ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2247/24 Справа № 194/502/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000308 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернівка Дніпропетровської області, громадянина України, не працевлаштованого, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, -

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

в режимі відеоконференції

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів після закінчення дії попередньої ухвали суду з 03 червня 2024 року до 01 серпня 2024 року включно з визначенням застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 536 800 (п`ятсот тридцять шість тисяч вісімсот) гривень.

Судом першої інстанції встановлено, що ризики, які враховані при застосуванні та подальшому продовженні останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися і продовжують існувати, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, а також вчините інше кримінальне правопорушення.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_5 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, у виді домашнього арешту.

В обґрунтування вказує, що суд, зазначивши початок строку терміну дії запобіжного заходу з 03 червня 2024 року, вийшов за межі строку в 60 днів. За цих же підстав вказує на процесуальну невизначеність початку відліку 30 денного строку для подання клопотання про зміну запобіжного заходу на підставі ст. 201 КПК України.

Також вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 вже 17 місяців перебуває під вартою, судом досліджено матеріали справи, допитано одного свідка, інший до суду не з`являється, що не можна вважати існуванням ризику впливу на свідків. Крім того вказує, що ризик переховування прокурором не доведений, а є лише припущенням прокурора.

Крім цього захисник зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 проживає за місцем реєстрації разом з матір`ю, за якою він має піклуватися, що є міцним соціальним зв`язком.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 були належним чином враховані обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у в тому числі у вчиненні тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інших злочинів проти здоров`я населення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна.

Зазначені обставини дають підстави для висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 , усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, в разі визнання винуватим, може здійснити спроби переховування від суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджання розгляду кримінального провадження іншим чином або вчинення іншого кримінального правопорушення.

Таким чином, продовження існування зазначених вище ризиків, виправдовує подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останньому.

Оцінюючи вищевказані обставини, приймається до уваги практика ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Разом з цим, при визначення розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави, не було враховано наступне.

Так, відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справах «Ткачов проти України» від 13.12.2007 p., «Єлоєв проти України» від 06.11.2008р., де зазначено, що ...ризики неналежної процесуальної поведінки підозрюваного з часом зменшуються .

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.п. 61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України»), існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою. У практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Отже, з практики Європейського суду з прав людини випливає, що суд повинен уважно ставиться до того, що зі спливом часу продовження тримання особи під вартою потребує більшого обґрунтування і що сторона обвинувачення повинна надавати додаткові підстави щодо цього питання.

Проте з моменту застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме з 28 лютого 2023 року, сторона обвинувачення не заявляла про нові ризики, які виправдовують подальше тримання його під вартою.

В свою чергу сторона захисту зазначила, що ОСОБА_6 вже 17 місяців перебуває під вартою, судом досліджено матеріали справи, допитано одного свідка, інший до суду не з`являється. Крім цього захисник зазначив, що обвинувачений ОСОБА_6 проживає за місцем реєстрації разом з матір`ю, за якою він має піклуватися, що є міцним соціальним зв`язком, що не спростовано, ні прокурором в судовому засіданні, а ні матеріалами кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправданим за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення «Бекчиєв проти Молдови»). При цьому, ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного особою під вартою (п. 64 рішення ЄСПЛ «Ноймайстер проти Австрії»).

У той час як серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (рішення ЄСПЛ «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Отже, зважаючи на зазначені вище правові позиції, враховуючи перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою вже досить тривалий час, у зв`язку з чим вірогідність ризику щодо ухилення його від суду значно зменшується, а факт того, що судом допитані майже усі свідки свідчить про зменшення ризику незаконного впливу на даних осіб.

Таким чином, беручі до уваги наведені вище обставини, зменшення розміру застави до 100 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 268 400 гривень буде пропорційним щодо особи обвинуваченого ОСОБА_6 та необхідним і достатнім для забезпечення виконання останнім покладених на нього обов`язків та досягненню завдань кримінального провадження.

Такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Разом з цим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Однак, згідно оскаржуваної ухвали від 31 травня 2024 року, суд першої інстанції продовжив обвинуваченому ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою з 03 червня 2024 року до 01 серпня 2024 року включно, тобто вийшов за межі встановленого вказаною вище статтею шестидесятиденного строку тримання обвинуваченого під вартою, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.

За наведеного, апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, з постановлянням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - задовольнити частково.

Ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000308 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, - скасувати та постановити нову, якою:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , - задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28 липня 2024 року включно.

Визначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 100 (ста) прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 268 400 (двісті шістдесят вісім тисяч чотириста) гривень, яку обвинувачений або інша фізична чи юридична особа може сплатити на депозитний рахунок Дніпровського апеляційного суду (отримувач коштів), , МФО 820172, банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, поточний рахунок отримувача: UA1086699, та надати документи, що підтверджують сплату застави слідчому та прокурору.

У разі сплати суми застави, вважати, що до ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді застави та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до прокурора або суду;

- повідомляти прокурора та суд про зміну місця свого проживання, роботи або навчання;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передати прокурору, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4