490/5405/24 17.07.2024
н/п 1-в/490/111/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/5405/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2024 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в залі суду м.Миколаєва заяву адвоката ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Буховецьке Бобринецького району Кіровоградської області, є громадянином України, із середньою спеціальною освітою, одружений, раніше судимий, засуджений вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва від 02.11.2023 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.ч.1, 4 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, зміненого ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 16.01.2024 року в частині зарахування строку відбутого покарання за попереднім вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 15.01.2021 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

25 червня 2024 року до Центрального районного суду м.Миколаєва через систему "Електронний суд" надійшла заява адвоката ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування поданої заяви адвокат ОСОБА_5 зазначив, що ОСОБА_4 засуджений вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва від 02.11.2023 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 16.01.2024 року, на підставі ч.4 ст.70 КК України, зараховано у строк покарання частково відбуте покарання за вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 15.01.2021 року, а саме: з 13.03.2019 року по 10.12.2019 року, та з 18.05.2020 року по 16.01.2024 року. Станом на 24.06.2024 року ОСОБА_4 тримається під вартою 4 роки 10 місяців 3 дні, тобто на даний час невідбутою частиною покарання є 1 місяць та 27 днів. На даний час ОСОБА_4 утримується в ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор". У зв`язку з тим, що засуджений позитивно характеризується адміністрацією Миколаївського СІЗО, має неодноразові заохочення за сумлінну працю, залучається до робіт з благоустрою, стягнення погашені у встановленому законом порядку, відбув передбачений законом необхідний строк покарання для застосування умовно-дострокового звільнення, можна дійти до висновку, що ОСОБА_4 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду перебування в СІЗО довів своє виправлення, а за такого, на думку адвоката, є всі підстави для прийняття рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 та засуджений ОСОБА_4 подану заяву про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання підтримали та просили задовольнити.

Прокурор проти задоволення заяви адвоката ОСОБА_5 заперечував та просив залишити її без розгляду, посилаючись на те, що ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 02.05.2024 року у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 було відмовлено та на час розгляду повторної заяви пройшов менший строк, ніж передбачений ч.7 ст.539 КПК України.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали судової справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст.81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Як вбачається з матеріалів судової справи, ОСОБА_4 02.11.2023 року засуджений вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.ч.1, 4 ст.70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 16.01.2024 року вирок Ленінського районного суду м.Миколаєва від 02.11.2023 року щодо ОСОБА_4 змінено, на підставі ч.4 ст.70 КК України, зараховано у строк покарання частково відбуте покарання за вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 15.01.2021 року, а саме: з 13.03.2019 року по 10.12.2019 року, та з 18.05.2020 року по 16.01.2024 року, тобто до дня набрання оскаржуваним вироком законної сили.

Початок строку покарання: 16.01.2024 року, кінець строку покарання: 21.08.2024 року.

На даний час засуджений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , утримується в державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" на підставі ухвали Центрального районного суду м.Миколаєва від 25.06.2024 року, керуючись ст.537 КПК України тимчасово залишений для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №0000689. Наказ начальника установи про залишення даного засудженого в відділенні господарчого обслуговування не видавався.

Судом встановлено, що ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 02.05.2024 року у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було відмовлено (судова справа №490/2676/24 провадження №1-в/490/77/2024). Вказана ухвала суду в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили.

Відповідно до ч.7 ст.539 КПК України, у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, а також щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених не раніше як через шість місяців.

На підставі викладеного та з урахуванням того, що на час розгляду заяви адвоката ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 пройшов менший строк, ніж передбачений ч.7 ст.539 КПК України, суд приходить до висновку, що у задоволенні вказаної заяви слід відмовити.

Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви адвоката ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом семи днів з моменту її оголошення, а засудженим з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_1