Справа № 299/2127/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.07.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження № 11-кп/4806/371/24 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 травня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 травня 2024 року у задоволенні клопотання про скасування арешту вантажного фургону марки «Mercedes-Вenz 413» р.н. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , відмовлено.

В ухвалі суду вказується на те, що адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту транспортного засобу, обґрунтовуючи тим, що у провадженні Виноградівського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження №0000802 від 16.12.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09.04.2024 року закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акту по матеріалам кримінального провадження №0000802 від 16.12.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України на 10.00 год. 22.04.2024 року.

Наразі, розгляд кримінального провадження по суті не розпочато, судовий розгляд відкладено.

У межах вказаного кримінального провадження 26.12.2023 року слідчим суддею Виноградівського районного суду Закарпатської області було задоволено клопотання прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_8 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: вантажний фургон марки «Mercedes-benz 413» р.н. НОМЕР_1 , який належить на праві власності, ОСОБА_5 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з метою збереження речових доказів та проведення в подальшому судових експертиз, без права на відчуження, розпорядження та/або користування вказаним майном, оскільки існує сукупність підстав вважати, що вони є доказом кримінального правопорушення.

Адвокат вважав, що на даний час існують законні підстави для скасування накладеного ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26.12.2023 року арешту на вантажний фургон марки «Mercedes-benz 413» р.н. НОМЕР_1 , у зв`язку із тим, що немає необхідності у подальшому арешті автомобіля.

Вантажний фургон марки «Mercedes-benz 413» р.н. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_5 на праві приватної власності та перебував у користуванні обвинуваченого ОСОБА_7 .

15.12.2023 року в момент зіткнення із автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Passat» р.н. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кермом фургону марки «Mercedes-benz 413» р.н. НОМЕР_1 був саме обвинувачений ОСОБА_7 . Про всі відомі йому обставини даної ДТП, останній розповів органу досудового розслідування, активно співпрацював із слідством, давав визнавальні показання, приймав участь у слідчих діях. Зокрема, обвинувачений надав письмові пояснення про обставини вчинення ДТП, надав показання в ході його допиту як підозрюваного, проведено відтворення обстановки та обставин події за його участю, автотехнічні експертизи даного транспортного засобу. Крім того, досудове розслідування завершено, обвинувальний акт передано на розгляд суду, а тому потреба в подальшому арешті зазначеного в клопотанні транспортного засобу відсутня.

Поряд з цим, арешт накладений на мікроавтобус, належний ОСОБА_5 позбавляє її можливості використовувати даний транспортний засіб за його основним призначенням - здійснення підприємницької діяльності, що ставить ОСОБА_5 та її родину у скрутне матеріальне становище, оскільки даний мікроавтобус був основним джерелом доходу сім`ї. До того ж, слід зазначити, що окрім отримання прибутку та сплати податків до бюджету, завдяки даному транспортному засобу ОСОБА_5 здійснювалась волонтерська діяльність по перевезенню гуманітарної допомоги для передачі їх тимчасово переміщеним особам, а також Захисникам України на сході для посилення обороноздатності нашої країни у війні із російською федерацією.

Враховуючи викладене, а також ту обставину, що на даний час проведені всі необхідні слідчі дії з автомобілем, судову автотехнічну експертизу транспортного засобу і потреби в його подальшому дослідженні немає, обвинувальний акт передано на розгляд суду, а також враховуючи, що ОСОБА_5 (власник майна) позбавлена можливості використовувати його, в тому числі експлуатувати належний їй на праві власності транспортний засіб, адвокат вважав, що потреба в подальшому арешті із забороною користування зазначеного в клопотанні транспортного засобу - відсутня, а тому його слід повернути власнику, ОСОБА_5 .

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції вказав на те, що правовою підставою для накладення арешту на автомобіль є те, що вказане майно є об`єктом вчинення кримінального правопорушення, має ознаки речового доказу, так як зберіг на собі його сліди, що зумовлює збереження такого речового доказу, а також те, що в даному кримінальному провадженні необхідно провести ряд експертиз для з`ясування причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди.

Арешт накладений обґрунтовано, оскільки арештоване майно відповідає ознакам речового доказу (ч.1 ст.98 КПК України), отже суд зазначив, що твердження про те, що на теперішній час відпала потреба у подальшому застосуванні арешту на майно є безпідставним, розгляд справи не завершено, триває судовий розгляд по суті. Скасування арешту майна може призвести до його зникнення, втрати, пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що клопотання адвоката, який діє в інтересах заявника, про скасування арешту на майно не підлягає до задоволення, оскільки не встановлено обставин, які б свідчили, що застосування заходу у вигляді арешту майна в даному випадку є необґрунтованим, та в подальшому в застосуванні цього заходу минула потреба.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 вказує на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та порушенням норм процесуального права. Захисник зазначає, що він не може погодитися із застосуванням для ОСОБА_5 обмеженням забороною користуватися вантажним фургоном марки «Mercedes-benz 413» р.н. НОМЕР_1 , та вважає його надмірним, зважаючи на те, що зазначений транспортний засіб на праві власності належить ОСОБА_5 , яка ніяким чином не причетна до даного кримінального правопорушення. Окрім того, зазначає, що ОСОБА_5 являється фізичною особою підприємцем, здійснює господарську діяльність із використанням даного вантажного фургону, така діяльність являється єдиним джерелом доходу для ОСОБА_5 та її сім`ї. Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 обставини вчинення ДТП не оспорює взагалі, жодних клопотань про призначення повторних авто технічних експертиз сторона захисту як під час досудового розслідування, так і під час підготовчого засідання в суді, не заявляла, тобто жодної необхідності в безпосередньому огляді речового доказу у суду не має. Сторона власника майна просить суд, до прийняття остаточного рішення по справі, скасувати лише обмеження щодо користування транспортним засобом, враховуючи те, що інший транспортний засіб, належний потерпілій стороні, повернуто володільцю. Просить суд, оскаржувану ухвалу суду скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення клопотання.

Від адвоката ОСОБА_6 надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_5 та її представника захисника-адвоката ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, про основні доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції може бути забезпечена можливістю їх оскарження в апеляційному порядку. Передбачене положеннями КПК право на оскарження судових рішень є важливою гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників кримінального провадження і процесуальним інструментом виправлення судової помилки.

Водночас, як неодноразово наголошував Верховний Суд, ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (постанова Верховного Суду від 4 квітня 2019 року у справі №494/6/18). У постановах від 17 жовтня 2018 року (справа № 646/5552/17) та від 28 лютого 2019 року (справа № 161/4229/18), які стосувалися права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, Верховний Суд підкреслив, що «норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження)».

Відповідно до положень ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно ж до ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених КПК України. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

З огляду на те, що захисник-адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на ухвалу суду про відмову в скасуванні арешту на майно, яка постановлена у відкритому судовому засіданні та до ухвалення судового рішення, яке вирішує кримінальне провадження по суті, таке рішення не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 24 жовтня 2022 року (справа № 456/3303/21) зазначає, що в силу ч. 2 ст. 392 КПК України ухвала судді (суду) про арешт майна може бути переглянута під час апеляційного оскарження вироку по відповідному кримінальному провадженню, а також скасовано в порядку статті 174 КПК України. Це свідчить про те, що чинне законодавство в принципі не виключає можливість перегляду відповідної ухвали судді (суду), але визначає певні межі для його реалізації.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Верховний Суд дійшов правових висновків про право на апеляційний перегляд справи, тобто, рішення суду за результатами судового розгляду кримінального провадження, а не про можливість апеляційного перегляду всіх, без винятку ухвал, постановлених судом у кримінальному провадженні на стадії судового розгляду.

Крім того, враховуючи, що законодавцем в чинному кримінальному процесуальному законодавстві прямо не передбачена можливість окремого оскарження ухвал, постановлених слідчим суддею/судом в порядку ст. 174 КПК, слід також враховувати наступне.

За вимогами ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження за апеляційною скаргою на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, при цьому суд звертає увагу, що відмова у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з оскарженням рішення суду, оскарження якого не передбачено, не може сприйматись як обмеження доступу до правосуддя.

Норми ст. 129 Конституції України гарантують право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження. Кримінальний процесуальний кодекс України визначає в яких випадках і які рішення судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку. Саме тому апеляційна скарга на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, не може бути розглянута по суті, а відмова у відкритті апеляційного провадження, у зв`язку з оскарженням рішення судді оскарження якого не передбачено, не може сприйматись як обмеження доступу до правосуддя.

Оскільки ухвала Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 травня 2024 рокустосується безпосередньо відмови у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_5 про скасування арешту майна, то така ухвала судді апеляційному оскарженню не підлягає.

Беручи до уваги вищенаведене, а також те, що КПК України не передбачає, яке саме рішення має постановити апеляційний суд у випадку відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення суду, слідчого судді, яке не підлягає оскарженню, колегія суддів апеляційного суду керується ч. 6 ст. 9 КПК України, а також висновками, викладеними у Постановах Верховного Суду, які згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року (із змінами та доповненнями) є обов`язковими та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до висновків, викладених у Постанові Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа № 755/10061/18, провадження № 51-1588км19 ) та в Ухвалі Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року (справа № 569/17036/118), рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження та про повернення скарги можуть бути ухвалені на стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, а у випадку встановлення вже в ході розгляду провадження в апеляційному порядку того, що скаргу подано на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційне провадження, підлягає закриттю.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 травня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання про скасування арешту вантажного фургону марки «Mercedes-Вenz 413» р.н. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону, в тому числі й таким загальним засадам кримінального провадження як верховенство права та законність і не призведе до порушення конституційних прав та свобод осіб у кримінальному провадженні.

Приймаючи рішення про закриття апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою, апеляційний суд бере до уваги те, що в Рішенні Європейського суду з прав людини від 28 березня 2006 року в справі «Мельник проти України» (заява № 23436/03) зазначено, що спосіб, у який ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.

Керуючись ч. 2 ст. 392, ст. 398, ч. 4 ст. 399, 419 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою, яку подав захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 травня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді