УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року

м. Київ

справа № 642/544/23

провадження № 51-2732ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року в кримінальному провадженні № 0001238 щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Констянтинівка Краснокутського району Харківської області, жителя

АДРЕСА_1 ), раніше неодноразово судимого, останнього разу 20 грудня

2018 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі - КК)

до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільненого 04 листопада 2021 року по відбуттю строку покарання,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4

ст. 185 КК.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Харківський апеляційний суд ухвалою від 21 лютого 2024 року залишив без змін вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 03 травня 2023 року, яким

ОСОБА_4 визнано винуватим за ч. 4 ст. 185 КК та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він, будучи раніше судимим за скоєння умисних, корисливих злочинів, відповідних висновків для себе не зробив та повторно вчинив новий умисний корисливий злочин проти власності за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 10 листопада 2022 року приблизно о 20:00, перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_2 разом із нею, а також ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , під час вживання алкогольних напоїв побачив, що у ОСОБА_5 є мобільний телефон, який вона залишила

в сусідній кімнаті на підвіконні, після чого в нього виник умисел, спрямований

на таємне викрадення чужого майна.

Надалі ОСОБА_4 , реалізуючи вказаний умисел, переслідуючи корисливий мотив, розуміючи та усвідомлюючи негативні наслідки своїх дій, будучи впевненим,

що за його діями ніхто не спостерігає, повторно в умовах воєнного стану, скориставшись тим, що ОСОБА_5 пішла спати до сусідньої кімнати, викрав

з підвіконня її мобільний телефон марки «Redmi А1» вартістю 3199,4 грн, завдавши потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Засуджений ОСОБА_4 у касаційній скарзі, посилаючись на істотні порушення вимог процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування вказаних вимог посилається на порушення судом положень ч. 3

ст. 349 КПК. Зазначає, що потерпіла в суді допитана не була. Вказує на те, що суд не врахував усі пом`якшуючі покарання обставини. Не погоджується з висновком апеляційного суду про законність та обґрунтованість вироку місцевого суду, а також про те, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку,

що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За змістом статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції є судом права, а не факту,

а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати і визнавати доведеними обставини,

що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання

про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначені обставини були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій і

не підлягають перегляду в касаційному порядку відповідно до вимог зазначених статей, а отже під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Як убачається із копії оскарженої ухвали, колегія суддів апеляційного суду, перевіривши вирок в межах апеляційної скарги обвинуваченого, ствердила про те, що суд першої інстанції обґрунтовано та вмотивовано дійшов висновку

про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину, достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, та призначив йому покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК.

Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару,

а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Відповідно до принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і

не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання,

яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Доводи засудженого щодо суворості призначеного йому покарання колегія суддів вважає необґрунтованими.

Як убачається із копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 , дотримуючись наведених вимог закону України

про кримінальну відповідальність, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного, який неодноразово судимий, має незняту та непогашену законом судимість, у нарколога та психіатра на обліку не перебуває, а також взяв до уваги відсутність обтяжуючих покарання обставин та обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття.

Врахувавши всі обставини справи у їх сукупності суд призначив винній особі покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, визначеному санкцією

ч. 4 ст. 185 КК.

Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 за його апеляційною скаргою, доводи якої є аналогічними доводам у його касаційній скарзі, ствердив про правильність прийнятого рішення та обґрунтовано залишив вказаний вирок без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухваленого такого судового рішення.

При цьому, як убачається з ухвали, суд апеляційної інстанції вказав на те, що саме визначені ОСОБА_4 судом першої інстанції вид і розмір покарання будуть ефективними та дієвими для досягнення мети виправлення, достатніми для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

З наведеним висновком апеляційного суду щодо призначеного ОСОБА_4 покарання погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів засудженого з приводу невідповідності оскарженого вироку положенням ст. 370 КК у зв`язку із не роз`ясненням йому судом першої інстанції положень ч. 3 ст. 349 КПК, то вказане було предметом перевірки апеляційного суду, який в ухвалі вказав на безпідставність наведених тверджень, оскільки, як зазначив суд, вони спростовуються звукозаписом судового засідання від 03 травня

2023 року.

Як вказав суд, з дослідженого звукозапису судового засідання вбачається,

що обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти розгляду кримінального провадження за відсутності потерпілої, визнав себе винним та підтвердив фактичні обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4

ст. 185 КК, які викладені в обвинувальному акті. Після чого, головуючий суддя роз`яснив положення ч. 3 ст. 349 КПК, обвинувачений погодився з визначеним порядком та обсягом дослідження доказів та надав показання щодо вчиненого злочину.

Таким чином, постановлена у кримінальному провадженні ухвала є належно вмотивованою та обґрунтованою, її зміст відповідає вимогам ст. 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, якими він керувався під час її постановлення.

Отже, Суд не вбачає підстав для скасування оскарженого судового рішення внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість.

В касаційній скарзі засудженого не наведено переконливих доводів

на обґрунтування невиправданої суворості призначеного йому покарання.

Доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону,

які були би безумовними підставами для скасування оскарженого судового рішення, касаційна скарга не містить.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,

постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Харківського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року щодо нього.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3