ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2681/24 Справа № 173/2189/20 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 липня 2024 року у кримінальному провадженні №0000683 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Добропіль Львівської області, не працевлаштованого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 263, ст. 348 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 липня 2024 року продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 строком до 12 вересня 2024 року включно.

Судом першої інстанції встановлено, що продовжують існувати ризики, які були встановлені раніше, зокрема переховування від суду, незаконного впливу та свідків та потерпілого, чи у будь-який інший спосіб перешкоджати встановленню істини у даному кримінальному провадженні. Зазначено, що наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

В апеляції:

- обвинувачений просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати стосовно нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, крім того ставить питання про закриття кримінального провадження в порядку вимог ст. 417 КПК України.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги зазначає про недоведеність заявлених ризиків та безпідставне застосування виняткового запобіжного заходу. Зауважує, що прокурором не надано будь-яких доказів на підтвердження заявлених ризиків. Вважає пред`явлене обвинувачення необґрунтованими, а докази по справі сфальсифікованими. Зазначає про порушення права на захист під час затримання, так як йому було нанесено тілесні ушкодження та дозвіл на його утримання та обшук ним надано не було. Вказує про неналежне виконання прокурором вимог ст. 290 КПК України під час відкриття матеріалів та довготривале утримання під вартою та автоматичне продовження запобіжного заходу.

Вважає, що судом не враховано дані особи ОСОБА_5 , який має постійне місце проживання, соціальні зв`язки, утримує свою співмешканку, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває.

Учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явилися, заяв про участь у розгляді справи не надходили, тому, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу та свідків та потерпілого у даному провадженні, а також перешкоджання кримінальному провадженню.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, існують підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Крім того встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів проти авторитету органів державної влади та громадської безпеки за які передбачено покарання у виді довготривалого позбавлення волі, судовий розгляд кримінального провадження триває, усі свідки по справі не допитані, що може спонукати обвинуваченого до спроби уникнути покарання шляхом переховування від суду або незаконного впливу з метою надання тих чи інших показань на його користь.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема,тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, враховується, що обвинувачений перебуваючи на свободі може здійснювати незаконний вплив на свідків та потерпілого, які надають викривальні покази, тому враховуючи, що ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованих злочинів не визнає, вчинив злочин з погрозою застосування насильства щодо службової особи, ризик перешкоджання та незаконного впливу існує.

Про вагомість зазначених ризиків свідчить також не тільки тяжкість скоєних злочинів, також їх характер, так як обвинувачений ігноруючи законні вимоги працівника поліції, висловлюючись нецензурною лайкою та погрожуючи розправою, здійснив постріл з рушниці в напрямку співробітників поліції. Окрім того, під час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, ОСОБА_5 також з використанням знаряддя злочину- металової палиці наносив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження. Зазначений характер вчинення інкримінованих злочинів, свідчить про зухвалий характер поведінки обвинуваченого та схильність особи до протиправної поведінки під час вирішення конфліктної ситуації.

Що стосується посилання обвинуваченого на те, що він має постійне місце проживання, соціальні зв`язки, то ці обставини не можуть бути важелем для зменшення встановлених ст. 177 КПК України ризиків, крім того, ці обставини існували і на момент вчинення кримінального правопорушення, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в протиправній поведінці обвинуваченого.

Разом з цим, приймається до уваги, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, легального доходу не має, вчинив злочин застосовуючи насильство до потерпілого, окрім цього ОСОБА_5 не одружений, а факт утримання співмешканки та їх спільного проживання належними докази не підтверджено, що свідчить про відсутність соціально стримуючих факторів.

Твердження обвинуваченого щодо необґрунтованості пред`явленого обвинувачення і підозри та фальсифікації доказів, суд апеляційної інстанції вважає передчасними на даній стадії кримінального провадження, оскільки належна правова оцінка цим доводам буде надана у нарадчій кімнаті під час вирішення справи по суті.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.

Окрім, того огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії судового розгляду і ОСОБА_5 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри».

Доводи обвинуваченого щодо застосування судом автоматичного продовження запобіжного заходу та ідентичних мотивів викладених у клопотанні прокурора, що є істотним порушенням ст. 5 ЄКПЛ, є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з оскарженої ухвали, судом першої інстанції були проаналізовані обставини, що мають місце щодо цього обвинуваченого на даний час, та прийняте рішення на їх підставі.

Звертається увага, що тривалість попереднього тримання обвинуваченого під вартою зумовлена, складністю справи, кількістю проведених слідчих та розшукових дій, а також необхідністю дослідження доказів та допиту усіх учасників процесу, а тому належна процесуальна поведінка обвинуваченого зумовлена своєчасним застосування запобіжного заходу.

Колегія приймає до уваги, що справа перебуває на стадії судового розгляду, водночас, враховуючи те, що на цей час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, а також зважаючи на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне акцентувати увагу суду першої інстанції на необхідності дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та якнайшвидшого розгляду справи по суті, а також звертає увагу суду на тривалість строку попереднього ув`язнення обвинуваченого.

Твердження обвинуваченого щодо порушення вимог ст. 290 КПК України є неприйнятними, оскільки були предметом перевірки суду в порядку вимог ст. 314 КПК України під час підготовчого судового засідання.

Доводи щодо необхідності закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 на підставі вимог ст. 417 КПК України є передчасними, з огляду на стадію судового розгляду, так як у даному провадженні здійснюється перегляд рішення щодо продовження запобіжного заходу в порядку вимог ст. ст. 331 та 404 КПК України, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості надати оцінки пред`явленому обвинуваченню по суті.

Згідно вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановлені ухвали про застосування чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, з застосуванням насильства до потерпілого, колегія суддів погоджується з висновком суду про неможливість визначення застави на даній стадії розгляду.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_5 під вартою, враховуються всі вищезазначені ризики і особу обвинуваченого та вважає правильним рішення суду першої інстанції про продовження міри запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу обвинуваченого, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 липня 2024 року у кримінальному провадженні №0000683 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 263, ст. 348 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3