УХВАЛА

Справа № 564/1976/22

11 березня 2024 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши увідкритому судовому засіданні клопотання захисника обвинуваченого-власника майна ОСОБА_4 -адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту на майно у у кримінальному провадженні № 0000274 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 240, ч.1 ст. 209 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Костопільського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000274 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 240, ч.1 ст. 209 КК України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 -адвокат ОСОБА_6 подав клопотання про скасування арешту майна. В обгрунтування клопотання зазначає, що на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000121 від 04.09.2020 відповідно до ухвали слідчого судді Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11.07.2022 у справі № 562/1384/22 задоволено клопотання слідчого та накладено арешт з позбавленням мене права розпорядження належним мені автомобілем марки "SUBARU OUTBACK" 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 28.10.2017.

Приймаючи 11.07.2022 року рішення про арешт майна слідчий суддя виходив з необхідності забезпечення збереження речового доказу, запобігання можливості його відчуження.Натомість, на даний час досудове розслідування завершено, а обвинувальний акт у кримінальному провадженні скерований до суду, тому потреба в подальшому застосуванні арешту відпала.

В судовому засіданні власник майна ОСОБА_4 та захинисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 клопотання підртимали.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти клопотання про скасування арешту на майно.

Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, дослідивши матеріали клопотання та матеріали обвинувального акту, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11.07.2022 року в межах кримінального провадження 0000121 від 04.09.2020 року накладено арештна майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , на транспортний засіб-автомобілем марки "SUBARU OUTBACK" 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 28.10.2017 із забороною розпоряджатися зазначеним майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носить у собі тимчасовий характер.

Відповідно до ч.1ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед суддею їх законності та переконливості.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Судом встановлено, що у клопотанні власником майна не доведено, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба, як того вимагають положення п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України. Також клопотання не містить належного обґрунтування та доказів того, що вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальність.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене та те що, прокурор заперечує щодо задоволення клопотання про скасування арешту на майно, оскільки даний автомобіль визнаний речовим доказом, а також з метою відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_4 внаслідок незаконного видобування корисних копалин, зазначений автомобіль потрібен буде можливо для вішкодування шкоди, тому скасування майна є передчасним, таким чином суд дійшов висновку, що клопотання власника майна про скасування арешту на автомобіль задоволенню не піддягає.

Керуючись ст.ст. 22, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого-власника майна ОСОБА_4 -адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту на майно у у кримінальному провадженні № 0000274 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч.2 ст. 240, ч.1 ст. 209 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1