Справа № 646/2801/23
№ провадження 1-кп/646/174/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2024 м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника адвоката обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 ,

захисника адвоката обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 ,

захисника адвоката обвинуваченого ОСОБА_10 - ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003468 від 29.11.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.1 ст.111-2 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор подала клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на 60 діб, посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 , інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також на наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу обвинуваченого на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень. На думку прокурора, про наявність цих ризиків свідчить те, що ОСОБА_6 , хоча раніше і не був судимий, але обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання від 10 років позбавлення волі, проте обставини інкримінованого йому злочину свідчать про схильність до скоєння протиправних дій, зокрема, вчинення злочинів на користь держави-агресора. Крім того, обвинувачений усвідомлює незворотність настання покарання та може, намагаючись уникнути кримінальної відповідальності за скоєне. Крім того, залишаючись на свободі, обвинувачений може шляхом умовлянь чи погроз вчинити тиск на свідків, щоб змусити їх відмовитися від раніше наданих показань.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання у повному обсязі, просила задовольнити, посилаючись на обґрунтованість пред`явленого обвинувачення та на наявність заявлених ризиків.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував щодо заявленого клопотання, зазначив, що ризики, зазначені прокурором необґрунтовані. Зазначив, що не має наміру переховуватися від суду, впливати на свідків у кримінальному провадженні, не мав зв`язків з окупаційною владою, просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 підтримала думку свого підзахисного, зазначила, що зазначені ризики необґрунтовані. Обвинувачений раніше не судимий, з вищою освітою, має стійкі соціальні зв`язки та неповнолітню дитину на утриманні. Захисник вважала за можливе забезпечення обвинуваченим ОСОБА_6 належної процесуальної поведінки з застосуванням до її підзахисного більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Так, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

У відповідності до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За змістом ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою; клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити, зокрема, виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суддя враховує вимоги пунктів 3 і 4 статті п`ятої Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Обвинуваченому ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.01.2023 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою. У подальшому строк тримання під вартою відносно обвинуваченого неодноразово судом продовжувався; відповідні ухвали суду не скасовані.

В обґрунтування ризиків, визначених п. 1,3,5 ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_6 прокурор вказує, що такі ризики не зникли. У клопотанні прокурор посилається на те, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи суворість покарання за злочин, у якому він обвинувачується, може переховуватись від суду з метою його уникнення, зокрема на окупованих частинах території України або рф. Вказує, що ще не допитані свідки у кримінальному провадженні, а тому ОСОБА_6 може впливати на них з метою зміни ними показів або відмови від її надання суду, оскільки свідки були підлеглими обвинуваченого ОСОБА_6 . Ризик вчинення інших кримінальних правопорушень прокурор обґрунтовує негативною налаштованістю обвинуваченого до посадових осіб органів державної влади України, Збройних Сил України, зважаючи на характер інкримінованого йому правопорушення.

Колегія суддів вважає, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , та суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, а саме покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111-2 КК України, встановлене виключно у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років, вбачається з огляду на те, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_6 матиме можливість переховуватися від суду. Колегія суддів враховує посилання захисту на наявність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків, проте в даному випадку це не є тим стримуючим фактором, який нівелює ризик переховування від прокуратури та/або суду.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України вбачається з огляду на те, що, як вказано прокурором у клопотанні, обвинувачений схиляти свідків до зміни або відмови від своїх показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Водночас ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України про вчинення ОСОБА_6 інших кримінальних правопорушень прокурором не доведений.

Колегія суддів враховує, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, та вважає, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, оскільки у зв`язку із доведеністю існування передбачених п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків та конкретних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , що посягають на основи національної безпеки України, запобігання встановленим в провадженні ризикам та контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_6 шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, суд бере до уваги, зокрема, дані про особу обвинуваченого, вік та стан здоров`я, щодо яких на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування під вартою.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу обґрунтовується тим, що встановлені ризики продовжують існувати. Обвинуваченим та його захисником не надано вагомих доказів, які б вказували про зникнення ризиків, на які посилається прокурор, у такій мірі, що вказувало б на можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, з метою запобігання ризикам, суд вважає, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, не можуть забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції Ради Європи від 04.11.1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод», оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

За сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає за доцільне клопотання прокурора задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, через відсутність обставин, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави або домашнього арешту.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 -задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 12 травня 2024 р. включно без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Повний текст оголошений та підписаний 15 березня 2024 року о 15.00 год.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді : ОСОБА_2

ОСОБА_3