КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та ДУ «Київський слідчий ізолятор», матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року продовженообвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 10 листопада 2023 року включно, та визначено суму застави у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 53 680 грн.

Таке рішення суд, врахувавши те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого обвинуваченому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, а тому, усвідомлюючи невідворотність покарання, яке може бути йому призначено у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки неодноразово судимий, має незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за корисливий злочин, та враховуючи дані про особу обвинуваченого, який не має постійного зареєстрованого місця проживання у м. Києві, неодружений, не має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, не має стабільного джерела доходу, що свідчить про відсутність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків, мотивував продовженням існування на даний час зазначених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 ____________________________________________________________

Справа №11-кп/824/5209/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7

Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_1

КПК України, і тому визнав необхідним продовжити ОСОБА_6 строк тримання під вартою,оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу суду незаконною, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт або заставу.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що кримінальне провадження стосовно нього перебуває у суді першої інстанції ще з грудня 2022 року і за цей час у сторони обвинувачення було достатньо часу зібрати всі докази по справі, допитати потерпілу та свідків, а у суду винести законний вирок у розумні процесуальні строки.

Вказує й на те, що ризики, на які постійно вказує прокурор у клопотанні, повинні були зменшитись або зовсім перестати існувати, оскільки кожного разу прокурор подає одне й те ж саме клопотання без будь-яких підтверджень, що ризики існують, при цьому всі доводи, обставини і докази прокурора є недоведеними, необґрунтованими та матеріалами не підтверджені.

Зокрема, зазначає, що прокурор, посилаючись у судовому засіданні на п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, що обвинувачений може переховуватись від суду, послався лише на те, що санкція статті передбачає позбавлення волі від п`яти до восьми років. Проте суди повинні дотримуватись практики ЄСПЛ, де неодноразово наголошувалось, що лише одна тяжкість інкримінованого злочину не є підставою для обрання запобіжного заходу - тримання під вартою.

Також звертає увагу й на те, що під час досудового слідства було порушено його право на захист, оскільки під час затримання в порядку ст. 208 КПК України, під час обшуку, як затриманого, проводились певні процесуальні дії без залучення захисника, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону та є підставою для зміни або скасування судового рішення, проте суд першої інстанції при обранні та продовженні запобіжного заходу на це ні разу не звертав уваги.

За таких обставин, вважає, що прохання прокурора тримати його під вартою є безпідставними припущеннями та видуманими доводами.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на вказані вимоги закону та враховуючи, що захисник ОСОБА_8 повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, від якого ніяких клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло, а також зважаючи на скорочені терміни розгляду апеляційних скарг на такі судові рішення та те, що обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував щодо апеляційного розгляду без участі його захисника, апеляційний розгляд здійснено без участі захисника ОСОБА_8 , участь якого у даному провадженні є необов`язковою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність підстав для продовження йомустроку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими.

Як убачається з матеріалів провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 , Солом`янським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0002422 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, врахувавши те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, а тому, усвідомлюючи невідворотність покарання, яке може бути йому призначено у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки неодноразово судимий, має незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за корисливий злочин, та враховуючи дані про особу обвинуваченого, який не має постійного зареєстрованого місця проживання у м. Києві, неодружений, не має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, не має стабільного джерела доходу, що свідчить про відсутність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків, дійшов висновку про існування на даний час зазначених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і тому визнав необхідним продовжити ОСОБА_6 строк тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до нього жодного з більш м`яких запобіжних заходів, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи характер та конкретні обставини висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, а також дані про особу обвинуваченого, якийнеодноразово судимий, має незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за корисливий злочин, не має постійного зареєстрованого місця проживання у м. Києві, неодружений, не має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, не має стабільного джерела доходу, що свідчить про відсутність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує, у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, може переховуватися від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається обвинувачений ОСОБА_6 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що в черговий раз прокурор у своєму клопотанні формально послався на ті ж самі підстави тримання його під вартою, без будь яких підтверджень, що вказані ризики існують, то вказані обставини жодним чином не вказують на зменшення існування зазначених вище ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, зважаючи на конкретні обставини висунутого обвинувачення, характер та тяжкість діяння, яке йому інкримінується, і покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим у його вчиненні.

Щодо посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що під час досудового слідства було порушено його право на захист, оскільки під час затримання в порядку ст. 208 КПК України, під час обшуку, як затриманого, проводились певні процесуальні дії без залучення захисника, то воно не заслуговує на увагу, оскільки ці питання, за наявності для цього відповідних підстав, підлягають з`ясуванню та перевірці в суді першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті, і не є підставою для звільнення ОСОБА_6 з-під варти, а також виходять за межі повноважень суду апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали.

Наведені обвинуваченим ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду дані про його особу, зокрема, наявність у нього місця реєстрації у Кіровоградській області та місця проживання у м. Києві, де він мешкає разом зі своєю дружиною, та те, що він працював у клінінговій компанії, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення вищевказаних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, адже попри все це, ці обставини не стали для ОСОБА_6 стримуючим фактором для забезпечення його належної правослухняної поведінки.

Крім того, колегія суддів зважує і на те, що обвинуваченому ОСОБА_6 при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою була визначена, з урахуванням вимог ч. 5 ст. 182 КПК України, застава як альтернативний запобіжний захід, розмір якої може забезпечити належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та є співмірним з існуючими у даному кримінальному провадженні ризиками.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, що є змістом апеляційної вимоги обвинуваченого, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року, якою продовженообвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 10 листопада 2023 року включно, та визначено суму застави у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 53 680 грн., - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ____________________ _____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3