Справа № 627/236/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.2024с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Краснокутськ Харківської області кримінальне провадження № 0000056 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харків Харківської області, українки, громадянки України, РНОКПП: НОМЕР_1 , маючої середню - загальноосвітню освіту, розлученої, не працюючої, не маючої на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 03.03.2024 близько 19:00 перебувала за місцем свого тимчасового мешкання, в будинку охоронця, який розташований на ставку АДРЕСА_3 , де вживала спиртні напої разом із знайомими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та співмешканцем ОСОБА_5 . Після розпиття спиртних напоїв 04.03.2024 близько 00:40 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підґрунті ревнощів виникла сварка, і в цей час у ОСОБА_4 раптово виник прямий умисел, направлений на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій прямий умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ОСОБА_4 вчинила з останнім сварку, в ході якої він відштовхнув її ногою, внаслідок чого вона упала на підлогу, а піднявшись, взяла до рук кухонний ніж, який лежав на столі, та тримаючи його у правій руці за ручку, нанесла ріжучою його частиною 1 удар в область лівого плеча, та 1 удар в область грудної клітини справа.

В результаті вищевказаних умисних протиправних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження: колото-різана рана грудної клітини справа, колото - різана рана лівого плеча, які відповідно висновку судової медичної експертизи № 12-14/-17-ККУ24 від 06.03.2024 року, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я терміном більше 6 днів, але не більше 3-х неділь (21 день), відповідно п.2.3.3. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнала повністю та в скоєному щиро розкаялася.

Покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

В судовому засіданні потерпілий суду повідомив, що вони з обвинуваченою є співмешканцями, вже примирилися, а тому він претензій ні морального, ні матеріального характеру до ОСОБА_4 не має та прохав суворо її не карати.

Приймаючи до уваги той факт, що обвинувачена ОСОБА_4 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованому їй органом досудового слідства кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачену, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а саме:

- умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_4 суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінального проступку та особу обвинуваченої, яка не працює, розлучена, не має на утриманні неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря - психіатра та лікаря - нарколога КНП «Краснокутська центральна районна лікарня», КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР Департаменту охорони здоров`я Харківської міської ради та КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, раніше не судима.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи, з якою перебуває у близьких відносинах.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Окрім цього, згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ними самими, так і іншими особами.

Також відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди при призначенні покарання зобов`язані враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину, так і дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Аналізуючи усі докази, обставини справи, ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, дані, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_4 , яка не судима, враховуючи ставлення обвинуваченої до скоєного, яка свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю та щиро каялася, позицію потерпілого, який претензій до обвинуваченої ні морального, ні матеріального характеру не має та прохав обвинувачену суворо не карати, суд дійшов висновку, що перевиховання та виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства та вважає за доцільне призначити обвинуваченій покарання у виді 200 годин громадських робіт. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для її виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Підстав для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

По справі цивільний позов не заявлений.

Судові витрати по справі відсутні.

Питання речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України та призначити їй покарання за цим законом у вигляді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_4 міру запобіжного заходу не обирати.

Речові докази по справі, а саме:

- чоловічу футболку зі слідами РБК, яка знаходиться у картонній коробці, яка знаходиться в картонному коробку та згідно квитанції №4 знаходиться на зберіганні у камері зберігання речових доказів СПД №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області - після набрання вироком законної сили повернути потерпілому ОСОБА_5 ;

- кухонний ніж зі слідами РБК, який знаходиться в картонному коробку, який згідно квитанції №5 знаходиться на зберіганні у камері зберігання речових доказів СПД №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області - після набрання вироком законної сили знищити.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам процесу.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Краснокутський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1