КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

представника власника майна ОСОБА_5

власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 та представника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 з доповненнями представника ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11.12.2023 задоволено клопотання прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_11 , та накладено арешт на майно, вилучене 23.11.2023 в ході обшуку житла за місцем проживання ОСОБА_8 , у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на грошові кошти у розмірі 12 800 доларів США та 648 500 грн.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Крім того, 18.12.2023 від представника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 надійшла апеляційна скарга, в якій представник просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити

___________________________________________________________________________

Справа № 757/55731/23-к Слідчий суддя - ОСОБА_12

Апеляційне провадження № 11-сс/824/148/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

у задоволенні клопотання прокурора, посилаючись на те, що ОСОБА_6 є третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

29.02.2024 від представника ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_6 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких захисник вказував на те, що арештовані грошові кошти належать ОСОБА_6 , мають законне джерело походження та не мають жодного відношення до кримінального провадження, а тому не є речовими доказами.

Зокрема, з вересня 2002 року ОСОБА_6 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_13 . 06.06.2008 ОСОБА_13 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.09.2008, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської нотаріальної контори Київської області ОСОБА_14 , продав особисту квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Ціна продажу 8 836,00 гривень, що становить 1 820,35 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 06.06.2008.

Крім того, 02.09.2008 ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.06.2008, посвідченого державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_15 від 06.06.2008, продала власну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Ціна продажу 418 489,00 гривень, що становить 86 339,80 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 02.09.2008.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_13 помер, а грошові кошти отримані за продаж квартири померлого перейшли до ОСОБА_6 та її дітей.

29.08.2012 ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.08.2012, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області від 29.08.2012, придбала меншу та дешевшу квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Ціна купівлі 350 070,0 гривень, що становить 43 797, 07 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 29.08.2012.

Залишок грошових коштів у розмірі 44 363 доларів США згодом частково був переведений у гривні та використовувався для забезпечення нагальних потреб сім`ї.

Також з вересня 2009 року ОСОБА_6 отримувала пенсію в разі втрати годувальника. Всього отримано 564 607,98 гривень.

Станом на 23.11.2023 внаслідок поточних витрат та інфляції гривні залишок грошових коштів зменшився до 12 800,00 доларів США та 648 500,00 гривень.

Вилучені грошові кошти відкладалися ОСОБА_6 для придбання житла своїм дітям.

ОСОБА_6 не є підозрюваною, жодним чином не причетна до кримінального провадження та не фігурує у матеріалах кримінального провадження.

Представник звертав увагу на те, що підозрюваний ОСОБА_8 всі свої заощадження витратив на купівлю автомобіля марки Renault модель KOLEOS, який придбав 22.12.2022 за ціною 1 216 000,00 грн., зазначений транспортний засіб наразі арештований.

Клопотання прокурора та оскаржувана ухвала не містять обґрунтування відповідності вилучених грошових коштів критеріям речових доказів, передбаченим ст. 98 КПК України, а формальне винесення постанови про визнання майна речовими доказами, на думку апелянта, не може свідчити про наявність таких ознак.

На переконання представника власника майна, відсутні правові підстави для накладення арешту на тимчасове вилучене майно з метою конфіскації майна як виду покарання.

Ухвалою слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , дозвіл на вилучення грошових коштів не надавався.

Накладений арешт є не пропорційним та надмірно обтяжливим для ОСОБА_6 , у зв`язку із накладеним арештом родина останньої знаходиться у складній фінансовій ситуації, зокрема вони фактично втратили основне джерело засобів для існування та змушені покривати свої розходи за рахунок мізерної заробітної плати ОСОБА_6 та незначної пенсії в разі втрати годувальника.

Прокурор, власник майна ОСОБА_8 та його представник ОСОБА_7 у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_5 , які не заперечували проти розгляду апеляційної скарги без участі прокурора, ОСОБА_8 та його представника, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_5 , які підтримали подані апеляційні скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчими Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, за процесуального керівництва прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000472 від 31.03.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 410, ч. 5 ст. 191 КК України.

Згідно даних клопотання, в ході досудового розслідування встановлено, що окремі військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 у складі організованої групи з представниками суб`єктів господарювання приватного права, діючи в умовах воєнного стану, шляхом підробки первинних бухгалтерських документів незаконно заволодівають грошовими коштами, призначеними для закупівлі продуктів харчування, а також привласнюють продукти харчування, які містяться на продовольчому складі.

Так, окремі військовослужбовці та працівники військової частини НОМЕР_1 під час приготування їжі у їдальні не отримують на продовольчому складі продукти харчування згідно первинних бухгалтерських документів, фактично забирають із складу меншу на 30% кількість продуктів, яку покривають шляхом зменшення ваги однієї порції та за рахунок меншої кількості людей, які фактично харчуються у їдальні.

Надалі, на «заощаджені» продукти харчування, які фактично знаходяться на продовольчому складі, військовослужбовці та представники суб`єктів господарювання, які постачають продукти харчування у вказану військову частину, виготовляють фіктивні видаткові та товаро-транспортні накладні, акти приймання - передачі комплектів продуктів для особового складу та/або штатних тварин та зведені акти приймання - передачі комплектів продуктів для особового складу та/або штатних тварин, а частину продуктів харчування вивозять з території військової частини та реалізовують приватним особам.

Внаслідок підробки первинних бухгалтерських документів Міністерство оборони України здійснювало повторну оплату продуктів харчування, які фактично уже знаходились на складі військової частини НОМЕР_1 .

Так, встановлено обставини, що свідчать про можливу фіктивність накладних про постачання у військову частину НОМЕР_1 продуктів харчування від ТОВ «Гранд Консалт» на суму, яка перевищує 3 645 000 грн., та від ТОВ «Актив Компані» на суму, яка перевищує 1 400 000 грн.

Ухвалю слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20.11.2023 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання регіонального менеджера ТОВ «Гранд Консалт» ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно даних протоколу обшуку від 23.11.2023, в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено грошові кошти у розмірі 12 800 доларів США та 648 500 грн.

23.11.2023 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у пособництві в заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, в умовах воєнного стану, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України.

Постановою старшого слідчого третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_17 від 24.11.2023 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні грошові кошти у розмірі 12 800 доларів США та 648 500 грн., вилучені за адресою: АДРЕСА_1 .

05.12.2023 прокурор Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_11 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на грошові кошти у розмірі 12 800 доларів США та 648 500 грн., вилучені 23.11.2023, в ході обшуку квартири за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною користування та розпорядження.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11.12.2023 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, вилучене 23.11.2023 в ході обшуку житла за місцем проживання ОСОБА_8 , у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на грошові кошти у розмірі 12 800 доларів США та 648 500 грн.

З висновками слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на майно погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги слідчим суддею дотримані належним чином.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на грошові кошти, вилучені 23.11.2023 у ході обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження № 0000472, оскільки може бути набутим кримінально протиправним шляхом, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Крім того, санкція ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_8 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучені грошові кошти з метою їх збереження як речових доказів, а також забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане чи знищене.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на грошові кошти, вилучені 23.11.2023 у ході обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою їх збереження як речових доказів та забезпечення конфіскації майна як виду покарання, у випадку визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, та призначення йому покарання у виді конфіскації майна, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що вилучені грошові кошти належать на праві власності ОСОБА_6 , є її заощадженнями після продажу нерухомого майна, та остання не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні, не спростовують висновків слідчого судді, викладених у оскарженій ухвалі.

Як убачається із даних протоколу обшуку від 23.11.2023, грошові кошти вилучені безпосередньо за місцем фактичного проживання підозрюваного ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 .

Долучені апелянтом до апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_6 копії договорів купівлі-продажу нерухомого майна у 2008 та 2012 роках, не можуть бути належним підтвердженням тієї обставини, що саме грошові кошти, які залишились у ОСОБА_6 після здійснення операцій із купівлі-продажу майна у 2008 та 2012 роках, у подальшому зберігались за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 .

Крім того, з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Як вірно зазначив слідчий суддя, на даному етапі досудового розслідування доводи щодо неналежності підозрюваному вилученого майна не спростовують наявність підстав для накладення арешту, проте такі доводи підлягають перевірці під час подальшого досудового розслідування.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, як арешт майна.

Як убачається з положень ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст. 235 КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

З урахуванням наведеного, відсутність грошових коштів у переліку, щодо якого прямо було надано дозвіл на відшукання в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20.11.2023 про дозвіл на обшук за адресою: АДРЕСА_1 , не є перешкодою для тимчасового вилучення такого майна та звернення у подальшому з клопотанням про арешт такого майна, а тому посилання апелянта на вказану обставину не може бути підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 та представника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 з доповненнями представника ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3