Справа № 524/4055/24
Провадження № 1-кс/524/1334/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року слідчий суддя Автозаводського районного суду міста Кременчука ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , представника володільців майна ОСОБА_4 , володільців майна ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 розглянувши клопотання ст.слідчого СВ Кременчуцького районного управління поліції ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000819 від 10.04.2024 року, внесеному до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України,

УСТАНОВИВ:

Ст. слідчий СВ Кременчуцького районного управління поліції ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000819 від 10.04.2024 року, внесеному до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України. Клопотання погоджене прокурором Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 .

Слідчий клопотання обґрунтував тим, що до чергової частини Кременчуцького РУП надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 10.04.2024 приблизно о 15:20 за попередньою змовою групою невстановлених осіб здійснено незаконне позбавлення волі гр. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1

10.04.2024 вказані відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000819 від 10.04.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України

20.04.2024 року на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук за адресою АДРЕСА_1 під час якого виявлено та вилучено мобільний телефон «Айфон 7+» в чохлі темно-синього кольору, мобільний телефон «Le Max» в корпусі срібного кольору в прозорому чохлові, мобільний телефон «Самсунг» в корпусі чорного кольору, мобільний телефон « Lenovo» в корпусі білого кольору, мобільний телефон «Айфон 12» в корпусі червоного кольору.

Того ж дня, вищевказані речі визнані речовими доказами.

Власником майна є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, просив задовольнити.

Володільці вилученого майна та їх представник заперечували проти задоволення клопотання. Пояснили, що їх мобільні телефони не мають значення для кримінального провадження. ОСОБА_5 повідомив, що будь-яких неправомірних дій відносно нього не вчинялось.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (псуванню, перетворенню, використанню) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Відповідно до ч. 10, 11 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку, зокрема, на рухоме майно. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (ч. 2 ст. 173 КПК України).

Як вбачається з матеріалів клопотання, у слідчого є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що відповідне майно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Отже відповідне майно відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ст.170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КПК України критеріям, повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу - відчуження, приховання, використання тощо на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Оцінюючи в сукупності надані стороною кримінального провадження докази, при вирішенні питання про накладення арешту на майно, приймаючи до уваги те, що наявна сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане у клопотанні майно, може бути речовим доказом у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження. А тому є всі передбачені ст.170 КПК України підстави для арешту, в межах даного кримінального провадження, вказаного у клопотанні майна.

При розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя також ураховує, що арешт майна це тимчасовий захід забезпечення кримінального провадження і на даний час у сторони обвинувачення є необхідність встановити і перевірити обставини та відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, провести ряд слідчих та процесуальних дій у межах кримінального провадження № 0000819.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, а також може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням, зважаючи на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а тому приходить до висновку, що клопотання слідчого необхідно задовольнити та накласти арешт на вищенаведене майно із забороною відчуження, розпорядження та користування ним.

Також слід роз`яснити, що відповідно до ст. 174 КПК України власник або володілець майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст. 131, 132, 167, 170-175, 372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ст. слідчого СВ Кременчуцького районного управління поліції ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000819 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, яке вилучене під час обшуку 20.04.2024 року, а саме: мобільний телефон «Айфон 7+» в чохлі темно-синього кольору, мобільний телефон «Le Max» в корпусі срібного кольору в прозорому чохлові, мобільний телефон «Самсунг» в корпусі чорного кольору, мобільний телефон « Lenovo» в корпусі білого кольору, мобільний телефон «Айфон 12» в корпусі червоного кольору, із забороною відчуження, розпорядження та користування вищевказаним майном.

Негайне виконання даної ухвали покласти на слідчого, прокурора.

Роз`яснити, що відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Повний текст ухвали оголошено 29.04.2024 року о 13.20 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1