Справа № 308/1946/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах італійської компанії R.I.C.A. S.A.S. DI BRUOGNOLO GENNARO про повернення майна у кримінальному провадженні №0000025 від 13.01.2023

в с т а н о в и в:

до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло вищевказане клопотання про повернення майна.

Клопотання обґрунтоване тим, що італійська компанія R.I.C.A. S.A.S. DI BRUOGNOLO GENNARO є власником напівпричіпу ROS ROCA INDOX S.A. / AL3P, 18.12.2002 року випуску. Зазначений причіп знаходиться на території митного посту Ужгород за адресою АДРЕСА_1 . Між тим, усі необхідні слідчі дії по кримінальному провадженні №0000025 проведені ще у 2023 році, а тому наразі існують підстави повернути напівпричіп його власнику.

У судове засідання учасники процесу не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подали.

Всебічно та повно дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення внесеного клопотання, зважаючи на таке.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Порядок зберігання речових доказів і документів та вирішення питання про спеціальну конфіскацію, передбачені ст. 100 КПК України, яке не містить положень щодо порядку розгляду клопотань особи щодо порядку зберігання речових доказів у кримінальному провадженні шляхом повернення майна його власнику, а також повноважень слідчого судді щодо розгляду таких клопотань.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Частиною 6 ст. 100 КПК України встановлено, що речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню:

1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан;

4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.

У випадках, передбачених цією частиною, речові докази фіксуються за допомогою фотографування або відеозапису та докладно описуються. У разі необхідності може бути збережений зразок речового доказу, достатній для його експертного дослідження або інших цілей кримінального провадження.

Речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому цієї частини, такої самої вартості - для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.

Частиною 7 ст. 100 КПК України передбачено, що у випадках, передбачених пунктами 2, 4 та абзацом сьомим частини шостої цієї статті, слідчий за погодженням із прокурором або прокурор звертається з відповідним клопотанням до слідчого судді місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до слідчого судді Вищого антикорупційного суду, або до суду під час судового провадження, яке розглядається згідно із статтями 171-173 цього Кодексу. Прокурор у випадку, передбаченому абзацом сьомим частини шостої цієї статті, не пізніше наступного робочого дня з моменту постановлення ухвали слідчого судді, суду надсилає копію цієї ухвали Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, із зверненням щодо прийняття активів, а також вживає невідкладних заходів щодо передачі цих активів Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Тобто приписи КПК України передбачають конкретний перелік випадків, коли долю речових доказів вирішує слідчий суддя, і питання щодо повернення майна до таких випадків не відноситься.

При цьому згідно з абзацом першим пункту 8 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104, відповідальним за зберігання речових доказів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, є слідчий, дізнавач, який здійснює таке провадження.

За змістом ст.ст. 40, 40-1, 98-100 КПК України передача речових доказів на відповідальне зберігання відноситься до повноважень слідчого (дізнавача), тому саме слідчий (дізнавач) після визнання речей та документів речовими доказами зобов`язаний вирішити питання про їх збереження, у тому числі передачу на відповідальне зберігання у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України, або повернення.

Окрім цього, слідчий суддя звертає увагу на те, що положення КПК України передбачають випадки повернення майна, яке має статус «тимчасово вилученого».

Так, за приписами ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту; 5) за вироком суду в кримінальному провадженні щодо кримінального проступку.

Згідно з ч. 3 ст. 169 КПК України слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді

Отже, однією із підстав для повернення майна є скасування його арешту. При цьому після скасування арешту необхідність повернути тимчасово вилучене майно ґрунтується безпосередньо на законі та не вимагає окремого рішення слідчого судді. У подальшому, за умови не повернення такого майна, особа не позбавлена можливості звертатися до слідчого судді зі скаргою в порядку, передбаченому ст. 303 КПК України.

Таким чином, вимога, яка заявлена у клопотанні (про повернення майна) не віднесена до компетенції слідчого судді.

Із урахуванням обставин, за яких слідчий суддя під час досудового розслідування не уповноважений вирішувати питання щодо повернення майна, підстави для задоволення цього клопотання відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 26, 100, 369, 371-372 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

у задоволенні клопотання про повернення майна відмовити повністю.

Ухвала оскарженню не підлягає

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду: ОСОБА_1