надав відповідні рекомендації (т.2 а.к.п.26).

Також під час слідчого експерименту за участю потерпілого від 11.09.2022, ОСОБА_10 відтворив обставини спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , а саме показав, як 10 вересня 2022 року близько 14 години на вулиці Молєва в селищі міського типу Луків він та обвинувачений стояли під час конфлікту один відносно одного, та механізм нанесення обвинуваченим йому ударів: перший удар кулаком лівої руки в ділянку нижньої щелепи справа, від якого він не впав; другий удар кулаком правої руки в ділянку нижньої щелепи зліва, від якого він впав на землю з велосипедом, який тримав у руках (т.1 а.к.п.102-106).

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 вказав, що проживає по АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 є його сусідом. 10 вересня 2022 року в обідню пору дощило та він вийшов на дорогу, щоб поправити накриття над копицею соломи. Побачив, що ОСОБА_8 з співмешканкою стоїть теж на дорозі біля свого будинку. Через кілька хвилин з`явився ОСОБА_10 з велосипедом. ОСОБА_8 та ОСОБА_10 про щось говорили. Під час розмови ОСОБА_8 наніс один удар рукою ОСОБА_10 , від чого той похитнувся. Тоді ОСОБА_8 ще раз вдарив рукою ОСОБА_10 , внаслідок чого останній впав. Бачив, що дружина ОСОБА_10 бігла до нього по подвір`ю. Після цього він продовжив поправляти накриття та пішов додому.

Свої показання свідок ОСОБА_13 підтвердив і під час слідчого експерименту за його участю від 16.09.2022, в ході якого свідок відтворив обставини нанесення обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 , зокрема за допомогою макету людини показав розташування тіла обвинуваченого та потерпілого один стосовно другого під час конфлікту, і механізм нанесення обвинуваченим ударів потерпілому: перший удар кулаком лівої руки в праву сторону обличчя потерпілого; другий удар кулаком правої руки в ліву сторону обличчя потерпілого, від якого останній впав на землю з велосипедом (т.1 а.к.п.99-102).

Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 суду показала, що 10 вересня 2022 року її чоловік поїхав у магазин купити цемент. В обідню пору близько 13 години повертався додому, зупинився навпроти будинку ОСОБА_8 . Бачила як обвинувачений наніс удар її чоловікові, після чого останній впав, але сам піднявся і дійшов до хвіртки. Подія відбувалася на відстані близько 10 метрів від неї. Завела чоловіка додому та викликала поліцію. Після того, як поліцейські поїхали, самопочуття її чоловіка погіршилося, у зв`язку з чим вона викликала швидку медичну допомогу, яка відвезла їх у лікарню. У лікарні зробили знімок і встановили, що в чоловіка перелом щелепи.

Крім того, під час слідчого експерименту 11.09.2022, свідок ОСОБА_11 відтворила обставини нанесення обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, зокрема за допомогою макету людини ОСОБА_11 показала, яким чином 10 вересня 2022 року близько 14 години на вулиці Молєва в селищі міського типу Луків були розташовані тіла обвинуваченого та потерпілого один стосовно другого під час конфлікту, а також відтворила механізм нанесення обвинуваченим удару потерпілому кулаком правої руки в ліву сторону обличчя потерпілого, від якого останній впав на землю з велосипедом (т.1 а.к.п.107-109).

Таким чином, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_13 ствердили, що вони бачили як обвинувачений ОСОБА_8 наніс удар потерпілому кулаком правої руки в ліву сторону обличчя.

Тому доводи обвинуваченого про те, що він не наносив ударів потерпілому, є безпідставними та голослівними, оскільки спростовуються вищенаведеними показаннями потерпілого, свідків та протоколами слідчих експериментів.

Крім зазначених доказів винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України доводиться також й іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції.

Так, відповідно до поданої заяви про кримінальне правопорушення, 10 вересня 2022 року, тобто в день вчинення кримінального правопорушення, потерпілий ОСОБА_10 звернувся в Ковельське РУП ГУНП у Волинській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій зазначив, що 10 вересня 2022 року близько 14 години на вулиці Молєва в селищі міського типу Луків ОСОБА_8 на ґрунті неприязних особистих відносин наніс йому тілесні ушкодження (т.1 а.к.п.98).

З даної заяви убачається, що в день після конфлікту з ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_10 звернувся до правоохоронних органів з приводу заподіяних йому тілесних ушкоджень обвинуваченим.

Доводи сторони захисту про те, що висновок експерта № 159 від 19 вересня 2022 року є недопустимим доказом, є безпідставними з таких мотивів.

Так, суб`єктами збирання доказів зі сторони обвинувачення є слідчий, дізнавач, прокурор, а у випадках отримання доручення в порядку частини 2 статті 41 КПК України, - оперативні підрозділи.

Частиною 2 статті 93 КПК України визначені способи збирання доказів стороною обвинувачення, до яких належать проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.101 КПК України висновок експерта повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.

Згідно з п.4.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6, судово-медичний експерт встановлює особу обстежуваного за паспортом чи іншим документом, що його замінює, з`ясовує у нього обставини заподіяння ушкоджень, скарги та, за потребою, інші відомості; ознайомлюється з матеріалами справи і наявними медичними документами. Всі отримані відомості фіксуються у висновку експерта (акті судово-медичного обстеження).

Так, місцевий суд належним чином перевірив висновок експерта № 159 від 19 вересня 2022 року на предмет допустимості та зазначив, що дана експертиза була проведена на підставі постанови слідчого ОСОБА_14 від 12 вересня 2022 року по медичній документації: медичній картці амбулаторного хворого ОСОБА_10 № НОМЕР_1 , яку останній надав слідчому 12 вересня 2022 року, що підтверджується відповідною заявою потерпілого.

Як вбачається з вказаного висновку, експерт ОСОБА_15 , який проводив експертні дослідження, був ознайомлений зі своїми правами, обов`язками та відповідальністю експерта за статтями 384, 385 КК України, а тому ставити під сумнів його повноваження чи правильність висновків (які є науково обґрунтованими, а форма і зміст висновку відповідають Інструкції про призначення судових експертиз та експертних досліджень), підстав немає.

Указаний висновок експерта був зроблений судово-медичним експертом, завідуючим Ковельського районного відділу судово-медичної експертизи ОСОБА_15 , стаж експортної роботи з 2000 року, 2-й кваліфікаційний клас судового експерта, вища атестаційна категорія лікаря.

Під час експертного дослідження експертом безпосередньо було оглянуто потерпілого ОСОБА_10 , а також була досліджена медична документація, яка була надана слідчим, зокрема медична картка амбулаторного хворого ОСОБА_10 № 23013 ВОКЛ.

Дані про те, що експерту було надано підроблену медичну документацію, а саме медичну картку амбулаторного хворого ОСОБА_10 № НОМЕР_2 ВОКЛ, в матеріалах справи відсутні, та це є лише припущенням сторони захисту.

Водночас, вищезгадана медична документація була безпосереднім предметом дослідження експертом з наданням відповідних висновків.

Згідно заяви потерпілого ОСОБА_10 від 12.09.2022, він надав слідчому для проведення медичної експертизи амбулаторну карту виписану на його ім`я у Волинській обласній лікарні (т.1 а.к.п.111).

Надання цих документів слідчим на дослідження експерту лише сприяло виконанню завдань кримінального провадження, якими є охорона законних інтересів учасників кримінального провадження, у даному випадку потерпілого ОСОБА_10 , ніяким чином це не порушило і не могло порушити права обвинуваченого.

Також суд визнав безпідставними твердження захисника про те, що карта стаціонарного хворого (оригінал) повинна бути долучена до матеріалів кримінального провадження.

Слід звернути увагу на те, що медична документація може бути надана безпосередньо потерпілою особою або на запит слідчого, і лише у випадку неможливості отримати документи у такий спосіб слідчий звертається до слідчого судді з метою отримати дозвіл на тимчасовий доступ до речей та документів.

З урахуванням викладеного, відсутні підстави вважати, що медичну документацію на ім`я потерпілого ОСОБА_10 у даному провадженні було отримано слідчим з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В матеріалах справи відсутні дані, що вказана медична документація оглядалась слідчим у провадженні зі складанням відповідного процесуального документу, проте за будь-яких обставин, відсутність вказаного документу щодо огляду такої документації слідчим, котрий не володіє знаннями з медицини для її детального опису, ні на що не вказує.

Аналізуючи цю ситуацію з точки зору дотримання процедури збирання доказів, колегія суддів вважає, що така процедура порушень не містить. Зокрема, слідчий особисто отримав від потерпілого медичні документи, оглянув їх і надав експертові разом з постановою про залучення експерта для проведення експертизи.

Висновок експерта є самостійним джерелом доказів (частина 2 статті 84 КПК України), залучення експерта для проведення експертизи відбувалося у порядку, передбаченому статтею 243 КПК України; експерт є належним суб`єктом для проведення цього виду експертних досліджень і відповідає вимогам, що висуваються частинами 1, 2 статті 69 КПК України та Законом України «Про судову експертизу»; експерт не здійснював за власною ініціативою збирання матеріалів для проведення експертизи; отримання ним безпосередньо від потерпілої, яка була присутньою під час дослідження, медичної документації за вказівкою слідчого не призвело до істотного порушення прав та свобод людини, а також не вплинуло на достовірність отриманих висновків.

Сама по собі відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформований висновок експерта, у цьому випадку не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та не зумовлює визнання вказаного експертного дослідження недопустимим доказом.

Така позиція апеляційного суду узгоджуються з усталеною практикою Верховного Суду, висловленою, у постановах від 20 жовтня 2021 року справа № 369/10141/15-к, (провадження № 51-2308 км 18), від 27 вересня 2023 року справа № 729/521/20 (провадження № 51-3349км23), від 04 жовтня 2023 року справа № 159/1506/20 (провадження № 51-4048км23).

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на ту обставину, що даних про те, що захисник заявляв клопотання про надання йому для ознайомлення медичну документацію при ознайомленні з матеріалами провадження в порядку ст.290 КПК України, матеріали справи не містять.

Отже, твердження захисника про те, що медична документація не була йому надана для ознайомлення в порядку ст.290 КПК України, не вказує на недопустимість такого доказу, як висновок експерта, з яким захисника ознайомлювали з дотримуванням вимог кримінального процесуального закону у порядку їх отримання стороною обвинувачення.

Порядок відкриття матеріалів регулюється ст.290 КПК України, за змістом якої прокурор або слідчий повідомляють про надання підозрюваному та його захиснику доступу до матеріалів досудового розслідування.

Разом з цим, захист не позбавлений процесуальної можливості за необхідності клопотати про надання доступу до матеріалів, які досліджував експерт, на стадії виконання вимог ст.290 КПК України. За відсутності такого клопотання, з урахуванням ст.22 КПК України слід розуміти, що сторона захисту, самостійно відстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися на згаданій стадії провадження правом на відкриття їй також і медичної документації.

З огляду на вищенаведене, доводи захисника про недопустимість доказу висновку експерта, не можуть вважатися обґрунтованими.

Також місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що твердження сторони захисту про те, що у потерпілого взагалі були відсутні тілесні ушкодження, оскільки відповідно до повідомлення Комунального підприємства «Волинська обласна клінічна лікарня» Волинської обласної ради від 06 червня 2023 року № 1.10/1472 ОСОБА_10 на стаціонарному лікуванні не перебував і за медичною допомогою в установу не звертався, є безпідставними і не мають правового значення для розгляду цього кримінального провадження.

Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги такі твердження захисника, оскільки ні в адвокатському запиті, ні в повідомленні лікарні не вказаний період, за який запитується та надається інформація, і факт перебування чи неперебування потерпілого на стаціонарному лікуванні не є предметом доказування у цьому провадженні.

Крім того, місцевим судом досліджено надані Комунальним підприємством «Волинська обласна клінічна лікарня» Волинської обласної ради відповіді, згідно якими потерпілий ОСОБА_10 12 вересня 2022 року звертався за медичною допомогою в зазначену установу і на нього була заведена амбулаторна карта № НОМЕР_2 . Відповідно до відомостей з електронної системи E-health ОСОБА_10 був на прийомі в лікаря ортопеда-травматолога та щелепно-лицевого хірурга. За результатом огляду ОСОБА_10 був встановлений діагноз So 2.66 перелом нижньої щелепи. На госпіталізацію ОСОБА_10 не прийшов, амбулаторну карту не повернув (т.2 а.к.п.204, т.1 а.к.п.42).

Твердження захисника про те, що медична документацію є підробленою, так як потерпілий 12.09.2022 не звертався до лікаря-рентгенолога, що підтверджується відповіддю КП «Волинська обласна клінічна лікарня» №1.10/3500 від 13.12.2023 є безпідставними, оскільки згідно відповіді вказаного закладу охорони здоров`я №1.10/2974 від 27.10.2023 пацієнт ОСОБА_10 12 вересня 2022 року звертався за медичною допомогою у КП «Волинська обласна клінічна лікарня». Він був на прийомі в лікаря ортопеда-травматолога та щелепно-лицевого хірурга. Встановлено діагноз перелом нижньої щелепи (т.2 а.к.п.42).

Звернення потерпілого до КП «Волинська обласна клінічна лікарня» повністю підтверджується і консультаційним висновком спеціаліста від 12 вересня 2022 року. Яким підтверджено діагноз перелом нижньої щелепи та надано відповідні рекомендації (т.2 а.к.п.26).

Беручи до уваги викладену сукупність обставин, дані медичної документації, висновку експерта та відповіді КП «Волинська обласна клінічна лікарня», апеляційний суд приходить до переконання, що відсутність даних про звернення потерпілого ОСОБА_10 до лікаря-рентгенолога жодним не свідчить про підробленням медичної документації на його ім`я, та не спростовує інформації про перебування на прийомі лікарів ортопеда-травматолога та щелепно-лицевого хірурга, консультаційного висновку спеціаліста від 12 вересня 2022 року, а також висновку судово-медичного експерта.

Більше того, вказана інформація жодним чином не спростовує і сукупності вищенаведених доказів вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і не може бути єдиною і безумовною підставою для скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження.

Що стосується інших доводів зазначених в апеляційній скарзі (зокрема, щодо часу та місця заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, сумнівів захисника щодо існування медичної карти стаціонарного хворого та інші), то вони були предметом ретельної перевірки судом першої інстанції, а відповіді на них детально викладені в оскаржуваному вироку.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що клопотання сторони захисту були розглянуті судом та вирішені відповідно до вимог закону, а тому твердження захисника про протилежне є безпідставними.

Судом першої інстанції перевірялись доводи обвинуваченого про те, що тілесних ушкоджень потерпілому він не спричиняв, однак такі обставини не знайшли свого належного підтвердження в суді і повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів у кримінальному проваджені, які зазначені вище.

Наведені судом у вироку докази зібрані у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, обґрунтовано визнані належними, достатніми та допустимими. Правильність висновків суду щодо наведених доказів у апеляційного суду сумнівів не викликає та не спростовується доводами апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

При оцінці доказів та доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції показання потерпілого та свідків, які підтверджуються висновком експерта та протоколами слідчих експериментів, вважає логічними, послідовними, такими, що не містять істотних суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Тому місцевий суд обґрунтовано прийняв їх до уваги, та визнав їх достовірними й такими, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційний суд не встановив істотних процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій.

Незгода обвинуваченого та його захисника з оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Апеляційний суд вважає, що за встановлених судом обставин, дії ОСОБА_8 за ч.1 ст.122 КК України кваліфіковано правильно.

Є безпідставними доводи захисника про те, що місцевим судом порушено таємницю нарадчої кімнати.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, дата його ухвалення зазначена 16 листопада 2023 року (т.2 а.к.п.50).

Згідно ухвали Турійського районного суду Волинської області від 24 листопада, у оскаржуваному вироку виправлено описку щодо дати його ухвалення з «16 листопада 2023 року» на правильну дату «21 листопада 2023 року».

Відповідно до ч.1 ст.379 КПК України, суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не має права змінювати зміст судового рішення, а лише усуває неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених обставин справи. Виправлення допущених у вироку та ухвалі описок чи арифметичних помилок допускається, якщо при цьому не зачіпається суть цих судових рішень.

На переконання апеляційного суду, місцевий суд, дотримуючись вищезазначених вимог закону, виправляючи описку в оскаржуваному вироку, не вносячи при цьому зміни до його змісту.

Доводи захисника про те, що ухвала Турійського районного суду Волинської області від 24 листопада 2023 року про виправлення описки є незаконною, є необґрунтованими, так як вказане судове рішення набрало законної сили.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, місцевий суд у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.

Так, місцевим судом взято до уваги ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії не тяжких злочинів.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Також місцевим судом враховано особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є здоровою працездатною особою, не працює, неодружений, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти життя і здоров`я особи та проти громадського порядку (останній раз ухвалою Турійського районного суду Волинської області від 11 жовтня 2016 року звільнений від відбування покарання, призначеного вироком Старовижівського районного суду Волинської області від 07 жовтня 2014 року за частиною першою статті 121, частиною другою статті 296 Кримінального кодексу України, у зв`язку з закінченням іспитового строку), що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність.

На підставі вказаних обставин місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень є призначення покарання у виді обмеження волі, в межах передбаченої санкцією ч.1 ст.122 КК України, яке слід відбувати реально.

Апеляційний суд вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для скасування вироку суду та закриття кримінального провадження з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Турійського районного суду Волинської області від 21 листопада 2023 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: