Провадження № 1-кп/344/574/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря с/з: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився у селі Верхня, Калуського району, Івано-Франківської області, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працює водієм у ТОВ «Дельта 98», реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілому.

Вказане кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_3 приблизно о 11 год 10 хв, у світлу пору доби, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки RENAULT MASTER, реєстраційний номер НОМЕР_2 рухався крайньою лівою смугою проїзної частини вулиці Івасюка у місті Івано-Франківську у напрямку вулиці Івана Миколайчука. Дана ділянка дороги має по дві смуги руху у кожному напрямку і зустрічні потоки розділені подвійною суцільною лінією дорожньої розмітки 1.3. Правил дорожнього руху України (надалі - ПДР України).

В цей час навпроти будинку № 42, поза межами нерегульованого пішохідного переходу, проїзну частину дороги вулиці Івасюка справа наліво, відносно напрямку руху автомобіля марки RENAULT MASTER, переходив пішохід похилого віку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Водій ОСОБА_5 , маючи технічну можливість завчасно виявити пішохода, проявив неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який рухався у напрямку нерегульованого пішохідного переходу.

При цьому ОСОБА_5 порушив наступні вимоги пунктів ПДР України, а саме:

п. 1.7., в якому зазначено, що усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до людей похилого віку;

п. 2.3. який вказує, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху;

п. 12.1., відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.3., згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

У результаті порушення ОСОБА_5 ПДР України сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_6 помер від поєднаної закритої тупої травми грудної клітки її органів та кінцівок, з множинними переломами кісток скелету, з забоями та розривами внутрішніх органів, що призвело до тяжкого травматичного шоку.

Порушення водієм ОСОБА_5 п.2.3 б та п.12.3 Правил дорожнього руху України стали причиною настання наслідків, передбачених ч.2 ст. 286 КК України, тобто перебували у причинному зв`язку із ними. Інші наведені порушення сприяли порушенню правил, що викликали наслідки.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та підтвердив обставини вчиненого кримінального правопорушення відповідно до викладеного в обвинувальному акті. ОСОБА_5 вказав, що був не уважним під час керування автомобілем та не помітив потерпілого - особу похилого віку ОСОБА_6 , який переходив дорогу поза межами неругульованого пішохідного переходу, здійснивши наїзд на нього. Після зіткнення зупинився та викликав швидку медичну допомогу та постійно знаходився на місці ДТП. Вказав, що йому дуже прикро за свій вчинок, сприяв досудовому розслідуванню, з матеріалами досудового розслідування ознайомлений, їх не оспорює, у вчиненому щиро кається. Просив суд не досліджувати усі докази, а обмежитися його допитом та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Вислухавши думки учасників процесу, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються підлягає до задоволення, оскільки показання ОСОБА_5 не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту та обставин вчинення кримінального правопорушення, їх добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються. У суду відсутні сумніви у добровільності позиції обвинуваченого. Учасникам кримінального провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку; критично ставиться до вчиненого; працює водієм у ТОВ «Дельта 98»; позитивно характеризується по місцю роботи; на обліку в лікаря нарколога чи психіатра не перебуває та раніше не судимий.

Обставинами, які відповідно до ч.1 ст.66 КК України, пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування потерпілому завданого злочином збитку.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 в ході судового розгляду судом не встановлено.

Крім цього, з досудової доповіді про обвинуваченого вбачається низька ймовірність вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення та низький рівень його небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, а виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, в тому числі окремих осіб.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Отже, враховуючи вищенаведене, думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки із застосуванням ст.75 КК України та встановленням іспитового строку - один рік без позбавлення права керування транспортним засобом, думку обвинуваченого та його захисника, які погодились з прокурором, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання в виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами.

В той же час, з урахуванням вищенаведених обставин, які пом`якшують покарання, обставин які характеризують особу обвинуваченого та підтверджують його негативне і критичне ставлення до вчиненого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому до нього слід застосувати ст.75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за нормою ч. 1 ст.75 КК України не допускається,

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не обирався, підстави для його обрання відсутні.

Цивільний позов потерпілим не заявлявся.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз відповідно до ч.2 ст.124 КПК України покласти на обвинуваченого.

Питання речових доказів у справі вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 381, 382, 394,615 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання - позбавлення волі на строк три роки з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Нагляд за ОСОБА_5 здійснювати органу пробації за місцем його проживання.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави 6 692 (шість тисяч шістсот дев`яносто дві) гривні 00 копійки процесуальних витрат у кримінальному провадженні за проведення судової експертизи.

Речові докази по справі після набрання вироком законної сили:

- автомобіль марки RENAULT MASTER, реєстраційний номер НОМЕР_2 (постанова слідчого від 06.09.2023 року) - повернути власнику ОСОБА_5 ;

- оптичні носії з відеозаписами та карту виїзду швидкої допомоги № НОМЕР_3 (постанова слідчого від 10.10.2023 року та постанова слідчого від 05.09.2023 року) - зберігати при матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення;

- одяг (постанова слідчого від 09.10.2023 року) - повернути потерпілому або його представнику.

Після набрання вироком законної сили, арешт накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 06.09.2023 на автомобіль марки RENAULT MASTER, реєстраційний номер НОМЕР_2 - скасувати.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору у день його проголошення. Учасники мають право отримати його копію в суді.

Вирок може бути оскаржено з урахуванням вимог ч.2 ст.394 КПК України шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий-суддя ОСОБА_1