Номер провадження: 11-кп/813/1391/24
Справа № 501/1960/23 1-кп/947/627/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 27.03.2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.4 ст.187,ч.3 ст.28, ч.1 ст.357 КК України, -

установив

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.03.2024 року було відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.4 ст.187,ч.3 ст.28, ч.1 ст.357 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», терміном на 60 днів до 25.05.2024 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обвнуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що:

- в резолютивній частині ухвали судом не зазначено про прийняття рішення за клопотанням прокурора, а лише міститься вказівка про продовження строку застосування запобіжного заходу;

- суд взяв до уваги лише доводи прокурора та безпідставно відкинув доводи сторони захисту, не відобразивши ці доводи в мотивувальній частині оскарженої ухвали;

- обвинувачений ОСОБА_8 перебуває під вартою понад 1 рік 7 місяців, але прокурором не надано суду доказів на підтвердження обґрунтування обвинувачення ОСОБА_7 , а вже надані прокурором докази не вказують на його причетність до інкримінованих злочинів;

- судом не надано оцінки та не відображено в оскарженій ухвалі те, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час судового засідання підтвердили про факти перевищення оперативними співробітниками ГУНП в Одеській області влади та службових повноважень, зокрема застосування до обвинувачених побоїв та катування з метою змусити останніх обмовити обвинуваченого ОСОБА_7 ;

- звертає увагу, що сама лише тяжкість інкримінованих обвинуваченому злочинів не може бути єдиною підставою для продовження найсуворішого запобіжного заходу, а ризики прокурором не доведені;

- судом не враховано міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_7 , який має постійне місця проживання, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, та батьків пенсіонерів, які проживають з ним. До затримання ОСОБА_7 займався підприємницькою діяльністю;

- прокурор безпідставно посилається на існування ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення та наявність ще двох кримінальних провадження відносно обвинуваченого, оскільки ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 31.10.2023 року кримінальне провадження відносно обвинуваченого було закрито, про що достеменно відомо прокурору.

Прокурор, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, в якій просив розглянути апеляційну скаргу за його відсутності та відмовити в задоволенні апеляційної скарги. За таких підстав апеляційний розгляд проведено за відсутності сторони обвинувачення.

Обвинувачений не подавав до апеляційного суду клопотання про особисту участь, з а тому судовий розгляду здійснено за його відсутності, за участю його захисника ОСОБА_6 .

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Позиції учасників апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь головуючого судді, захисника обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ст.ст. 8, 9 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

Вимогами ст. 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Тобто, обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства на всіх стадіях судового розгляду.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що передусім національні судові органи повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (справа «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії»).

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції виконав вимоги статей 199, 331 КПК України та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою останнього.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.4 ст.187,ч.3 ст.28, ч.1 ст.357 КК України, два з яких відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.

Зважаючи на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілих, вчинення іншого кримінального правопорушення.

При цьому, апеляційний суд враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений (підозрюваний) може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїда проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не прийнято та на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження триває, колегія суддів вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу останнім на потерпілих, з метою зміни останніми показань, так як вони є мешканцями одного села та знайомі між собою (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Також існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки враховуючи епізодичність інкримінованих кримінальних правопорушень.

Доводи захисника щодо можливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, апеляційний суд визнає непереконливими, оскільки існують реальні сумніви відносно того, що застосування такого запобіжного заходу забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, однак зауважує, що зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки судді та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів, всупереч доводів апеляційної скарги, вважає, що висновок суду про необхідність продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого, якому інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів не надає оцінки доводам захисника стосовно того, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали, стороною обвинувачення не надано доказів причетності ОСОБА_7 до інкримінованих йому злочинів, оскільки питання про доведеність обвинувачення є компетенцією суду першої інстанції за результатами судового розгляду кримінального провадження.

Доводи захисника про те, що прокурор безпідставно послався притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності Овідіопольським районним судом Одеської області, оскільки кримінальне провадження за ч.ч.1,2 ст.190 КК України щодо нього 31.10.2023 року закрито, апеляційний суд приймає до уваги, однак зазначені обставини не нівелюють існуючі ризики.

Посилання захисника на не надання судом оцінки та не відображення в оскарженій ухвалі обставин можливого тиску на обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з метою змусити їх обмовити обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів не може оцінити, оскільки вказані обставини не зазначені в оскарженій ухвалі, однак звертає увагу на те, що суд першої інстанції, в тому числі і за клопотанням сторони захисту, не позбавлений права прийняти рішення, яким доручити відповідному правоохоронному органу здійснити перевірку таких обставин.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи захисника ОСОБА_6 про те, що у резолютивній частині ухвали відсутня вказівка щодо прийнятого судом першої інстанції рішення за результатами розгляду клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, проте зазначає наступне.

Відповідно до наданої судом першої інстанції копії клопотання прокурора та ухвали суду від 27.03.2024 року вбачається, що судом першої інстанції розглядалось саме клопотання прокурора Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_11 та відповідно до резолютивної частини зазначеної ухвали, судом продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_7 та інших обвинувачених строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що свідчить про фактичне задоволення клопотання прокурора.

Вищезазначене, на переконання колегії суддів, не впливає на законність цієї ухвали та не є підставою для її скасування.

Матеріали справи не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд -

ухвалив

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 27.03.2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.14 ч.4 ст.187, ч.4 ст.187,ч.3 ст.28, ч.1 ст.357 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4