справа № 619/584/24
провадження № 1-кп/619/172/24
УХВАЛА

іменем України

11 квітня 2024 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні м. Харкова кримінальне провадження №0000405 від 09.10.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Феськи, Золочівського району, Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, стрільцю-санітару 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично утримується в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.263 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження Дергачівського районного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 з кваліфікацію кримінального правопорушення за ч.1 ст.263 КК України та угода про визнання винуватості, яка була укладена 11 січня 2024 року між стороною обвинувачення, прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сері оборони ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_6 , за участю захисника ОСОБА_4 по кримінальному провадженню №0000405 від 09.10.2023 за ч.1 ст.263 КК України.

Так, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2023 №113 (по особовому складу) старшого солдата ОСОБА_5 прийнято на службу відповідно до Указу Президента «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року, зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця-санітара 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Являючись військовослужбовцем Збройних сил України, ОСОБА_5 був обізнаний з діючим законодавством щодо заборони носіння, бойових припасів, вибухових пристроїв та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Так, відповідно до положень додатку № 1 затвердженого п. 1 постанови Верховної Ради України від 07.06.1992 № 2471-XII «Про право власності на окремі види майна», п.п. 1-4, 9, 15 Положення по дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576, п.п. 2.8, 8.1, 8.2, 8.9 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), вибухові речовини й засоби вибуху не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України. Право носіння, зберігання, придбання, виготовлення, ремонт, передача, чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів здійснюється на підставі передбачених законом дозволів.

Натомість, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину проти громадської безпеки за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 , проходячи військову службу на посаді стрільця-санітара 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , на початку червня 2023 року, більш точна дата та час досудовим слідством не встановлена, у невстановленому органом досудового розслідування місці знайшов корпус ручної осколкової гранати Ф-1 та два корпуси ручних осколкових гранат РГН, які відносяться до категорії вибухових речовин та придатні для здійснення вибуху, два підривача УДЗ до ручних гранат РГО, РГН, які відносяться до категорії вибухових пристроїв та придатні для здійснення вибуху, а також 5 шт. 5,45-мм проміжних патронів зразків 1980, 1983 та 2000 років, які відносяться до категорії бойових припасів та придатні до стрільби, після чого у нього виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, носіння та зберігання знайдених ним бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв.

Надалі ОСОБА_5 , реалізуючи свій прямий умисел, направлений на незаконне придбання бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що вищевказані предмети являються бойовими припасами, вибуховими речовинами та вибуховими пристроями, а також розуміючи, що не має передбаченого законом дозволу на поводження з вищевказаними предметами, поклав їх до свого рюкзака, таким чином здійснивши їх придбання та носив їх при собі без передбаченого законом дозволу, після чого у невстановлений органом досудового розслідування час ОСОБА_5 привіз корпус ручної осколкової гранати Ф-1 та два корпуси ручних осколкових гранат РГН, які відносяться до категорії вибухових речовин та придатні для здійснення вибуху, два підривача УДЗ до ручних гранат РГО, РГН, які відносяться до категорії вибухових пристроїв та придатні для здійснення вибуху, а також 5 шт. 5,45-мм проміжних патронів зразків 1980, 1983 та 2000 років, які відносяться до категорії бойових припасів та придатні до стрільби до свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де почав їх зберігати в своїй кімнаті.

06 листопада 2023 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 працівниками поліції було виявлено та вилучено корпус ручної осколкової гранати Ф-1 та два корпуси ручних осколкових гранат РГН, які відносяться до категорії вибухових речовин та придатні для здійснення вибуху, два підривача УДЗ до ручних гранат РГО, РГН, які відносяться до категорії вибухових пристроїв та придатні для здійснення вибуху, а також 5 шт. 5,45-мм проміжних патронів зразків 1980, 1983 та 2000 років, які відносяться до категорії бойових припасів та придатні до стрільби.

Відповідно до угоди про визнання винуватості від 11 січня 2024 року, обвинувачений ОСОБА_5 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, вчиненого ним за вказаних вище обставин. Під час досудового розслідування щиро покаявся та активно сприяв розкриттю злочину.

Сторони дійшли згоди на призначення ОСОБА_5 за вчинене кримінальне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 від відбування покарання звільнити з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік. Згідно з ч.1 ст.76 КК України, покласти на нього наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вказана угода підписана обвинуваченим ОСОБА_5 в присутності прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_4 .

В судовому засіданні прокурор просив суд затвердити угоду про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 підтримали прокурора та просили затвердити угоду про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт з додатками, з долученою до них угодою, суд прийшов до висновку, що необхідно відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 474 КПК України передбачено, що якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст.469КПКУкраїни угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокуроруна укладення ними угоди.

Частиною 1 ст.472КПК України передбачений зміст угоди про визнання винуватості, який полягає у визначенні її сторін, формулюванні підозри чи обвинувачення та його правової кваліфікації з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотних для відповідного кримінального провадження обставин, беззастережного визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язків підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умов часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгодженого покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ст. 473 цього Кодексу, наслідків невиконання угоди.

Як зазначено вище, в угоді про визнання винуватості серед інших обставин зазначається беззастережне визнання підозрюваним своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення (обов`язкова складова змісту угоди). Тобто, укладення угоди стає можливим лише за умови беззаперечного визнання підозрюваним своєї винуватості, а його добровільні показання замінюють характер істини у цьому провадженні та доцільність використання інших засобів для її встановлення. У такому випадку основним є беззастережне визнання вини, добровільність якого є головною умовою процедури судового провадження на підставі угоди.

У зв`язку з вищевикладеним, угоди можуть бути затверджені судом лише за наявності фактичних підстав для визнання винуватості підозрюваного. Одного бажання обвинуваченого і прокурора для укладання угоди не достатньо. Суд затверджує угоду за наявності фактичних підстав (доказів) для визнання винуватості підозрюваного. Це правило спрямоване на недопущення ухвалення обвинувального вироку судом на підставі угоди у разі обмови чи самообмови обвинуваченого, а також за відсутності доказів його винуватості.

Обов`язковою умовою укладання угод про визнання винуватості є повноцінне забезпечення права на юридичну допомогу, тобто за участю захисника підозрюваного протягом усього періоду досудового розслідування, адже підозрюваний, укладаючи таку угоду, зобов`язується беззастережно визнати свою вину і погоджується на призначення певного виду покарання. Він таким чином відмовляється від свого права на судовий розгляд його справи, під час якого прокурор має довести його винуватість. До того ж сторона захисту надалі втрачає право на апеляційне та касаційне оскарження ухваленого вироку (за певними виключеннями, про які йдеться нижче). Прокурор же, уклавши угоду, звільняється від обов`язку проводити повноцінне розслідування та доказувати винуватість підозрюваного чи обвинуваченого у суді, що у випадку наявності певних сумнівів на користь підозрюваного, може створювати умови до зловживань вказаним інститутом.

Умови угоди повинні відповідати інтересам суспільства. Кримінальне правопорушення є суспільно небезпечним діянням, за яке закон передбачає кримінальне покарання. Однак у кримінальних провадженнях про певні кримінальні правопорушення законодавець дозволяє учасникам кримінально-правового конфлікту вирішити його шляхом укладення угоди. Учасники кримінального провадження укладають їх для забезпечення власних інтересів (прокурор з метою процесуальної економії; потерпілий швидкого і повного відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обвинувачений зменшення покарання). Якщо ці інтереси суперечать суспільним інтересам, то у затвердженні угоди суд повинен відмовити.

Частиною 2 ст. 272 КПК України передбачено, що в угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін. Приписамист.470 КПК України закріплено, що прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини: ступінь тяжкості та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; характер і тяжкість обвинувачення (підозри), наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Згідно змісту даної угоди, сторони досягли порозуміння щодо призначення ОСОБА_5 узгодженого покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнити з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік; згідно з ч.1 ст.76 КК України, покласти на нього наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Судом встановлено, що узгоджена сторонами міра покарання не відповідає вимогам закону, оскільки сторонами не враховано того факту, що ОСОБА_5 на даний час утримується в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, в межах кримінального провадження №0001353 від 22.11.2023 за ч.1 ст.135, ч.3 ст.286, ч.1 ст.382 КК України, яке на даний час перебуває на розгляді у Дергачівському районному суді Харківської області, щодо ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою ухвалою слідчого судді Київського районного суду Харківської області від 27.11.2023, який останній раз ухвалою суду продовжено строком до 23.04.2024 включно.

Крім того, у кримінальному провадженні №0001353 від 22.11.2023 ОСОБА_5 обвинувачується за ч.1 ст.135, ч.3 ст.286, ч.1 ст.382 КК України, серед яких вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, де санкція статті передбачає покарання до десяти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Відповідно до ч.ч.6, 7ст.474 КПК України суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди у разі необхідності суд має право витребовувати документи, у тому числі скарги підозрюваного чи обвинуваченого, подані ним під час кримінального провадження, та рішення за наслідками їх розгляду, а також викликати в судове засідання осіб та опитувати їх.

Суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» № 13 від 11.12.2015 року, За наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень:

а) затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або

б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення. При цьому, зокрема в останньому випадку, слід неухильно дотримуватися вимог закону щодо відкриття сторонами кримінального провадження одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Разом з тим, судом встановлено, що умови наданої угоди про визнання винуватості суперечать вимогам Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України, а також не відповідають інтересам суспільства.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо існує очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.

Пунктами 3, 4 ч.1 ст.470 КПК України встановлено, що прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, а також наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

В угоді про визнання винуватості зазначено пом`якшуючу обставину, щире каяття. Визначена в угоді про визнання винуватості обставин, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття, насправді є обставиною, яку прокурор зобов`язаний врахувати при вирішенні питання про можливість укладення самої угоди, відповідно до ст.470 КПК України. Окрім того, в угоді про визнання винуватості не зазначено, яким чином зазначена вище обставина істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.

На думку суду, лише визнання ОСОБА_5 своєї винуватості у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення та його згода із видом та мірою покарання, вказаною в угоді, є недостатньою підставою для затвердження зазначеної угоди, оскільки його пояснення по обставинах справи, що б свідчали про беззастережне визнання обвинувачення без дослідження судом інших доказів не переконали суд у істинному характері пред`явленого обвинувачення, що в свою чергу не відповідає інтересам суспільства.

З врахуванням наведеного вище, суд вважає, що на даний час правових підстав в затвердженні вказаної угоди про визнання винуватості не має.

Оскільки, угоду в даному кримінальному провадженні було досягнуто під час досудового розслідування, клопотання, пов`язане з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення, прокурором до суду не подавалось, тому суд, відповідно до положень ч.7ст. 474 КПК України, вважає за доцільне повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 цього Кодексу.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.370,372,474 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості укладеної 11 січня 2024 року між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_6 , за участю захисника ОСОБА_4 по кримінальному провадженню №0000405 від 09.10.2023 за ч.1 ст.263 КК України, та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1