КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023 року, -

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 про арешт майна, вилученого 23.11.2023 в ході обшуку житла за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме:

- мобільного телефону "Redmi" model: НОМЕР_5 темно-сірого кольору,

IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , серійний номер НОМЕР_4 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу із подальшими змінами до неї, в яких просить змінити ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023 року, виклавши її мотивувальну частину таким чином, що майно, вилучене 23.11.2023 в ході обшуку житла за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме: мобільний телефон "Redmi" model: НОМЕР_5 темно-сірого кольору, IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , серійний номер НОМЕР_4 - має статус тимчасово вилученого майна, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Мотивуючи вимоги своєї апеляційної скарги, вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, відтак ухвала підлягає скасуванню.

Зазначає про те, що арештоване майно має статус тимчасово вилученого, оскільки згідно ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.11.2023 було надано дозвіл на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення комп`ютерних систем або їх частин, які містять бази даних програм (1С, ВАГ тощо) для ведення бухгалтерського обліку у ТОВ «Гранд Консалт», ТОВ «Актив Компані», ТОВ «МІТ МІКС», електронні версії бухгалтерських документів вказаних суб`єктів господарювання, а також мобільних телефонів.

Однак, вказаною ухвалою не визначено індивідуальних ознак телефонів, які орган досудового розслідування може вилучити за результатами обшуку.

Відтак, вилучений під час обшуку мобільний телефон ОСОБА_6 має статус тимчасово вилученого майна та відповідно потребує вирішення питання про його арешт у кримінальному провадженні.

Крім того, вважає, що вказаний мобільний телефон не відповідає ознакам ст. 98 КПК України.

ОСОБА_8 не є підозрюваним у кримінальному провадженні.

У матеріалах клопотання не наведено жодних доказів, які б свідчили, що вилучене майно містить хоча б якісь відомості, що стосувалися б вказаних обставин.

Щодо строку на апеляційне оскарження, апелянт зазначає, що ні ОСОБА_6 , ні його адвокат не мали змоги ознайомитись з мотивами викладеними слідчим суддею в повному тексті оскаржуваної ухвали до завершення строку на апеляційне оскарження, оскільки станом на 18.12.2023 повного тексту вказаного судового рішення вони не отримували.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апелянтом не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023 року з огляду на положення абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а її апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з ухвали слідчого судді та наданих матеріалів справи, слідчими Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві. За процесуального керівництва прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000472, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.03.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410, ч. 5 ст. 191 КК України.

Постановою старшого слідчого третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_9 від 24.11.2023 вказане в клопотанні майно визнано у кримінальному провадженні № 0000472 від 31.03.2023 речовим доказом.

05.12.2023 прокурор Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, вилученого 23.11.2023 в ході обшуку житла за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме: мобільний телефон "Redmi" model: НОМЕР_5 темно-сірого кольору,IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , серійний номер НОМЕР_4 , посилаючись на наявність правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023 року у задоволенні клопотання сторони обвинувачення відмовлено у зв`язку із недоведеністю необхідності такого арешту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Відповідно до статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Згідно статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому КПК України порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі на кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках, чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з тексту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя дійшов правильного висновку про недоведеність на даній стадії провадження можливості використання вилученого телефону як доказу у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим клопотання про накладення арешту на майно саме з метою забезпечення збереження речових доказів є передчасним.

Поряд з тим, положеннями ч. 7 ст. 236 КПК України визначено, що вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Посилання в клопотанні на ненадання ухвалою слідчого судді прямого дозволу на вилучення мобільного телефону не відповідає дійсності та спростовується матеріалами провадження, а саме: ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_10 від 21.11.2023, якою безпосередньо надано дозвіл на виявлення та вилучення мобільних телефонів за місцем проживання ОСОБА_6 .

Постановою колегії суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №457/1485/13-к визначено, що на речі та документи, на відшукання яких надано дозвіл в ухвалі про проведення обшуку, накладення арешту КПК України не передбачає.

З урахуванням викладеного, прокурор помилково вважає вилучений мобільний телефон тимчасово вилученим майном, оскільки 23.11.2023 під час проведення обшуку був вилучений мобільний телефон, на відшукання якого ухвалою слідчого судді було надано дозвіл, у зв`язку з чим останній не має статусу тимчасово вилученого, а отже, перебуває у розпорядженні прокурора на достатніх правових підставах та у разі відмови у задоволенні клопотання про арешт цього майна поверненню не підлягає.

Відтак, судом першої інстанції в повному обсязі дотримано вимоги закону, які повинні бути враховані під час розгляду клопотання про арешт майна, та обґрунтовано відмовлено в задоволенні внесеного на розгляд клопотання.

Керуючись ст.ст. 170 - 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 про арешт майна, вилученого 23.11.2023 в ході обшуку житла за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме:

- мобільного телефону "Redmi" model: НОМЕР_5 темно-сірого кольору,

IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , серійний номер НОМЕР_4 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/846/2024 Категорія ст. 170 КПК України

Унікальний № 757/55737/23-к

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_11

Доповідач: ОСОБА_1