Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/719/24
Провадження № 1-кп/376/204/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" травня 2024 р. Сквирський районний суд Київської області

в складі: Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Сквира Київської області кримінальне провадження № 120 0 020 від 23.01.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Антонів, Сквирського району Київської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , працюючого фуражиром на ПП АФ «Розволожжя», неодруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 361, ч. 1 ст. 200 КК України,

Встановив:

22 січня 2024 року близько 14 год. 43 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні для відпочинку на території ферми ПП АФ «Розволожжя», що по АДРЕСА_2 , виявив мобільний телефон марки «ТЕХNO SРАRК Gо 2023» моделі ТЕХNO ВF7 з ІМЕI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , що належить його вітчиму ОСОБА_6 , користуючись відсутністю останнього, з корисливого мотиву, використовуючи кінцеве обладнання - мобільний телефон марки «ТЕХNO SРАRК Gо 2023» моделі ТЕХNO ВF7 з ІМЕI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , що мав доступ до мережі Інтернет, здійснив вхід до додатку «Raiffeisen Online», пароль та логін до якого зберігалися в системі входу, тобто не санкціоновано втрутився у роботу облікового запису потерпілого, який зареєстрований у автоматизованій інформаційній системі АТ «Райффайзен Банк», та згідно з ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» є таким, що становить банківську таємницю.

Надалі, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою збагачення, без дозволу власника, маючи контроль над банківським рахунком потерпілого - НОМЕР_3 , що відкритий у АТ «Райффайзен Банк», шляхом заповнення необхідної інформації, перерахував на власний банківський рахунок НОМЕР_4 , відкритий в АТ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 10400 (десять тисяч чотириста) гривень.

Крім цього, 22.01.2024 о 15 год. 22 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем проживання в будинку АДРЕСА_2 , будучи ознайомлений з тим, що здійснення безготівкових розрахунків між фізичними та юридичними особами банківськими установами можуть здійснюватися на підставі платіжного доручення - тобто розрахункового документу, який містить доручення платника банку здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунку на рахунок отримувача (п. 1.31. ч. І ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»), а також будучи обізнаним про те, що електронним документом є документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа (ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»), здійснивши несанкціоноване втручання в роботу облікового запису автоматизованої інформаційної системи «Raiffeisen Online», усвідомлюючи, що заволодіння коштами потерпілого ОСОБА_6 , що зберігаються та обліковуються у безготівковій формі на банківському рахунку НОМЕР_3 , відкритому в АТ «Райфайзен Банк», можливо лише шляхом складання та використання платіжного доручення в електронному вигляді, використовуючи мобільний телефон марки «Redmi 9А» моделі М2006С3LG з ІМЕI1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 , з доступом до мережі Інтернет, умисно підробив електронний платіжний документ - платіжне доручення.

Надалі, ОСОБА_4 умисно зазначив завідомо недостовірні відомості у платіжному дорученні щодо наміру платника ОСОБА_6 здійснити у встановленому порядку перерахунок коштів у сумі 10400 (десять тисяч чотириста) гривень, з власного банківського рахунку НОМЕР_3 на банківський рахунок НОМЕР_7 , відкритий на своє ім`я, тобто ОСОБА_4 , яке направив до автоматизованої системи обробки інформації, чим здійснив використання підробленого документа на переказ.

На підставі вказаного завідомо підробленого документа на переказ - платіжного доручення, з карткового рахунку ОСОБА_6 не санкціоновано списано кошти в розмірі 10400 (десять тисяч чотириста) гривень на банківський рахунок НОМЕР_7 , відкритий на ім`я ОСОБА_4 .

Також, 22 січня 2024 року близько 15 год. 22 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем проживання в будинку АДРЕСА_2 , де користуючись мобільним телефоном марки «Redmi 9А» моделі М2006С3LG з ІМЕI1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 , що належить його сестрі ОСОБА_7 , діючи в умовах воєнного стану, умисно, з корисливого мотиву, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, користуючись відсутністю власника та сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, використовуючи кінцеве обладнання - мобільний телефон марки «Redmi 9А» моделі М2006С3LG з ІМЕI1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 , що має доступ до мережі Інтернет, здійснив вхід до додатку «Raiffeisen Online», пароль та логін до якого зберігалися в системі входу, таким чином отримавши доступ до банківського рахунку ОСОБА_8 НОМЕР_3 здійснив переказ грошових коштів в сумі 10400 (десять тисяч чотириста) гривень на власний банківський рахунок НОМЕР_4 , відкритий в АТ «ПриватБанк», тобто таємно їх викрав.

У подальшому ОСОБА_4 викраденими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди на вказану суму.

Крім цього, наприкінці грудня 2023 року, ОСОБА_4 , перебуваючи на території ферми ПП АФ «Розволожжя», що по вул. Слобода, 1-А, 1-В, в с. Антонів Білоцерківського району Київської області у транспортному засобі, а саме: у тракторі «Беларус 892» з д.н.з. НОМЕР_8 , який перебуває у користуванні ПП «Агрофірма «Розволожжя», згідно договору оренди техніки № 1-04/2010 від 01.04.2010, у лівій кишені спортивної кофти чорного кольору, яка знаходилася у тракторі «Беларус 892» з д.н.з. НОМЕР_8 та яка належить потерпілому ОСОБА_6 , виявив грошові кошти у сумі 4200 грн. (чотири тисячі двісті гривень). Після чого в ОСОБА_4 виник умисел на викрадення даних грошових коштів.

Так, ОСОБА_4 , діючи в умовах воєнного стану, умисно, з корисливого мотиву з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що ОСОБА_6 , який працює на посаді тракториста ПП АФ «Розволожжя» та інші особи за його діями не спостерігають та не звертають на нього уваги, шляхом вільного доступу, таємно викрав грошові кошти з лівої кишені спортивної кофти чорного кольору, яка знаходилася у тракторі «Беларус 892» з д.н.з. НОМЕР_8 , у сумі 4200 грн. (чотири тисячі двісті гривень), що належить ОСОБА_6 .

У подальшому ОСОБА_4 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

Таким чином ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану;

ч. 1 ст. 361 КК України, як несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) мереж;

ч. 1 ст. 200 КК України, як підробка документів на переказ та їх використання.

Під час досудового розслідування 01.03.2024 між начальником Сквирського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_4 та за участі захисника ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості.

Така угода відповідає вимогам ст. ст. 469, 472 КПК України. Угода про визнання винуватості, містить положення про те, що сторони визнають правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 361, ч. 1 ст. 200 КК України, обвинувачений беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, узгоджують вид покарання ОСОБА_9 :

-за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді п`яти років позбавлення волі;

-за ч. 1 ст. 361 КК України - у виді одного року обмеження волі;

-за ч. 1 ст. 200 КК України - у виді штрафу у розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000,00 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Сторони розуміють наслідки вимог ст. 394, 424 КПК України та наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ст. 476 КПК України, зокрема те, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості, прокурор, який затвердив угоду, має право звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку. Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом (ст. 389-1 КК України).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 361, ч. 1 ст. 200 КК України, щиро розкаявся та просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив добровільність укладення угоди про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором, просив її затвердити і призначити обвинуваченому міру покарання у виді позбавлення волі строком п`ять років з іспитовим строком один рік та покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості обвинуваченому зрозумілі.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджену міру покарання. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі.

Потерпілий ОСОБА_6 в підготовче судове засідання не з`явився, 01.03.2024 подав заяву у якій вказує, що обвинувачений відшкодував завдану йому шкоду в повному обсязі, претензій до обвинуваченого матеріального та морального характеру не має.

Також потерпілий ОСОБА_10 на підставі вимог ст. 469 КПК України надав прокурору письмову згоду на укладання угоди про визнання винуватості.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників судового провадження про можливість затвердження угоди, суд дійшов висновку, що угоду про визнання винуватості слід затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами угоди міру покарання, виходячи з наступного.

Суд, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , враховує ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться:

- ч. 4 ст. 185 КК України - тяжкий злочин;

- ч. 1 ст. 361 КК України - проступок;

- ч. 1 ст. 200 КК України - нетяжкий злочин.

Відповідно до положень п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України. Підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, визначені положеннями ст. ст. 473, 474 КПК України.

Поясненнями сторін угоди встановлено, що вони уклали угоду про визнання винуватості добровільно.

Судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК України та на її основі може бути ухвалений вирок, умови угоди не порушують прав, свобод та інтересів сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань, є фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим. Крім того, суд бере до уваги той факт, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є відповідними ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та характеристиці особи обвинуваченого, який раніше не судимий, щиро кається, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває.

Відповідно до вимог ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому за ч. 4 ст. 185 КК України, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, за ч. 1 ст. 361, ч. 1 ст. 200 КК України - щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст. 67 КК України, судом встановлено - за ч. 1 ст. 200 КК України - вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, за ч. 1 ст. 361 КК України - судом не встановлено.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення, а саме: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

За таких обставин, суд вважає за необхідне затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між начальником Сквирського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_4 та за участі захисника ОСОБА_5 .

Враховуючи викладене, з метою попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку про доцільність та достатність призначення обвинуваченому покарання, необхідного для його виправлення у виді п`яти років позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном один рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 обов`язки, а саме:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На погляд суду, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Судові витрат по справі відсутні.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженню підлягають вирішенню відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 66, 67, 70,75, 76, 185,200,361 КК України, ст. ст. 100, 314, 368-371, 373, 374, 376, 392-395, 468, 469, 472-476 КПК України, суд

Ухвалив:

Затвердити угоду, укладену 01.03.2024 року між начальником Сквирського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 про визнання винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 361, ч. 1 ст. 200 КК України у кримінальному провадженні № 120 00 20 від 23.01.2024 року.

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні та призначити покарання:

-за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді п`яти років позбавлення волі;

-за ч. 1 ст. 361 КК України - у виді одного року обмеження волі;

-за ч. 1 ст. 200 КК України - у виді штрафу у розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000,00 гривень.

На підставі вимог ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові доказі:

-мобільний телефон марки «ТЕХNO SРАRК Gо 2023» моделі ТЕХNO ВF7 з ІМЕI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , який передано під розписку на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 - залишити останньому;

-мобільний телефон марки «Redmi 9А» моделі М2006С3LG з ІМЕI1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 з абонентським номером мобільного телефону НОМЕР_9 , який передано під розписку на відповідальне зберігання ОСОБА_11 - залишити останній;

-мобільний телефон марки «Redmi 9А» з ІМЕI1: НОМЕР_10 , ІМЕІ2: НОМЕР_11 , який передано під розписку на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_4 - залишити останньому;

-мобільний телефон марки «Motorola» модель «moto g32» з ІМЕI1: НОМЕР_12 , ІМЕІ2: НОМЕР_13 з абонентським номером мобільного телефону НОМЕР_14 , який передано під розписку на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_4 - залишити останньому.

На вирок може бути подана апеляційна скарга обвинуваченим, прокурором виключно з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Сквирський районний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, а в разі її подання - після прийняття рішення апеляційним судом Київської області.

Копію вироку після його проголошення вручити учасникам процесу.

Суддя ОСОБА_1