ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 638/7105/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/153/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.115, 263 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретарях ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , з участю обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , з участю потерпілої ОСОБА_14 та її представника ОСОБА_15 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме потерпілої ОСОБА_16 , належним чином повідомленої про розгляд справи, від якої надійшла заява про розгляд справи без неї, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_10 , прокурора та представника потерпілої ОСОБА_14 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 05 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, приватного підприємця ФОП « ОСОБА_10 », зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України з призначенням йому покарання:

-за ч.1 ст. 263 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років;

-за ч.1 ст. 115 КК України - у виді позбавлення волі на строк 10 років.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально виконавчій установі закритого типу.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 22 02 2021 року.

Зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_10 з 22 02 2021 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_14 задоволено та стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_14 суму майнової шкоди у розмірі 58 323, 85 гривень та суму моральної шкоди у розмірі 500 000 гривень.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до ст.ст. 100, 126 КПК України.

Вказаним вироком встановлено, що 22 лютого 2021 року приблизно о 19-15 годині ОСОБА_17 зі своїм знайомим ОСОБА_10 неподалік житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 за попередньою домовленістю з приводу повернення грошових коштів у розмірі 112 000 доларів США. Разом з ОСОБА_17 на зустріч приїхали ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .

ОСОБА_10 , приїхавши на зустріч на автомобілі «Skoda», вийшов з нього, підійшов до автомобілю ОСОБА_17 - «Audi Q7» та сів до нього, де сидів за кермом ОСОБА_17 . Після чого до них приєднався ОСОБА_18 , який сів позаду водія. ОСОБА_20 , ОСОБА_19 та ОСОБА_21 знаходились неподалік біля автомобілю. Приблизно о 19-30 годині під час бесіди ОСОБА_10 вийшов з автомобілю, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 вийшли за ним. На вулиці між ОСОБА_17 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_10 попрямував у бік супермаркету «АТБ», розташованого за адресою: м.Харків, пров.От.Яроша буд.20. ОСОБА_18 та ОСОБА_21 попрямували за ОСОБА_10 , щоб зупинити його та продовжити розмову. В подальшому ОСОБА_18 зупинився, а ОСОБА_21 продовжив рух за ОСОБА_10 , який не реагував на слова потерпілого та направлявся далі. У цей момент у ОСОБА_10 виник умисел, спрямований на протиправне позбавлення життя іншої людини, та реалізуючи його, діючи умисно, на грунті раптово виниклих неприязних відносин у ході розмови з раніше незнайомим йому ОСОБА_21 , з метою умисного вбивства останнього, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій та незворотність їх наслідків у вигляді смерті ОСОБА_21 , й свідомо допускаючи їх настання, розвернувся обличчям до ОСОБА_21 , знаходячись на відстані 2-3 метри від нього, дістав з кишені своєї куртки пістолет WALTER PPS калібру 9mm (9x19 Luger) заводський номер НОМЕР_1 , який заздалегідь узяв з собою, привів його у бойову готовність та направивши його у ділянку грудей ОСОБА_21 здійснив постріл в ОСОБА_21 . Після чого, ОСОБА_10 залишив місце вчинення злочину на автомобілі «Skoda».

Внаслідок пострілу ОСОБА_10 заподіяв ОСОБА_21 вогнепальне поранення у вигляді травми грудної клітини з ушкодженням внутрішніх органів. Згідно висновків судово-медичних експертиз Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи №10-12/635-ДМ/21 від 29 03 2021 та №10-14/8/635-ДМ/21 від 29 03 2021, причиною смерті ОСОБА_21 стало проникаюче наскрізне вогнепальне кульове поранення грудної клітини з ураженням внутрішніх органів та кісток скелету, яке призвело до розвитку крововтрати, яка і стала безпосередньою причиною смерті ОСОБА_21 ..

Крім того, ОСОБА_10 у невстановлений в ході судового слідства час та спосіб придбав у невстановленої особи самозарядний пістолет WALTER PPS калібру 9mm (9x19 Luger) заводський номер НОМЕР_1 , який зберігав та носив при собі без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи, що вказаний пістолет є вогнепальною зброєю.

23 лютого 2021 року в період часу з 18-00 години до 18-30 години в ході проведення огляду місця події за адресою: Харківська область Харківський район, сел.Зернове в 350-ти метрах від будинку АДРЕСА_6 , було виявлено та вилучено пістолет чорного кольору WALTER PPS AJ-6414, який згідно висновку судово-балістичної експертизи №СЕ-1/121-21/8630-БЛ від 23 04 2021, є самозарядним пістолетом WALTER PPS калібру 9mm (9x19 Luger) заводський номер НОМЕР_1 та відноситься до категорії бойової нарізної короткоствольної вогнепальної зброї, виготовлений промисловим способом, та придатний для здійснення пострілів. Згідно висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №СЕ-19/121-21/5026-БД на наданому на дослідження пістолеті WALTER PPS AJ-6414, а саме руків`ї, спусковому гачку та спусковій скобі, стволі, затворі виявлено клітини з ядрами, які збігаються між собою та з генетичними ознаками (ДНК-профілем) зразка букального епітелію ОСОБА_10 .

Вказані дії ОСОБА_10 судом першої інстанції кваліфіковано за ч.1 ст. 115 КК України - вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині та за ч.1 ст. 263 КК України - придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість та невідповідність фактичним обставинам справи, просить про скасування вироку та ухвалення нового, яким ОСОБА_10 визнати невинуватим та виправдати за ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України за відсутністю в його діях кримінального правопорушення.

В обґрунтування апеляційних доводів вказує, що дії ОСОБА_10 в ситуації, яка склалася слід кваліфікувати як необхідну оборону, оскільки потерпілий ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 зустрілися з ОСОБА_10 з метою вимагання надуманого боргу, здійснення погроз та залякування останнього, щоб він сплатив ОСОБА_17 грошові кошти. При цьому ОСОБА_21 був озброєний ножем, яким погрожував обвинуваченому.

Вказує, що згідно тверджень ОСОБА_10 , в ході розмови, ОСОБА_17 умисно спровокував конфлікт, продемонструвавши йому згорнуті папери та наголосив, що це договори на продаж його органів. Після цього, за проханням ОСОБА_17 в автомобіль сів ОСОБА_18 і також почав погрожувати ОСОБА_10 застосуванням фізичного насилля. Зрозумівши, що виникла загроза життю та здоров`ю, ОСОБА_10 втік з автомобілю, однак ОСОБА_18 та ОСОБА_17 разом з іншими особами почали його переслідувати, завдаючи при цьому ударів та висловлюючи погрози. Вказує, що саме ОСОБА_21 був найактивніший з усіх переслідувачів, він, незважаючи на людне місце та прохання ОСОБА_10 залишити його у спокої, переслідував його, погрожуючи при цьому його життю та здоров`ю.

Вказує, що здійснений обвинуваченим захист відповідав небезпечності посягання та обстановці, яка склалася.

Враховуючи викладене, вважає, що колегія суддів Дзержинського районного суду м. Харкова при розгляді справи за обвинуваченням ОСОБА_10 неправильно кваліфікувала дії останнього, не дослідила відповідність доказів фактичним обставинам справи, не звернула увагу на наявність у діях обвинуваченого стану необхідної оборони.

Крім того, вказує, що у реєстрі матеріалів досудового розслідування вказано, що в матеріалах кримінального провадження наявна постанова про створення слідчої групи від 22 02 2021 року, яка винесена начальником СВ ХРУП №3 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_23 (т.1 а.с. 10), проте це не відповідає дійсності, оскільки у матеріалах кримінального провадження і в переліку направлених прокурором до суду доказів відсутня вказана постанова про створення слідчої групи.

Враховуючи викладене, вказує, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснювалось неповноважними слідчими, оскільки доручення на проведення досудового розслідування надане одному слідчому, однак слідчі дії та процесуальні рішення приймались також іншими слідчими. При цьому, в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про створення групи слідчих або слідчого - оперативної групи, а також відповідні доручення.

Таким чином, захисник вважає, що є всі підстави для визнання доказів недопустимими, оскільки у матеріалах кримінального провадження відсутня постанова про призначення конкретного слідчого (групи слідчих).

У зв`язку з викладеним, відповідно до доктрини ЄСПЛ про «плоди отруйного дерева», у зв`язку з проведенням слідчих дій слідчими, які не були наділені повноваженнями просить визнати ряд доказів у вказаному кримінальному провадженні недопустимими.

Щодо обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, захисник вказує, що у діях обвинуваченого відсутній склад вказаного кримінального правопорушення, оскільки матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_10 дійсно придбав, носив та зберігав вогнепальну зброю, без передбаченого законом дозволу. Вказує, що пістолет був вихоплений ОСОБА_10 у нападників в ході сутички та застосовувався лише для самооборони. Зазначає, що вказаний пістолет належав ОСОБА_17 і опинився у ОСОБА_10 22 02 2021 року тільки з однією метою - зберегти власне життя і здоров`я та не дати ОСОБА_17 ним скористатися.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого також зазначив, що стороною обвинувачення не долучено до матеріалів кримінального провадження висновок за результатами проведення судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_10 , а колегією суддів Дзержинського районного суду м. Харкова у свою чергу не досліджено вказаний висновок та не надано йому правову оцінку, що свідчить про грубе порушення Кримінального процесуального законодавства, яке полягає у неповноті розгляду справи.

Крім того, наголошує, що колегія суддів Дзержинського районного суду м. Харкова у вироку зазначила про своє критичне ставлення до показань батька обвинуваченого, при цьому не надала будь-яких доказів, які спростовують зміст цих показань або ставлять під сумнів репутацію свідка.

Вказаний вирок було оскаржено прокурором у кримінальному провадженні, який, в свою чергу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість в частині призначеного покарання, просить про його скасування та про постановлення нового, яким визнати ОСОБА_10 винним та призначити покарання за ч.1 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі, за ч.1 ст. 263 КК України - у виді 7 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно просить призначити покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, вказує, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_10 покарання, не в повній мірі оцінив ті обставини, що обвинувачений не визнав вину, щиро не розкаявся у вчиненому. Його ставлення до вчиненого характеризує той факт, що одразу після вчинення інкримінованих дій, він залишив місце події та у подальшому приховав знаряддя вчинення злочину. Крім того, під час судового розгляду шкоду потерпілим не відшкодував.

Однак, вказує, що незважаючи на вказані обставини, судом першої інстанції не аргументовано застосування до обвинуваченого строку покарання значно меншого, ніж максимальна санкція статей.

В апеляційні скарзі представник потерпілої ОСОБА_14 - адвокат ОСОБА_15 , посилаючись на необґрунтованість вироку в частині призначеного ОСОБА_10 покарання просить про його скасування та про призначення обвинуваченому за ч.1 с. 115 КК України покарання у виді 12 років позбавлення волі.

Зазначає, що у даному випадку суд першої інстанції, призначаючи покарання, не врахував винятково високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним вбивства потерпілого, а саме те, що зазначене кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_10 та його захисники ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтримали доводи апеляційної скарги захисника, просили про задоволення апеляційних вимог у повному обсязі. Крім того, вважали такими, що не підлягають задоволенню апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої.

Прокурори просили про задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні та про залишення апеляційної скарги захисника обвинуваченого без задоволення.

Представник потерпілої ОСОБА_14 та сама потерпіла просили про задоволення апеляційної скарги представника потерпілої та не вбачали підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, захисника, прокурора та представника потерпілої з самою потерпілою, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого, прокурора та представника потерпілої не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний для прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При постановленні обвинувального вироку, суд першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку. По справі здобуто докази, що були отримані у встановленому законом порядку, є належними та допустимими, у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_10 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115 та ч.1 ст. 263 КК України, поза розумним сумнівом.

Так, перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо необхідності кваліфікації дій ОСОБА_10 як необхідну оборону, колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки вони випливають з власного тлумачення захисником норм закону про кримінальну відповідальність та фактичних обставин справи. При цьому оцінка і тлумачення таких обставин здійснюються вибірково, спотворюючи їх зміст та відокремлено від інших обставин та доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження в судовому засіданні під час ухвалення вироку обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115 та ч.1 ст. 263 КК України не визнав, при цьому пояснив суду, що 22 02 2021 року на нього було здійснено напад, який організував ОСОБА_17 . Там був присутній ОСОБА_21 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ще двоє чи троє невідомих осіб. Вказує, що перебував у шоковому стані, захищав своє життя, здоров`я, честь, а також своїх батьків. Метою такого нападу було повернення грошей у сумі 100-112 тисяч доларів США. Пояснив, що мешкав зі своїми батьками похилого віку, мати вже померла на теперішній час, в армії не служив, все життя виробляв ювелірні вироби, має ряд хронічних захворювань, переніс декілька операцій, був інвалідом 2 групи, отримував пенсію, однак в подальшому інвалідність не подовжив. З 2002 року є єдиним засновником та директором фірми «Пантера», яка виробляє ювелірні вироби. Має нагороду від колишнього мера міста Харкова у зв`язку зі своєю діяльністю. З ОСОБА_17 знайомий більше 12 років, останній замовляв у нього ювелірні вироби, також підтримували спілкування. Зустрічались з ним вдома, на дачі, на роботі, спілкувались постійно та кожного разу він був нетверезим. Завжди ОСОБА_17 залишався задоволений його роботами, все було добре. В одну із зустрічей ОСОБА_17 промовився, що програв у карти велику суму - 100 000 доларів США кримінальному авторитету ОСОБА_28 на прізвисько ОСОБА_28 . Попросив зробити виріб Святого Володимира на день народження ОСОБА_28. ОСОБА_10 виготовив та передав. Після цього зателефонував йому з претензією, що його не влаштовує виріб, що ціна завищена в 2 рази. На що обвинувачений сказав, що поверненню та обміну товар не підлягає та пояснив, що нічого йому не винен. Це було приблизно років 5-7 назад. З того часу почались дзвінки невідомих осіб. Обвинувачений не сприймав їх за якусь реальну погрозу. За три місяці до події, що сталась, його розбудив вранці батько та повідомив, що внизу на вулиці біля будинку знаходяться якій хлопці. Один з них провів великим пальцем собі по горлу. Після цього обвинувачений зрозумів, що його хочуть вбити. Хлопці постояли та пішли, після чого обвинувачений поїхав на роботу, на вулиці вже нікого не було. Після цієї події погрози систематично продовжувались. Він не звертався до правоохоронних органів, оскільки ОСОБА_17 забезпечена та впливова людина, тому розумів, що його не покарають. 22 02 2021 року на обвинуваченого було здійснено напад, він захищав своє життя, при цьому перебував у шоці та у стресовому стані. Покази допитаних свідків заперечує, оскільки на досудовому розслідуванні вони всі говорили, що того дня прийшли забрати гроші, впевнений, що вказані свідки займаються вибиванням коштів. 22 02 2021 року йому зателефонував ОСОБА_17 та призначив зустріч близько 17 години на АДРЕСА_3 , біля свого будинку. Обвинувачений приїхав на запланований час, однак ОСОБА_17 не було, зателефонував йому, на що останній повідомив, що зайнятий, але просив дочекатися його. Обвинувачений чекав до 19 години, потім ОСОБА_17 зателефонував та попросив під`їхати до готелю « Мир », на що обвинувачений відмовився. ОСОБА_17 приїхав на автомобілі чорна Шкода Супер Б на узгоджене місце зустрічі на От. Яроша приблизно о 18-55 годині, зупинився біля житлового будинку, паралельно до заїзду по АДРЕСА_3 , зателефонував, запитав, чи чекає він його, обвинувачений підтвердив, що чекає. ОСОБА_17 сказав, що через 5-10 хвилин приїде. Обвинувачений стояв та чекав, побачив як приїхав білий автомобіль Фольксваген, в якому перебувало 5 хлопців спортивного вигляду, який зупинився в метрах 3 від його автомобіля, але нижче. Вони припаркували справа свій автомобіль. ОСОБА_17 ще раз йому зателефонував та запитав чи точно він на місці, обвинувачений це підтвердив. Потім під`їхав автомобіль ОСОБА_17 та припаркувався нижче білого автомобіля справа, біля бордюру, на відстані 5-7 метрів від автомобілю обвинуваченого, за білим автомобілем. ОСОБА_17 вийшов з автомобілю, обвинувачений підійшов до нього, проходив повз білий автомобіль. ОСОБА_17 запропонував сісти до його автомобілю, на що обвинувачений погодився, сів на переднє пасажирське крісло, ОСОБА_17 намагався перепаркуватись, однак бордюр йому заважав. Спочатку перебували в автомобілі удвох. Одразу ОСОБА_17 почав погрожувати. Обвинувачений не погоджувався, що винен йому гроші. Потім ОСОБА_17 дістав чорний пакет, поклав зверху документи та коментував, що це договір на продаж органів обвинуваченого, що було у пакеті обвинувачений не знав, думав, що також документи. На що обвинувачений почав відповідати неспокійно, після чого ОСОБА_17 зателефонував ОСОБА_18 , почав діставати із пакету пістолет, обвинувачений зрозумів це по руків`ю, та казав, що вб`є його. Обвинувачений вихватив пістолета у нього разом з пакетом, почалася потасовка, поклав пакет до карману. В цей час ОСОБА_18 присів на заднє сидіння, почав бити його по голові, шиї, спині, приблизно ударів 5-10 було, тримав за куртку, обвинувачений виривався, він тримав його, розповідав, що у машині сидять 5 чоловік, які його кинуть у багажник та вивезуть до лісу. Якось обвинуваченому вдалось вирватись та хотів йти до свого автомобіля, при цьому був як у тумані, стресі, його трусило. Почав рухатись до машини, коли на нього почали йти стіною 5 хлопців. Також почали рухатись ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , почали його хватати та наносити йому удари, обвинувачений крутився, виривався, запитував, що вони від нього всі хочуть. Підійшов ОСОБА_17 та наніс обвинуваченому удар у голову під око. Обвинувачений похитнувся, але не впав. Розумів, що у машину йому не дадуть сісти, почав іти в іншому напрямку та переходити дорогу в напрямку до АТБ, що від них сховатись, натомість усі його переслідували, лаялись нецензурно, провокували його. Під час руху обвинувачений намагався комусь зателефонувати, набрав перший номер який йому попався, щось намагався говорити, кликав на допомогу. В поліцію не телефонував, все відбувалось швидко, тривало приблизно хвилин 10-15, також перебував у шоковому стані. В одній руці тримав пістолета, тримав око рукою, також ніс пакет з пістолетом, хотів викликати когось на допомогу. Вважає, що головний серед них був ОСОБА_21 , він йшов за обвинуваченим в метрах від одного до трьох, то наближаючись, то віддаляючись, казав, що нікуди обвинувачений не дінеться, що все рівно винен гроші повернути. Обвинувачений в його бік також виразився нецензурно. Майже на підході до магазину АТБ , ОСОБА_21 почав погрожувати на адресу батьків обвинуваченого, казати, що візьмуть їх у заручники, якщо обвинувачений не зупиниться та не вирішить питання з грошима. Після погроз батькам, різко повернув ліворуч, перейшов дорогу, зупинився та розвернувся. Дивлячись перед собою, бачив ОСОБА_21 приблизно в 2-3 метрах від себе, з кулаками, з випученими очами, який йшов на нього, лаявся, з ножом у руках, обвинувачений зазначає, що бачив його лезо. ОСОБА_21 погрожував йому, що вб`є. Не пам`ятає як саме це було, бачив інших хлопців, які також рухались як на перетин йому, ОСОБА_19 йшов паралельно Бринзі, але правіше. Що було у них в руках обвинувачений не пам`ятає. В цей момент дістав з пакету з карману, не пам`ятає саме звідки, пістолета, підняв у бік ОСОБА_21 у направленні голови, щоб вище неї було, здійснив постріл вверх та в сторону, підіймаючи руку знизу вверх, щоб зупинити ОСОБА_21. Зазначає, що не хотів у нього попасти, просто так вийшло. Після чого ОСОБА_21 розвернувся та пішов у зворотній бік, тому і не зрозумів, що попав у нього. При цьому обвинувачений бачив, як ОСОБА_19 присів рядом на асфальт, всі зупинились. Обвинувачений промовив «Наступний у ваш бік», мав на увазі наступний постріл. Потім попрямував до автомобілю, погроз більше не було. В поліцію після цього не телефонував. ОСОБА_17 та ОСОБА_18 були біля свого автомобілю. Обвинувачений сів та поїхав, оскільки переймався за батьків. Поїхав по кільцевій дорозі, набрав перший номер, виявилось, що ОСОБА_34 та сказав, що погано себе почуває та спитав чи може він з ним проїхати. Обвинувачений під`їхав за місцем мешкання ОСОБА_34 біля «України», залишив там автомобіль, вийшов на дорогу та став чекати на ОСОБА_34 Його не було, тому вирішив поїхати сам на іншій машині. Зателефонував ОСОБА_34 , попросив приїхати разом із ОСОБА_37 . Сів у машину та поїхав додому, впевнився, що у батьків все добре та поїхав знов до міста. Знову зателефонував ОСОБА_17 та сказав, що вони під`їжджають до сел.Елітне. Обвинувачений вийшов з машини, став на дорозі, де домовлялись зустрітись з ОСОБА_34 та ОСОБА_37 , які через 5 хвилин приїхали. Зазначає, що перебував у шоковому стані. ОСОБА_37 вийшов з машини, почав заспокоювати обвинуваченого, вони на той час новини прочитали. Обвинувачений показав ОСОБА_37 пістолета та сказав, що не знає, що з ним робити. На що ОСОБА_37 сказав, що потрібно викинути. Обвинувачений запропонував викинути на кладовищі, попросив ОСОБА_37 це зробити. Сам розвернувся та пішов, сам не розуміючи куди саме, просто йшов. Потім йому зателефонував знайомий співробітник поліції з питанням чи живий він, чи ні, сказав, що читав новини, подумав, що його вбили. Потім знов зателефонував та повідомив, що обвинувачений вбив людину, чому він одразу не повірив. Співробітник поліції сказав, щоб він залишався на місці, дізнався адресу, спитав, де саме пістолет знаходиться, на що обвинувачений все розповів. Порекомендував здатись поліції. Хвилин через 40 приїхала машина зі співробітниками поліції та обвинувачений добровільно здався. У відділку поліції все повідомив, на їх думку він також захищався. На наступний день поїхали на кладовище за пістолетом, однак обвинувачений точно не знав де він, тому зателефонував сестрі та попросив зв`язатись з ОСОБА_37 , щоб він показав де саме його викинув. Обіцяли, що він буде присутнім під час огляду на кладовищі, однак поїхали без нього. Також співробітники поліції обіцяли, що оформлять все як самооборону, натомість зробили все як вбивство. Додатково повідомив, що мотиву вбивати у нього не було, він просто намагався зупинити напад, захищався. Від поліції не переховувався, допомагав слідству. При цьому також повідомив, що грошей не брав у борг. Цивільний позов визнав лише в частині стягнення майнової шкоди на поховання.

Проте, незважаючи на невизнання ОСОБА_10 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшов правильних висновків про наявність у діях обвинуваченого складу вищевказаного кримінального правопорушення, що підтверджується зібраними та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку.

Доводи ж апеляційної скарги захисника щодо відсутності у діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України через відсутність доказів винуватості останнього, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, зокрема:

- показаннями потерпілої ОСОБА_16 , яка повідомила, що ОСОБА_21 є її рідним братом. Обставини та подробиці даної події їй не відомі. Брата бачила та спілкувалась останній раз 22 02 2021 року приблизно о 14 годині за місцем мешкання, настрій у брата був гарний. Про подію дізналась наступного дня. Протягом життя брат займався фітнесом, бодібілдінгом, був тренером. Щодо характеризуючих даних повідомила, що брат був доброю, світлою, відкритою людиною, любив свою сім`ю, має дружину, дитину;

- показами потерпілої ОСОБА_14 , яка повідомила, що ОСОБА_21 є її чоловіком. ОСОБА_10 не знає. 22 02 2021 року був звичайний день, увечері приїхала додому, готувала вечерю, чекала дитину з тренування, чоловіка - з роботи. Приблизно о 19 годині надійшов телефонний дзвінок та попросили дуже швидко під`їхати, назвали адресу - на пров.От. Яроша , повідомили лише, що щось трапилось з ОСОБА_21 . Свідок допустила, що могло бути ДТП та і гадки не мала, що таке могло трапитись з чоловіком. Коли свідок приїхала, було дуже багато людей, поліція, люди з камерами, місце було огородженим Свідок нікого із знайомих не побачила, щоб дізнатись, що відбувається, та підійшла до співробітника поліції, її відвели в інше місце, однак нічого не повідомили. Через 30 хвилин лише дізналась про те, що трапилось. Бачила тіло чоловіка, який лежав без ознак життя, обличчям вниз, однак свого чоловіка у ньому не впізнала, крові на той момент не бачила, оскільки було темно, однак вона була. Обставини події дізналась під час судового засідання. Щодо характеризуючих даних повідомила, що чоловік був приватним підприємцем, мав свій бізнес, займались питною водою, сам займався у спортивному залі та тренував інших. Крім того, розвивав декілька напрямів, де можна було заробити гроші. Все життя займався спортом, у дитинстві займався боксом, карате, після 15 років ходив у тренажерний зал. Стосовно свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 чоловік нічого не розповідав, особисто вона їх не знає. Конфліктів у чоловіка з правоохоронними органами та людьми не було, мав багато друзів, які постійно до нього звертались за підтримкою;

- показами свідка ОСОБА_17 , який повідомив, що з ОСОБА_10 він знайомий з 2007 року, потерпілого до подій не знав. Зазначив, що 22 02 2021 року він зателефонував ОСОБА_10 та попросив під`їхати до нього на роботу, щоб підписати документи з приводу боргу, обговорити строки його повернення, на що останній повідомив, що під`їхати не може, запропонував зустрітись після роботи біля будинку свідка на АДРЕСА_3 . Свідок погодився. На зустріч запізнився хвилин на 15-20. Під`їхав, зупинився на дорозі біля свого будинку за адресою АДРЕСА_3 , ОСОБА_10 вже був на місці, свою автівку він поставив подалі, біля наступного будинку десятиповерхівки. Підійшов обвинувачений, до автівки свідка, сів на пасажирське місце поруч з водійським, на якому сидів сам свідок та розпочався діалог. Потім до них підійшов знайомий свідка ОСОБА_18 , якого свідок покликав для фіксації оформлення розписки та самої розмови, як свідка. ОСОБА_18 сів на заднє сидіння з боку водія. ОСОБА_10 одразу вийшов, на що свідок почав його запитувати коли віддасть борг, чітку відповідь так і не отримав. Усі вийшли з автівки, стояли за автівкою свідка напроти один одного, ОСОБА_18 стояв поруч зі свідком. Свідок помітив, що права рука ОСОБА_10 перебувала у кармані та він щось у ній тримав. Свідок подумав, що то був шокер. Розмова відбувалась на підвищених тонах, з лайкою, оскільки свідок не очікував такої відповіді від обвинуваченого. При цьому ОСОБА_18 просто стояв поруч. Інших людей поруч не було. Потім ОСОБА_10 різко розвернувся та пішов у напрямку до свого автомобілю. Свідок почав іти за ним, пройшов метрів 10 та зупинився. ОСОБА_10 пройшов повз свого автомобіля. ОСОБА_18 пішов за ОСОБА_10 на відстані 20-30 метрів, з якою метою не знає, та з поля зору його зникли. Після чого свідок почув один постріл. Особисто сам постріл не бачив, оскільки стояв осторонь, на відстані та була обмежена видимість. Потім підійшов ОСОБА_18 та повідомив, що ОСОБА_10 вбив хлопця. Це все відбувалось приблизно о 19-00-19-30 годині. Вони пішли з ним щоб надати допомогу та побачили, що на місці події лежав чоловік на животі, без ознак життя, як в подальшому дізнався на ім`я ОСОБА_21 . Хтось вже викликав швидку. Після пострілу через деякий час бачив на відстані як ОСОБА_10 швидким шагом повернувся до своєї автівки, сів та поїхав, не бачив у його руках зброї. Додатково повідомив, що станом на 22 02 2021 року вважав існування дружніх стосунків із ОСОБА_10 , вони зустрічались з різних підстав на роботі, вдома, на дачі з ним, спілкувались добре, тому і займав йому гроші без розписок. Зазначив, що конфлікт виник з приводу повернення коштів у розмірі 112 000 доларів США, які обвинувачений був йому винен, розписок ніяких не оформлювали, угод не укладали. Вказаний борг виник у період з 2007 року, він то зменшувався, то збільшувався. Останній раз обвинувачений взяв у борг 50 000 дол.США та обіцяв повертати кожного місяця у розмірі не менше 5000 дол.США. До суду та правоохоронних органів не звертався, маючи надію, що питання вирішиться і так. Додатково також зазначив, що не мав того дня при собі ніякої зброї. Після події ОСОБА_18 пояснив, що його знайомий ОСОБА_20 мав намір про щось із ним поговорити, на що свідок погодився. Щодо наданих на досудовому розслідуванні показів, повідомив, що не пам`ятає нічого, оскільки після події через стрес випив настойку, яка знаходилась у нього в машині.

- показаннями свідка ОСОБА_18 , який в судовому засіданні суду першої інстанції повідомив, що ні з обвинуваченим, ані з потерпілим до події не був знайомий. З ОСОБА_17 знайомі з 90-х років, займається меблями, жалюзі, оформлений приватним підприємцем. 22 02 2021 року йому зателефонував ОСОБА_17 , попросив під`їхати як свідка та бути присутнім під час підпису документів щодо боргу. Про борги знав, однак подробиць ОСОБА_17 не розповідав, свідок не цікавився. Крім того, його знайомий ОСОБА_20 бажав зустрітись з ОСОБА_17 по своїх справах. Причину своєї присутності того дня свідок ОСОБА_20 повідомив під час поїздки. Коли вони приїхали, ОСОБА_17 ще не було. ОСОБА_20 приїхав ще з якимись хлопцями, як стало потім відомо один з них на прізвище ОСОБА_21 . Згодом приїхав ОСОБА_17 на своїй автівці, до нього сів у машину чоловік. Хвилин через 5 зателефонував ОСОБА_17 та попросив сісти до його автомобілю. Свідок підійшов, відчинив ліві двері та сів на заднє сидіння. ОСОБА_17 сказав, що чоловік, як згодом стало відомо ОСОБА_10, не хотів підписувати документи. Розмови у машині між ОСОБА_17 та ОСОБА_10 не чув, оскільки майже одразу ОСОБА_10 вийшов з машини, почав лаятись з ОСОБА_17 , однак погроз не чув, зброї у ОСОБА_17 також не бачив. ОСОБА_17 попередив, що напевно у кармані ОСОБА_10 тримає шокер. В цей час людей було мало. Хлопці, які приїхали разом з ОСОБА_20 стояли на вулиці біля своєї автівки, на якій приїхав свідок. Потім ОСОБА_10, ОСОБА_17 разом із свідком пройшли повз них, ОСОБА_20 і ОСОБА_21 пішли слідом за свідком. Через деякий час ОСОБА_17 , ОСОБА_20 та свідок зупинились, а ОСОБА_21 пішов далі за ОСОБА_10 на відстані приблизно 2-3 мерти один від одного. Потім ОСОБА_10 в нього вистрелив один раз майже впритул. Особисто бачив сам постріл, оскільки місце події освітлювалось, розмови їхньої не чув, оскільки знаходився на відстані 50 метрів від місця події, було вже темно, приблизно 19-20 годин. Зазначив, що пістолет був у ОСОБА_10, він з ним і поїхав з місця події, до самого вистрілу пістолету не бачив, звідки дістав точно повідомити не може. Повідомив, що ОСОБА_21 перейшов дорогу та впав, підійшли до нього, він перебував без свідомості, приїхала швидка, потім поліція, бачив кров, де стріляв ОСОБА_10. Точно не може сказати куди стріляв обвинувачений, здавалось, що в обличчя. Все це вже відбувалось біля центрального входу до «АТБ». Додатково повідомив, що тілесних ушкоджень у обвинуваченого не бачив того дня, щоб останнього били чи застосовували будь-яку іншу фізичну дію також не бачив. Особисто ОСОБА_10 також не погрожував, зброї при собі не мав, у інших хлопців також не бачив зброї. Зазначив, що його допитували у відділку поліції, інші слідчі дії не проводили;

- показаннями свідка ОСОБА_34 , який повідомив, що ОСОБА_10 є його знайомим, працювали разом, декілька разів на тиждень спілкувались, постійно телефонували один одному. З ОСОБА_21 незнайомі. 22 02 2021 року знаходився з дружиною вдома, коли приблизно після 19 години зателефонував ОСОБА_10 , свідок відповів на дзвінок, натомість почув віддалено крики, нецензурну лайку, наче як дзвінок з карману. Хтось казав «Стій. Іди сюди». Чув голос ОСОБА_10 «Відстаньте. Не ходіть за мною», потім знову хтось «Іди сюди». Точних фраз не пам`ятає, однак свідок сприйняв почуту розмову як погрозу ОСОБА_10. Потім відбувся хлопок один, потім крики. Свідок злякався та поклав слухавку. Пройшло приблизно хвилини 3-4, весь час разом з ним слухала його дружина на голосному зв`язку. Цей дзвінок для свідка був несподіваністю. Через 30 хвилин знову надійшов дзвінок від ОСОБА_10 , він попросив забрати ОСОБА_37 , з яким вони спільно також працювали на ПП « Пантера », та під`їхати з ним до смт.Елітне. При цьому нічого не пояснив, просто сказав, що це необхідно. Свідок зв`язався з ОСОБА_37, забрав його приблизно о 20 годині це було, приїхали до зазначеного населеного пункту, де зустрілись з ОСОБА_10 , який був сам, пішки, без автомобіля в руках обвинувачений нічого не тримав. Вийшли, привітались. ОСОБА_10 запитав чи є вода, свідок повернувся до машини за водою. ОСОБА_37 залишився із ОСОБА_10 позаду свідка, про що розмовляли не чув, чим займались, не бачив. Свідок повернувся, дав води, після чого ОСОБА_37 покликав його до машини, сказав, що необхідно від`їхати. Сіли до машини, ОСОБА_37 сказав, що у 500 метрах є кладовище і туди необхідно їхати. Запитань йому свідок не задавав, але бачив, що у ОСОБА_37 в руках був якийсь згорток, схожий на поліетиленовий пакет. Поїхали вдвох, на кладовищі ОСОБА_37 вийшов, хвилин 10 приблизно його не було, потім він повернувся вже без згортка в руках та вони знов поїхали на місце, де зустрілись з ОСОБА_10, однак його там вже не було, на дзвінки останній не відповідав, був відсутній зв`язок. Свідок з ОСОБА_37 поїхали до Харкова. Додатково повідомив, що ОСОБА_37 був стурбований, але нічого не говорив та свідок нічого не запитував. ОСОБА_10 також був у збудженому стані, однак питань ніяких йому не задавав, відчувалось хвилювання у голосі. Причину поїздки до сел.Елітне Насєдкін також не знав. Про обставини події дізнався із соціальних мереж. Також повідомив, що про будь-які конфлікти чи погрози на адресу ОСОБА_10 раніше не чув , останній нічого з цього приводу не говорив.

- показаннями свідка ОСОБА_19 , який в судовому засіданні суду першої інстнації зазначив, що з ОСОБА_10 ОСОБА_10 незнайомий, але пам`ятає його, з ОСОБА_21 знайомий, він був хрещеним його дитини та другом. Щодо обставин 22 02 2021 року повідомив, що цього дня був на тренуванні у спортивному клубі «Фізрук», ОСОБА_21 заїхав за ним на автомобілі Фольксваген білого кольору приблизно о 19 годині, щоб поспілкуватись, довезти додому, оскільки проживали поруч, взагалі часто зустрічались. Завчасно не телефонував він, зателефонував як завжди, повідомив, що під`їхав, щоб вже виходив. Поїхали на пров.От. Яроша , вони там часто бували, купляли вітаміни, тому свідок нічому не здивувався. ОСОБА_21 повідомив, що йому туди необхідно по справах поспілкуватись. Свідок лише поцікавився як довго це буде, останній зоорієнтував, що хвилин 30, предмет розмови не повідомив ОСОБА_21 та свідок не цікавився. Їхали самі, у машину ніхто не сідав, розмовляли про свої справи, ОСОБА_21 часто телефонували хтось, розмов не слухав. Все відбувалось як завжди. Був очевидцем самої зустрічі. Того дня перебував разом із ОСОБА_21 , він повинен був поговорити з ОСОБА_10 ОСОБА_10 , а свідок чекав просто на нього. Приїхали удвох, чекали у машині приблизно хвилин 30, потім підійшли люди, яких свідок не знає, згодом покликали ОСОБА_21 , який пішов спілкуватись, а свідок за ним. З ким саме спілкувався ОСОБА_21 не бачив, темно було, освітлення було слабке, згодом дізнався, що з ОСОБА_10. З останнім було ще двоє людей, вони спілкувались у своїй машині, яка була на відстані метрів 5-7, потім чоловіки пішли по От. Яроша , ОСОБА_21 пішов за ними приблизно на відстані 3 метри, а свідок - за ОСОБА_21., конфлікту не бачив, криків не було чутно. Якось ОСОБА_10 залишився удвох з ОСОБА_21 навпроти магазину, про щось спілкувались у середньому тоні. Потім ОСОБА_10 дістав пістолет та один раз вистрілив у груди ОСОБА_21 , звідки дістав пістолета не бачив. ОСОБА_21 почив тікати від ОСОБА_10, свідок - до нього, потім ОСОБА_21 впав та свідок побачив поранення у грудях. Хтось викликав швидку. Підійшли знайомі ОСОБА_10, з ким останній розмовляв. Після пострілу ОСОБА_10 постояв трішки та пішов далі, куди саме свідок не знає. Додатково зазначив, що не розуміє причин такої поведінки ОСОБА_10, вважає, що підстав для такої поведінки останнього не було, не було ніякого фізичного контакту;

- показаннями свідка ОСОБА_67 , яка повідомила суду першої інстанції, що ні ОСОБА_10 ні ОСОБА_21 особисто не знає, 22 02 2021 року йшла на тренування приблизно о 19 годині 30 хвилин в спортивний комплекс «Уніфехт», який розташований навпроти багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_8, прямувала з АДРЕСА_7 , де мешкає. Перейшла дорогу та звернула увагу на двох чоловіків метрах у 7 від неї, які також переходили дорогу, вони були попереду неї. Сильно їх не роздивлялась, вони розмовляли на підвищених тонах. Пройшла приблизно хвилина, потім почула один звук вистрілу, побачила дим. Хто стріляв не бачила, бачила чоловіка, який потім сказав «Хто наступний?», злякалась, розвернулась та пішла у зворотній бік. Пройшла метрів 10, озирнулась, на місці події нікого вже не було і знов пішла на тренування. Підійшовши ближче до сходинок, побачила чоловіка, який лежав біля в`їзду в паркинг біля будинку. Там вже почали підходити люди, свідок не затрималась та пішла далі на тренування. Пошкоджень не бачила, оскільки було темно та на відстані через дорогу. Додатково зазначила, що чоловік, який промовив «Хто наступний» мав слов`янську зовнішність, вище середнього зросту, плотної статури, вік приблизно від 40 до 50 років. Під час досудового розслідування допитували, показували фото на телефоні, за якою вона впізнала цю людину. Обвинуваченого під час судового засідання не впізнала;

- показаннями свідка ОСОБА_20 , який допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції, повідомив, що з ОСОБА_10 не знайомий, ОСОБА_21 знає приблизно років 4, разом тренувались інколи. 22 02 2021 року він зустрівся біля тренувального залу з ОСОБА_21 за попередньою домовленістю, подивитись на сам зал, в якому останній тренувався. Свідок під`їхав до місця зустрічі біля метро Олексіївська увечері, було вже темно, час не пам`ятає. Чекав на ОСОБА_21. Свідку зателефонував знайомий ОСОБА_18 , який ремонтував його автівку час від часу, та попросив під`їхати на Ботанічний Сад , пояснивши, що людина винен гроші, не може написати розписку товаришу та необхідно бути присутнім при розмові. Свідок погодився. Було темно, хвилин через 15-20 приїхав ОСОБА_21 , запропонував пройти до залу, на що свідок попросив звозити його Ботанічний Сад хвилин на 15-20, потім у зал. ОСОБА_21 погодився, йому потрібно було забрати ще одну людину, кудись відвезти. Із залу спустився хлопець, якого свідок не знає, та всі разом поїхали на Ботанічний Сад , ОСОБА_21 з хлопцем спілкувались про своє, свідок не слухав їх. На місці припаркувались уздовж дороги, автівка ОСОБА_18 там вже стояла. Свідок запитав причину зустрічі, на що останній повідомив, що ОСОБА_17 людина винна велику суму грошей, повинен написати розписку, потрібна наша присутність. Під`їхав ОСОБА_17 до свого будинку, всі разом вийшли на вулицю, потім сів хлопець у машину ОСОБА_17 , потім ОСОБА_18 сів туди ж. В цей момент свідок з ОСОБА_21 та хлопцем стояли на вулиці та курили, чекали, коли покличуть. Через 2-3 хвилини виходить хлопець з автівки, лаючись. ОСОБА_18 та ОСОБА_17 також вийшли. ОСОБА_17 каже хлопцю (ОСОБА_10) «Почекай, давай поговоримо», хлопець останнього відштовхнув або розвертався, свідок не зрозумів, лаючись той пішов у бік «АТБ». Йому почали казати « Почекай , давай поговоримо, чому тікаєш». ОСОБА_18 та ОСОБА_21 пішли за ОСОБА_10, словесно намагались зупинити його. Товариш ОСОБА_21 спочатку стояв, потім пішов за ОСОБА_21 . Свідок залишився з ОСОБА_17 біля його автівки, розмовляли, останній розповів що ОСОБА_10 винен йому велику кількість грошей та не хоче віддавати. Чи були якій документи, не пам`ятає. Хвилин через 5 почули один хлопок, схожий на постріл. Подумали, що пітарда. Потім побачили ОСОБА_10, як він шов до автівки Шкода . ОСОБА_17 хотів підійти до нього, однак свідок побачив, що у останнього в руках пістолет, та зупинив ОСОБА_17 . ОСОБА_10 сів у машину та швидко поїхав. Потім зателефонував ОСОБА_18 та повідомив, що ОСОБА_21 вбили. Свідок побіг на місце події, там вже збирались люди, та побачив, що на в`їзді у парковку лежав Бринза, підійшов, доторкнувся у останнього до руки, побачив кров та викликав швидку, поліцію. Додатково повідомив, що будь-яких бійок не бачив;

- показаннями свідка ОСОБА_37 , відповідно до яких з ОСОБА_10 ОСОБА_10 він знайомий з дитинства, раніше працювали разом, років 5 назад, він був найманим працівником у ОСОБА_10 Конфліктів із ним не було, робочі моменти виникали, однак неприязних відносин не було, звільнився за власним бажанням, іноді продовжував виконувати окремі ювелірні замовлення, працював у майстерні ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 . Спілкувались раз на 3-4 місяці, не часто. ОСОБА_21 не знає. Прізвище ОСОБА_17 свідку невідомо, ОСОБА_10 нічого не розповідав. У 2021 році, точної дати не пам`ятає, увечері зателефонував ОСОБА_34 , якого знає років 10-20, разом працювали на фірмі, та повідомив, що необхідно поїхати до ОСОБА_10 , щось обговорити. ОСОБА_34 нічого не розповідав, нічого не розумів і сам. Приїхав до сел.Елітне, повернули на перехресті, там їх чекав ОСОБА_10 один, без машини, одягнутий був у чорну куртку спортивну, кросівки, чорні або темно-сині штани. На думку свідка праве око було припухлим, як від удару, але невпевнений у цьому. Вийшли з машини, запитали у ОСОБА_10 , що трапилось, на що останній відповів, що потім все пояснить. Сказав, що треба викинути, надавши пістолет чорного кольору та три обійми. Свідок запитав, де саме його викинути, на він відповів, що можна на кладовищі. Свідок запитав, чому він сам не може викинути, на що він занервував. Свідок із ОСОБА_34 поїхали на кладовище, свідок сам пішов через кладовище, ОСОБА_17 залишився у машині чекати. Свідок побачив купу сміття з вінками, викинув туди пістолет, у вінки, а потім і магазини кинув. Потім повернувся до машини, поїхали на перехрестя, де їх повинен був чекати ОСОБА_10 , сподівались отримати відповіді на запитання. Однак його там не було. Тому поїхали додому. Більше свідок ОСОБА_10 не бачив. Зазначив, що ОСОБА_10 нічого не пояснював, був на взводі, казав, що потім все пояснить, поводив себе тривожно. Раніше ОСОБА_10 у такому стані свідок не бачив. На наступний день про все дізнався з телеграм-каналу, був дуже здивований, не міг повірити. Потім зателефонував ОСОБА_34 , попросив вийти на дорогу, у нього в машині перебував співробітник карного розшуку, який сказав, щ необхідно все віддати, він вже знав, що свідок викинув пістолет. Свідок погодився, все їм повідомив, надав покази, показав місце, де викинув пістолет та магазини, які було вилучено. Крім того, повідомив, що ОСОБА_10 нічого не говорив йому про фінансові труднощі, хоча був в курсі його справ. Також нічого не розповідав про інші проблеми та конфлікти. Щодо характеризуючих даних повідомив, що ОСОБА_10 дуже добра людина, не схильний до обману, виручав, нічого поганого не може сказати, був розлученим, допомагав батькам.

Будь-які підстави вважати, що свідчення потерпілої та свідків є недостовірними відсутні, оскільки вони є логічними, послідовними та несуперечливими, а також додатково підтверджуються:

- протоколами огляду місця події від 22 02 2021 року з фототаблицею, від 23 02 2021 року з фототаблицею; протоколом слідчого експерименту від 23 02 2021 року; висновком експерта №10-14-8/635-ДМ/21 від 29 03 2021 року; висновком експерта №10-12/635-ДМ/21 від 29 03 2021 року; висновком експерта №17-49-МК/10-12/635-ДМ/21 від 16 03 2021 року; висновком експерта №СЕ-19/121-21/8630-БЛ від 23 04 2021 року; висновком експерта №СЕ-19/121-21/5102-БЛ від 14 04 2021 року; висновком експерта №СЕ-19/121-21/5029-БД від 15 04 2021 року; висновком експерта №СЕ-19/121-21/5028-БД від 15 04 2021 року; висновком експерта №СЕ-19/121-21/5026-БД від 15 04 2021 року; висновком експерта №СЕ-19/121-21/5030-БД від 15 04 2021 року; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 23 02 2021 року; витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000483 від 22 02 2021 року; постановами про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 23 02 2021 року, від 16 04 2021 року; ухвалами слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 26 02 2021 року, від 02 03 2021 року про арешт майна; квитанціями про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження №1467, №1446, 1447; рапортами слідчого; постановою про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 23 02 2021 року; протоколом отримання зразків для експертизи від 23 02 2021 року; ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 25 02 2021 року про надання дозволу на обшук; протоколом обшуку від 26 02 2021 року; актом про застосування службової собаки від 26 02 2021 року; постановою про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 26 02 2021 року; протоколом отримання зразків для експертизи від 02 03 2021 року; довідками про витрати на проведення експертиз; повідомленням начальника ДУ «Харківський слідчий ізолятор» від 25 02 2021 року, рапортом співробітника ДУ, заявою ОСОБА_10 від 25 02 2021 року, медичною довідкою, актом, доповідною ДУ «Харківський слідчий ізолятор»; постановами про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 06 08 2021 року, від 30 06 2022 року; постановою про зміну групи прокурорів від 14 09 2021 року, описом речей і документів, вилучених у ПрАТ «ВФ Україна» на підставі ухвали суду від 21 12 2021 року та інформацію, отриману на виконання ухвали суду у паперовому та електронному вигляді; копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 ; протоколом огляду мобільного телефону з фототаблицею, наданого стороною захисту; витягом з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України; довідкою ГУПФУ в Харківській області від 05 09 2022 року; копією паспорта ОСОБА_10 , копією довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру; довідкою УІАП ГУНП в Харківській області від 23 02 2021 року; довідкою КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР, висновок експерта №СЕ-19/121-21/5387-БЛ від 22 03 2021 року.

Отже, визнаючи доведеним вчинення ОСОБА_10 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, судом першої інстанції в основу обвинувального вироку, крім інших доказів, було покладено покази самого обвинуваченого, який в ході досудового розслідування та судового розгляду не заперечував факту здійснення пострілу з пістолету у бік ОСОБА_21 з метою припинити його дії. При цьому обвинувачений промовив, дивлячись на ОСОБА_19 , що наступний постріл буде у ваш бік.

Так, за змістом ст.24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Питання про наявність чи відсутність умислу на вбивство необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

З встановлених фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_10 здійснив постріл у бік ОСОБА_21 , завдавши останньому вогнепальне поранення у виді травми грудної клітини з ушкодженням внутрішніх органів, тобто поранення було нанесене в ту частину тіла де перебувають життєво важливі органи.

А після нанесення потерпілому вогнепальних поранень, ОСОБА_10 місце вчинення кримінального правопорушення покинув на своєму автомобілі.

Після отримання тілесних ушкоджень, які призвели до розвитку крововтрати і настала смерть ОСОБА_21 .

Згідно висновку експерта № 10-14-8/635-Дм/21 від 29 03 2021 року у ОСОБА_21 встановлені наступні ушкодження: проникаюче наскрізне вогнепальне кульове поранення грудної клітини, рановий канал якого бере свій початок вхідною вогнепальною раною розміщеною на передній поверхні грудної клітини зліва по середньо - ключичній лінії в проекції п`ятого міжребрового простору та проникає в ліву плевральну порожнину через наскрізний дефект 5-го ребра зліва та пристінної плеври в даній локалізації, формуючи за ходом ранового каналу ушкодження м`яких тканин грудної клітини, наскрізні ушкодження верхньої частини лівої легені, навколосерцевої сумки по передній поверхні її передньої стінки правого шлуночка серця, легеневого стовбура, трьохстулкового клапану, правого передсердя, навколосерцевої сумки по задній поверхні її, правого великого та проміжного бронхів, нижньої частки правої легені та пристінної плеври правої плевральної порожнини з формуванням дефекту 8-го ребра справа по лопатковій лінії. Закінчується даний рановий канал вихідною вогнепальною раною на задній поверхні грудної клітини справа в проекції 8-го ребра по лопатковій лінії на тлі синця - довжина ранового каналу становить близько 30 см. напрямок орієнтований спереду назад, зліва направо та злегка знизу догори.

На переконання колегії суддів, здійснюючи постріл вогнепальною зброєю в область життєво важливих органів, ОСОБА_10 не міг передбачити наслідки у виді смерті потерпілого чи свідомо припустити можливість їх настання.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо перебування обвинуваченого під час вчинення кримінального правопорушення у стані необхідної оборони, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.36 КК, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони.

Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним вбивством, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, необхідно здійснювати порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Вказані вимоги кримінального закону та фактичні обставини кримінального провадження мають суттєве значення для прийняття законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» від 26 квітня 2002 року №1 стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певної підстави (юридичного факту).

Єдиною ж регламентованою ч.1 ст. 36 КК України підставою для необхідної оборони є вчинення особою суспільно-небезпечного посягання.

Посяганням же визнаються дії особи, якими вона заподіює шкоду або створює реальну загрозу заподіяння такої шкоди певним об`єктам.

Здійснюючи аналіз встановлених судом обставин та доводів апеляційної скарги захисника в сукупності, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність з боку потерпілого ОСОБА_21 реальної загрози заподіяння шкоди обвинуваченому ОСОБА_10 , яка була б співмірною здійсненню пострілів вогнепальною зброєю у життєво важливі органи.

Сам обвинувачений зазначив, що його протиправним діям передував конфлікт із потерпілим, внаслідок якого останній здійснив постріл у бік ОСОБА_21 .

Відповідно до свідчень ОСОБА_10 між ним та ОСОБА_21 виник словесний конфлікт, у ході якого ОСОБА_21 погрожував обвинуваченому та вимагав повернути борг. Сам обвинувачений висловлювався на адресу ОСОБА_21 нецензурно. Отже, враховуючи вказані обставини, хронологію подій, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав вважати, що потерпілий ОСОБА_21 в ході конфлікту становив для обвинуваченого ОСОБА_10 загрозу та у останнього були підстави для самозахисту або необхідності відвернення посягання на нього з боку потерпілого саме таким категорично жорстоким способом.

Натомість, саме наявність конфліктної ситуації та вимоги з боку ОСОБА_21 щодо повернення боргу, тобто поведінка потерпілого, який зі слів обвинуваченого вимагав погрожував йому розправою, підтверджують умисел обвинуваченого на протиправне позбавлення життя потерпілого й спростовують твердження про те, що обвинувачений перебував у стані необхідної оборони.

Твердження обвинуваченого щодо нападу на нього потерпілого ОСОБА_21 з кулаками та ножем, спростовується показами свідків: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_67 , які зазначили, що в момент, який передував пострілу, ОСОБА_10 та ОСОБА_21 мали розмову на підвищених тонах, проте вказана розмова відбувалася між ними двома. Жоден зі свідків, які були очевидцями вказаних подій, не вказав на наявність у потерпілого ножа чи на факт бійки з ОСОБА_10 .

Що стосується твердження обвинуваченого щодо завдання йому ударів з боку ОСОБА_79 , ОСОБА_17 та ОСОБА_21 , у результаті чого він отримав тілесні ушкодження та розірваний рукав на куртці, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріали кримінального провадження дійсно містять протокол огляду місця події від 23 02 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_10 добровільно видав свою куртку чорного кольору та вказав, що саме у цій куртці він був одягнений під час конфлікту 22 02 2021 року з ОСОБА_17 . На вказаній куртці наявне пошкодження у виді розриву тканини в ділянці під правим рукавом. При цьому ОСОБА_10 вказав, що дане пошкодження утворилось внаслідок захисту від ударів, котрі йому наносили ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Крім того, в матеріалах кримінального провадження знаходиться медична довідка, видана завідувачем медичної частини ОСОБА_80 від 25 02 2021 року, відповідно до якої при тілесному огляді ОСОБА_10 у останнього було виявлено гематому лівого ока синьо-фіолетового кольору, у зв`язку з чим останньому було надано медичну допомогу.

Разом з тим, вивченням матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_10 , встановлено, що будь-яких висновків компетентного органу експертної установи, які б підтверджували приблизний час та характер походження, як гематоми ока ОСОБА_10 так і пошкоджень на його одязі, у них не міститься.

У зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності належних та достовірних доказів отримання ОСОБА_10 тілесних ушкоджень під час подій 22 02 2021 року.

Крім того, колегія суддів вважає слушними твердження суду першої інстанції про відсутність об`єктивних даних щодо існування реальної загрози життю та здоров`ю обвинуваченого та членам його родини, оскільки матеріали кримінального провадження не містять будь-яких повідомлень до правоохоронних органів щодо здійснення тиску або погроз відносно ОСОБА_10 чи членів його родини.

На переконання колегії суддів, за 7 років, а саме з цього часу, як стверджує обвинувачений, почались погрози на його адресу, останній мав достатньо часу реалізувати своє право на захист від незаконних посягань, шляхом звернення до правоохоронних органів, проте не скористався ним.

Зважаючи на викладене, колегія суддів, не погоджується з доводами захисника про те, що заподіяння ОСОБА_10 вогнепального поранення мало місце у стані необхідної оборони, оскільки такі доводи не підтверджуються встановленими обставинами справи, у зв`язку з чим приходить до висновку, що такі доводи апелянта є надуманими та висунуті з метою пом`якшення відповідальності обвинуваченого за вчинене.

Крім того, незважаючи на невизнання обвинуваченим та його захисником винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченого складу вищевказаного кримінального правопорушення, а призначаючи покарання за його вчинення, дотримався вимог ст.65 КК України і призначив покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Висновки суду, зокрема ґрунтуються на показаннях самого обвинуваченого, який хоча і зазначив, що вихватив пістолет у ОСОБА_17 , проте, разом з цим по суті, не заперечував того факту, що він дійсно, носив вказаний пістолет у своєму кармані. Вказаний пістолет перебував у нього весь час протягом його прямування у бік магазину АТБ, ті під час розмови з ОСОБА_21 .

Твердження ж ОСОБА_10 про те, що вказаний пістолет від вихопив у ОСОБА_17 , спростовується показаннями, як самого ОСОБА_17 , який зазначив, що у день, коли відбулися вказані події зброї при собі не мав, так і показаннями свідків ОСОБА_18 , який в свою чергу наголошував на відсутності зброї у ОСОБА_17 . При цьому ОСОБА_18 зазначив, що візуально вони з ОСОБА_17 помітили якийсь предмет у кармані ОСОБА_10 , допускаючи при цьому, що це міг бути шокер.

Крім того, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності у діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, колегія суддів, крім іншого звертає увагу на посткримінальну поведінку обвинуваченого, який, після вчинення інкримінованих дій, залучивши двох товаришів, у збудженому стані, викинув пістолет на кладовищі, що свідчить про приховування обвинуваченим знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

В своїй апеляційній скарзі захисник, посилаючись на доктрину «плодів отруєного дерева», застосовану Європейським судом з прав людини, вважає недопустимими доказами протоколи слідчих дій та постанови про процесуальні рішення складені у вказаному кримінальному провадженні, оскільки вказані процесуальні документи були складені слідчими, без належних повноважень.

Оцінюючи доводи захисника обвинуваченого щодо недопустимості вказаних доказів, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.87 КПК України суд зобов`язаний визнати недопустимими докази, якщо вони отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Як вбачається з матеріалів справи, твердження захисника щодо вчинення слідчих дій без належних повноважень, у зв`язку з відсутністю в матеріалах кримінального провадження постанови про створення слідчої групи є безпідставними, оскільки в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, стороною обвинувачення було надано постанову начальника СВ Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_23 від 22 02 2021 року про призначення групи слідчих, відповідно до якої було призначено групу слідчих у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000483 від 22 02 2021 року, до складу якої входили слідчі: ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо необхідності визнання певних доказів недопустимими через здійснення досудового розслідування неповноважними слідчими не знайшли свого підтвердження у ході перевірки матеріалів кримінального провадження судом апеляційної інстанції.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, з метою усунення неповноти розгляду кримінального провадження, було витребувано та досліджено висновок судово-психіатричної експертизи №236 від 12 05 2021 року, проведеної провідним експертом КНП ХОР «Обласної клінічної психіатричної лікарні №3» ОСОБА_87 , відповідно до якого: ОСОБА_10 на теперішній час хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки не виявляє. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У період часу, якому відповідають правопорушення, ОСОБА_10 перебував поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

На теперішній час ОСОБА_10 , відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

У результаті дослідження вказаного висновку експерта, колегія суддів приймає до уваги наукову спроможність тих принципових положень, якими керувався експерт у своїх висновках і правильність застосованої ним методики дослідження, повноту та наукову обґрунтованість висновків, комплексність експерта (освіту, стаж роботи).

Таким чином, у колегії суддів не виникає сумнівів у правильності висновку експерта та взагалі відсутні об`єктивні підстави не довіряти результатам експертизи так як експертиза була проведена експертом, який має відповідну кваліфікацію, а саме експертом вищого класу, лікарем - судово- психіатричним експертом, що має стаж 25 років та з урахуванням всіх необхідних методик дослідження.

Решта доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого є похідними від проаналізованих вище, а також є явно такими, що не дають підстав для висновку про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів, які досліджувалися судом першої інстанції та яким надана детальна оцінка, викладена у оскаржуваному рішенні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року), а тому підстав для задоволення апеляційних вимог за обставин, викладених в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, не вбачається.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення обвинуваченому покарання, колегія суддів виходить з положень ст.65 КК України, відповідно до яких - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Приймаючи рішення про призначення ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції усіх вищезазначених вимог дотримався, врахувавши, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, характер та спосіб їх вчинення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, ФОП, неодружений, має батька похилого віку, відсутність як обставин, що пом`якшують покарання так і обставин, які б його обтяжували.

Враховуючи встановлені обставини та характеризуючі обвинуваченого дані, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_10 є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо не приділення судом першої інстанції належної уваги відсутності щирого каяття з боку обвинуваченого, а також факту залишення останнім місця події одразу після вчинення кримінальних правопорушень, то як вбачається з оскаржуваного вироку, судом першої інстанції були проаналізовані дані факти, з наданням їм належної оцінки, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, суд першої інстанції, на підставі усіх наявних у матеріалах кримінального провадження доказах та детальному вивченні особистості обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, призначив покарання, яке є необхідним та цілком достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого, прокурора та представника потерпілої, - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 05 2023 року по справі щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника потерпілої, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4