Справа № 369/8191/24
Провадження №1-кс/369/1708/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000019 від 18.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшло клопотання прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000019 від 18.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Вимоги клопотання обґрунтовує тим, що сектором дізнання ВП №5 Бучанського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджене внесеному до ЄРДР за № 0000019 від 18.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Так, 15.03.2024 до Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області надійшла заява ОСОБА_4 щодо притягнення до відповідальності ОСОБА_5 (колишнього співробітника поліції), який за грошову винагороду в розмірі 25000 грн. обіцяв вирішити питання з отримання водійського посвідчення та після того, як у листопаді 2023 року отримав грошові кошти перестав виходити на зв`язок, чим заподіяв збитки на вказану суму.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи особою в силу ст. 89 КК України не судимою, вчинив кримінальне правопорушення проти власності, за наступних обставин.

Так, приблизно 06.11.2023 в денний час доби, точного часу та місця досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 маючи прямий умисел, направлений на заволодіння чужого майна грошових коштів, шляхом зловживання довірою, діючи з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не будучи співробітником Сервісного центру МВС та не маючого жодного відношення до вказаної державної установи щодо виготовлення та видачі водійських посвідчень, домовився з громадянином ОСОБА_4 , що за грошову винагороду в розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн., допоможе отримати посвідчення водія категорії «В», для знайомої останнього. При цьому, ОСОБА_5 , з метою конспірації своїх протиправних дії, для отримання грошових коштів надав номер банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 відкритий на ім`я свого знайомого ОСОБА_6 , на яку ОСОБА_4 необхідно було переказати вищевказану суму грошових коштів.

Після чого, ОСОБА_5 , 07.11.2023 о 16 год. 01 хв. за виготовлення та отримання посвідчення водія категорії «В», на наданий вищевказаний картковий рахунок отримав від ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 22000 (двадцять дві тисячі) грн. та 15.11.2023 о 18 год. 27 хв. ще отримав 3 000 (три тисячі) гривень.

В подальшому, 17.11.2023, точного часу та місця досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , продовжуючи злочинний намір направлений на заволодіння чужого майна грошових коштів, шляхом зловживання довірою, діючи з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, під приводом вирішення соціально побутових питань, ввівши в оману ОСОБА_4 , з яким перебував у приятельських стосунках, у тому числі щодо допомоги у виготовленні та отримання посвідчення водія категорії «В», заволодів грошовими коштами останнього в сумі 1000 (одна тисяча) гривень.

Після цього, ОСОБА_5 заволодівши грошовими коштами ОСОБА_4 в розмірі 26000 (двадцять шість тисяч) грн., не виконавши домовленість щодо виготовлення та отримання посвідчення водія категорії «В» та повернення позичених грошових коштів, перестав виходити на зв`язок, розпорядившись коштами на власний розсуд, чим завдав матеріальних збитків на вказану суму.

На теперешній час, вирішується питання про повідомлення про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

13.05.2024 ОСОБА_4 для долучення до кримінального провадження подано позовну заяву щодо стягнення завданих збитків в розмірі 26000 грн., у зв`язку з чим, ОСОБА_5 набув статусу цивільного відповідача.

Відповідно до інформації з АТ КБ «ПриватБанк», у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , відкритий картковий рахунок для отримання заробітної плати.

Прокурор у клопотанні зазначає, що у даному випадку сума грошових коштів, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову є співмірним розміру шкоди, завданої злочином, що інкримінується ОСОБА_5 .

На підставі викладеного, прокурор просив накласти арешт на рахунки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , відкриті в АТ КБ «ПриватБанк», в межах суми завданих збитків в розмірі 26000 (двадцяти шести тисяч) гривень, для відшкодування цивільного позову.

В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, за підстав та обставин наведених у ньому.

Вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали поданого клопотання, слідча суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Отже, якщо слідчий суддя врахувавши правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб - він зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

На виконання вищевикладених положень закону, слідчий суддя враховує, що правовою підставою арешту майна, на яку посилався прокурор є необхідність відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Так, кримінальне провадження №0000019 від 18.03.2024 зареєстроване за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України за заявою ОСОБА_4 щодо притягнення до відповідальності ОСОБА_5 , який обманом заволодів коштами.

Як вбачається з поданого клопотання, у кримінальному провадженні №0000019 від 18.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, наявний цивільний позов ОСОБА_4 про відшкодування завданої шкоди, який заявлений до ОСОБА_5 на суму 26000 грн.

Згідно з ч.6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Стаття 62 КПК України передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Так, під час розгляду поданого прокурором клопотання, слідчим суддею враховується, що у вказаному кримінальному провадженні жодній особі не вручено про підозру та до клопотання додано проект підозри відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на думку органу досудового розслідування може бути причетним до вчинення кримінального правопорушення, а відтак слідчий суддя вважає, що накладення арешту на банківський рахунок останнього, не буде співрозмірним та пропорційним меті, яка ставиться у даному випадку.

Крім цього, з наданого витягу АТ КБ «ПриватБанк» банківський рахунок на який планується накласти арешт та належить ОСОБА_5 є таким, на який здійснюється зарахування заробітної плати, а відтак слідчим суддею також враховується, що одним із прав людини є право на утримання та отримання заробітної плати. Отримання соціальних, пенсійних виплат, заробітної плати є одним із способів захисту інтересів людини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Отож, за викладених обставин, слідча суддя відмовляє у задоволенні клопотання про накладення арешту.

Керуючись ст. 170, 173, ч.6 ст. 170 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000019 від 18.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 24.05.2024 року о 11:00 годин.

Слідчий суддя ОСОБА_7