Провадження № 1-кп/161/1089/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 17 липня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001881 від 28.05.2024, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Кілія Одеської області, зареєстрований у АДРЕСА_1 та проживає у АДРЕСА_2 , громадянин України, освіта середня спеціальна, волонтер ГО «Шлях до життя +», неодружений, несудимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В

Обвинувачений ОСОБА_3 , 28.05.2024 близько 08.33год., в с.Липини Луцького району, керуючи автомобілем марки «CHRYSLER VOYAGER», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та здійснюючи ним рух другорядною автодорогою вулиці Садової у напрямку до перехрестя з головною автодорогою вулиці Окружної, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, проявив безпечність, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, передчасно виїхав на головну дорогу з наміром рухатися прямо, при цьому не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки або перешкоди іншим учасникам руху, у зв`язку з чим не дав дорогу водію мопеда марки «HONDA DIO», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , який наближався до перехрещення проїзних частин головною дорогою, рухаючись прямо у напрямку до с.Прилуцьке Луцького району, справа наліво відносно напрямку руху автомобіля, що призвело до зіткнення вказаних транспортних засобів.

Унаслідок порушення Правил дорожнього руху водій ОСОБА_3 спричинив водію мопеда ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої променевої кістки в нижній третині зі зміщенням, закритого перелому основи 2 плюсневої кістки з задовільним стоянням відламків, перелому 3 плюсневої кістки в верхній третині з задовільним стоянням відламків, забійних саден лівого передпліччя, які відповідно до висновку експерта №374 від 12.06.2024 за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, по скільки для їх загоєння перелому необхідний час більше 21-ї доби.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_3 п.2.3 б), п.10.1, п.16.11 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001.

ОСОБА_3 інкримінується порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.1 ст.286 КК України, визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що дійсно, керуючи автомобілем марки «CHRYSLER VOYAGER», порушивши вимоги Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення із мопедом, за кермом якого перебував ОСОБА_5 . У вчиненому щиро розкаявся, зазначив, що допомагав потерпілому. Просив суд суворо його не карати. Цивільний позов не визнав повністю.

Допитаний безпосередньо в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 показав, що водій ОСОБА_3 допустив зіткнення із його транспортним засобом за обставин, які викладені в обвинувальному акті. Не наполягав на суворому покаранні.

Суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Цивільний позов розглянутий судом в загальному порядку з повним дослідженням письмових доказів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми необережними протиправними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії нетяжкого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , у відповідності до ст.67 КК України, відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_3 вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, є волонтером, позитивно характеризується, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи строк основного покарання, передбачений санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді обмеження волі в мінімальній межі, враховуючи позицію прокурора.

При цьому суд не вбачає підстав для застосування положення ст.69 КК України щодо непризначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Обираючи строк додаткового покарання, передбачений санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, суд вважає за необхідне призначити останньому додаткове покарання в мінімальній межі.

На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

При цьому в суду відсутні законні підстави для призначення покарання у виді арешту, виправних робіт, з огляду на положення ст.ст. 60, 57 КК України, оскільки обвинувачений не працює та не є військовослужбовцем, а призначення покарання у виді штрафу, на думку суду, є недоцільним з огляду на те, що обвинувачений не має офіційного джерела доходу.

Разом з тим, враховуючи особу винного, конкретні обставини справи, приймаючи до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих обставин, з урахуванням позиції потерпілого, суд вважає за можливе звільнити останнього від відбування основного покарання із випробуванням на підставі ст.75 КК України, встановивши при цьому мінімальний іспитовий строк, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Вирішуючи цивільний позов суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Окрім того, ч.1 ст.1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Пунктами 1, 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету та їх використання передбачено, що згідно із статтею 1206 Цивільного кодексу України кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат. Сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» звернулося з позовом до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_5 в сумі 36937 гривень 57 копійок.

Цивільний відповідач ОСОБА_3 не визнав цивільний позов та зазначив, що не погоджується із заявленими сумами відшкодування, оскільки від моменту ДТП він сплачував додаткові витрати на лікування потерпілого.

Відповідно до довідки КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» від 09.07.2024, складеної заступником генерального директора з економічних питань ОСОБА_6 судом встановлено, що вартість стаціонарного лікування потерпілого ОСОБА_5 в період з 28.05.2024 по 03.06.2024 становить 36937 гривень 57 копійок, зокрема: 36610 гривень 60 копійок згідно даних роз шифровки електронних медичних записів, отриманої від Національної служби здоров`я України, та 326 гривень 97 копійок витрати на оплату енергоносіїв та інших комунальних послуг.

Таким чином, враховуючи вимоги ч.1 ст.1206 ЦК України та п.п. 1, 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету та їх використання, оскільки сума витрат за цивільним позовом закладу охорони здоров`я підтверджена документально, суд приходить до висновку, що цивільний позов КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_5 необхідно задовольнити повністю.

Питання про речові докази та арешт майна суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 174 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 128, 129, 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробовуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Цивільний позов КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» до обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» () витрати на лікування потерпілого ОСОБА_5 у сумі 36937 (тридцять шість тисяч дев`ятсот тридцять сім) гривень 57 копійок.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.05.2024, скасувати.

Речові докази:

-автомобіль марки «CHRYSLER VOYAGER», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , повернути за належністю БО «Благодійний фонд «Твоя прем`єра»;

-мопед марки «HONDA DIO», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , повернути за належністю ОСОБА_5 ;

-відеозапис з камери спостереження залишити при матеріалах кримінального провадження впродовж всього часу їх зберігання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий