Справа № 455/338/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/378/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000347 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23.02.2024 року стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. П`ятниця Старосамбірського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

встановила:

Захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23.02.2024, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання - 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахується з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_7 в користь ОСОБА_9 - 82700 грн. 00 коп. на відшкодування матеріальної шкоди (витрати на поховання та спорудження пам`ятника), 400 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди та 58 300 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

У решті позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_7 , в користь ОСОБА_11 400 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди та 58300 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

У решті позовних вимог відмовлено.

Скасовано арешт на майно, а саме:

- автомобіль марки «Рено Трафік» р.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить ОСОБА_12 , фактичним користувачем якого є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом заборони права його власника та фактичного користувача на його відчуження та користування, накладений згідно ухвали слідчого судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 25.09.2019 р.;

- велосипед марки «Ескорт» червоного кольору з косою рамою, власником якого був ОСОБА_13 , фактичним користувачем якого є ОСОБА_14 , жителька АДРЕСА_2 , шляхом заборони права фактичному користувачу на його відчуження та користування, накладений згідно ухвали слідчого судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 25.09.2019р.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави процесуальні витрати по справі за проведення судових експертиз в сумі 6 280 грн. 40 коп.

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України.

Даний вирок оскаржив захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 , який просить скасувати вирок суду першої інстанції та повернути справу на новий розгляд у інший суд.

Апелянт покликається, що неуповноваженим органом досудового розслідування складено обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_7 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Так подія мала місце 05 вересня 2019 року о 13 год 30 хвилин поблизу с.Городисько Старосамбірського району на автодорозі 0141002 сполученням Нагірне-Добромиль. Неуповноважений суд з явним порушенням територіальності прийняв до провадження і розглянув справу по суті під час пандемії « Ковід-19» і суворих обмежень щодо пересування громадян України. Хоча суд в Старосамбірському районі функціонував і приймав рішення. Орган досудового розслідування з порушенням підслідності і без участі захисника провів всі важливі дії з підозрюваним, а саме: провів допит ОСОБА_7 як свідка; провів відтворення обставин ДТП з одночасною участю свідків представника потерпілого і експерта ІНФОРМАЦІЯ_3 (який за отримання неправомірної грошової винагороди знаходиться під слідством) проводив всі експертні дослідження; оголосив підозру і провів допит та ознайомив з матеріалами справи без участі захисника, чим грубо порушив його конституційні права.

Орган досудового розслідування діючи явно упереджено не врахував ряд важливих обставин, а саме: горизонтальну дорожню розмітку перед ДТП, місце наїзду на велосипедиста, відсутність інформативних дорожніх знаків про населений пункт, про пішохідний перехід та про так званий перехресток, не встановлено об`єктивна видимість пішохідного переходу з транспортного засобу яким керував підозрюваний в той часовий проміжок і при відповідних погодних умовах що були на час ДТП, не встановлений повний зупинний шлях автомобіля керований підозрюваним, не встановлений момент виникнення небезпеки для руху для водія ОСОБА_7 , згідно вимог п.12.3 ПДР і чи мав він технічну можливість уникнути наїзду шляхом застосування екстреного гальмування, не встановлений факт причинного зв`язку обгону чи об`їзду велосипедиста з настанням ДТП, не досліджено дії велосипедиста згідно ПДР і чи перебувають в причинному зв`язку з настанням ДТП.

Апелянт покликається на те, що велосипедист, що рухається проїзною частиною, є повноправним учасником дорожнього руху. Він, відповідно, зобов`язаний знати й дотримуватися Правил дорожнього руху. Отже, для здійснення лівого повороту велосипедисту потрібно:

а) проїхати перехрестя прямо, розвернутися в правому ряді пересічної дороги, за дозвільним сигналом світлофора знову проїхати перехрестя прямо; або

б) злізти з велосипеда й перейти дорогу по пішохідному переходу.

За таких обставин виносити обвинувальний вирок є вкрай сумнівним і не законним.

Однак суд першої інстанції не зважаючи на вищезгадані обставини діяв явно упереджено, у судовому засіданні головуючий суддя оголосив, що відносно ОСОБА_7 буде обрано арешт, що пришвидшить розгляд справи, оскільки справа особлива, оголошена в районній газеті. Після чого прокурором було 12.10.2021 року внесено клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів підтримане стороною від потерпілих.

Судом було грубо порушено принцип невинуватості та забезпечення доведеності вини (ст.17 КПК України).

Також порушено такі принципи як верховенство права (ст.8 КПК), законність (ст.9КПК), рівність перед законом (ст.10 КПК), забезпечення права на свободу та особисту недоторканість (ст.12 КПК).

Право на свободу та особисту недоторканність є одним із найбільш значущих прав людини. Частиною 2 ст. 29 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Апелянт наголошує, що суддя в суді першої інстанції, при розгляді справи по суті, викликає сумнів щодо об`єктивності та неупередженості прийнятих ним рішень. Допитуючи в судовому процесі свідка суддя не пояснює право на захист, відтак з таким упередженим ставленням свідок сам заявляв, що йому потрібен захисник. Зі сторони прокурора був тиск на ОСОБА_7 в тому, що він примусив останнього відмовитися від захисника, що він і зробив у судовому засіданні. Після чого його захисника в суд не викликали.

Крім того на думку сторони захисту судом об`єктивно не проводилося з`ясування обставин ДТП . Не враховано, що з ОСОБА_7 їхали, ще двоє пасажирів ОСОБА_15 та ОСОБА_16 з якими не проведені всі невідкладні дії по встановленню об`єктивної істини по справі і суд без адвокатів допитав їх, хоча вони попередньо заявляли про участь адвоката і були укладені відповідні документи про їх захист. При цьому суд послався у вироку на їх показання не перевіривши їх об`єктивно з виїздом на місце події не з`ясував всі обставини ДТП з участю спеціалістів.

Також суд першої інстанції у вироку послався на проведене відтворення обстановки та обставин події ДТП за участю ОСОБА_7 (слідчий експеримент) від 22.01.2020 року, тобто у січні, в зимову пору, а подія мала місце у вересні, і без з участі адвоката ОСОБА_17 , з яким був заключений відповідний договір про надання правової допомоги обвинуваченому, чим грубо порушено право обвинуваченого на захист, однак суд зазначив, що це належний і допустимий доказ.

Ще суд першої інстанції покликається на висновок судової інженерно- трасологічної експертизи №15/2207 від 21.02.2020 року в якій зазначено, що в даній дорожній ситуації дії велосипедиста ОСОБА_13 не відповідали вимогам п.п.1.10 чинних ПДР і вказаний факт невідповідності дій, знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням даної пригоди. У наступному абзаці зазначеної експертизи вказано, що в даній дорожній ситуації, дії велосипедиста ОСОБА_13 не відповідали вимогам п.п.6.7 та 11.14 чинних ПДР, однак вказаний факт невідповідності дій, не знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням даної пригоди. При цьому експерт навмисно не зазначає той факт, що дії велосипедиста ОСОБА_13 на пішохідній дорожній розмітці і детально не розписує його дій згідно чинних ПДР і не дає оцінки, що саме від його неправомірних дій сталася ДТП. При умові дотримання велосипедистом ОСОБА_13 чинних правил дорожнього руху нічого би не трапилося. Саме його порушення призвели до таких трагічних наслідків.

Таке нефахове заключення потребує детального дослідження, тому суд помилково на думку захисника взяв його за основу обвинувального вироку.

Апелянт зазначає, що сума відшкодування правових витрат є необгрунтованою, зокрема не зазначено у вироку якими саме доказами підтверджено саме такий завищений розмір правової допомоги, на суму 58300 грн для кожного з потерпілих.

Щодо цивільних позовів, апелянт вважає, що теж є необхідність направити справу на новий розгляд, оскільки суми є явно завищеними та не мають відповідної аргументації, що додатково ставить під сумнів неупередженість суду при винесенні вироку. Також варто зазначити, що особам, які звернулись з цивільним позовом більш доцільно було б звернутись за відшкодуванням витрат зі страхової компанії.

Разом з тим, суд першої інстанції вирішуючи цивільні позови, заявлені в інтересах потерпілих про стягнення моральної шкоди, не досліджував докази, на підставі яких потерпілим заявлялись суми, що підлягають стягненню, при цьому у вироку не посилався на жодні матеріали кримінального провадження, якими підтверджується розмір завданої потерпілим шкоди.

Таким чином, зазначивши у вироку, що позовні вимоги підтверджуються наявними в матеріалах провадження документами, насправді, суд першої інстанції зазначені докази, не досліджував. Принцип безпосередності дослідження показань, речей і документів є однією із загальних засад кримінального провадження.

На дану апеляційну скаргу подано заперечення представником потерпілих адвокатом ОСОБА_18 , який просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін вирок суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , 05 вересня 2019 року приблизно о 13 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки «Рено Трафік» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_12 , та рухаючись ним по автодорозі 0141002 сполученням «Нагірне - Добромиль» в межах населеного пункту - села Городисько Старосамбірського району Львівської області, а саме по АДРЕСА_3 , будучи зобов`язаним у відповідності до вимог Правил дорожнього руху України (надалі Правил), затверджених постановою Кабінету Міністрів України» №1306 від 10.10.2001 (з подальшими змінами та доповненнями) знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, враховувати під час вибору швидкості сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, грубо порушив вимоги п. п. 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків), п.1.10. (в частині визначення термінів «безпечна дистанція», «обгін», «перешкода для руху», «перехрестя», «пішохідний перехід»); п. 13.1 (водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу), 14.6. «Обгін заборонено: а) на перехресті, ….. в) ближче, ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м поза населеним пунктом…» Правил, які виразилися в тому, що він будучи особою, яка керує транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, грубо порушуючи правила дорожнього руху, проїжджаючи ділянку вказаної автодороги на відстані ближче, ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті, а також безпосередньо перед нерегульованим перехрестям нерівнозначних доріг, розпочав виконувати маневр обгону велосипедиста ОСОБА_13 , який рухався в попутному з ним напрямку по правій смузі руху та котрого мав об`єктивну можливість своєчасно виявити на прямій та горизонтально рівній ділянці автодороги, а також маючи технічну можливість уникнути наїзду на вказаного велосипедиста, шляхом дотримання безпечної дистанції та шляхом виконання вимог Правил, вчинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_13 , який на ділянці автодороги, де розташований нерегульований пішохідний перехід та безпосередньо перед нерегульованим перехрестям нерівнозначних доріг, розпочав виконувати маневр повороту ліворуч та виїхав на смугу зустрічного руху.

Внаслідок грубого порушення водієм транспортного засобу ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України, що знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням її наслідків, велосипедист ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми, яка супроводжувалася крововиливами в оболонки, тканину і шлуночки мозку, перелому хребта в шийному відділі в ділянці 7-го шийного хребця та в грудному відділі між 4-5 хребцями, а також перелому ребер зліва з першого по восьме по середньо пахвовій лінії та з першого по третє по біляхребтовій лінії, справа перелому хрящових тканин першого і другого ребер та першого ребра по біляхребтовій лінії, крововиливу в середньостіння у верхній третині, травматичного ушкодження селезінки, крововиливу у лобно-тім`яно-скроневій ділянці зліва, садна в тім`яній ділянці зліва, синця в лобній ділянці зліва над бровою, садна у вигляді вертикальних ліній у виличній ділянці зліва, яке опускається на щоку на фоні синця, садна в ділянці тіла нижньої щелепи зліва на фоні синця, рваної рани на лівій внутрішній раковині в нижній третині, синця на внутрішній поверхні лівої гомілки в нижній третині та садна на задній поверхні, синця на внутрішній щиколотці лівої ноги, які згідно висновку судово-медичної експертизи, перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння.

05 вересня 2019 року близько 18 год. 20 хв. велосипедист ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від отриманих під час вказаної дорожньо-транспортної пригоди травм, помер в приймальному відділенні комунального некомерційного підприємства Старосамбірської районної ради «Добромильська районна лікарня».

Заслухавши доповідача, думку захисника- адвоката ОСОБА_6 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційні вимоги сторони захисту, міркування прокурора ОСОБА_8 , який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, думку представника потерпілих адвоката ОСОБА_10 , підтриману потерпілою ОСОБА_9 , які вважають вирок суду першої інстанції законним та обгрунтованим, а тому просили залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, вчиненого за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованими і відповідають фактичним обставинам, які ніким не оскаржуються.

Дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, кваліфіковано правильно, оскільки він порушив правила безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_13 .

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено у виді позбавлення волі згідно вимог ст.65 КК України з врахуванням: ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особи винного, який на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, позитивно характеризується по місцю проживання, раніше не судимий, скоїв тяжкий злочин з необережною формою вини, тяжкі наслідки у вигляді смерті потерпілого, думку потерпілих, які просили призначити обвинуваченому максимальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України, у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами; з врахуванням обставин, які пом`якшують відповідальність обвинуваченого , а саме щире каяття у скоєному і те, що суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху також і з вени велосипедиста ОСОБА_13 , який виконуючи маневр лівого повороту не переконався у його безпечності та не дотримався вимог п.п.10.1 чинних ПДР, однак вказаний факт невідповідності дій, не знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

На переконання суду першої інстанції таке покарання є справедливе та достатнє для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод визначено право на справедливий суд, що знайшло своє відображення у положеннях статей 7, 10, 22 КПК, відповідно до яких зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться рівність перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту своїх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК, свобода сторін кримінального провадження у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. При цьому, суд зобов`язаний, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створити необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання ними процесуальних обов`язків.

Апеляційні вимоги захисника ОСОБА_6 не знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції з врахуванням наступного.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 24.03.2020 року було вирішено територіальну підсудність справи № 455/338/20 за Самбірським міськрайонним судом Львівської області у зв`язку з відсутність суддів в Старосамбірському районному суді Львівської області, оскільки єдина суддя ОСОБА_19 під час досудового слідства розглядала клопотання у даному кримінальному провадженні.

Покликання апелянта про незабезпечення прав підозрюваного ОСОБА_7 на присутності захисника під час ряду слідчих дій: допиту, відтворення обставин ДТП, оголошення підозри, є безпідставними, оскільки самим ОСОБА_7 таке клопотання не було заявлене, а якщо і заявляв, то не наполіг на цьому, крім того обов`язкова участь захисника в даній категорії справи не передбачена.

Дії працівників поліції обвинувачений ОСОБА_7 не оскаржував відтак наявність тиску на нього зі сторони працівників правоохоронних органів є голослівними.

Судом першої інстанції та висновком експерта було встановлено факт порушення Правил дорожнього руху України як водієм ОСОБА_7 так і велосипедистом ОСОБА_13 , однак це не спростовує дії воді транспортного засобу ОСОБА_7 , який не дотримався правил ПДР, яким мав всі можливості уникнути зіткнення, однак цього не вчиним, що спричинило смерть ОСОБА_13 .

Так, висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 15/2/207 від 21.02.2020 р. встановлено наступне:

- швидкість руху, з якою водій ОСОБА_7 вів керований автомобіль"«Рено Трафік» з р.н. НОМЕР_1 безпосередньо перед даною пригодою, не суперечила максимально допустимій швидкості руху в місці скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди;

- в даній дорожній ситуації, водій автомобіля "«Рено Трафік» з р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був керуватись вимогами п.п.1.10 в частині термінів : «безпечна дистанція», «обгін», «перешкода для руху», «перехрестя», «пішохідний перехід», п.п.13.1 та 14.6 а),в) чинних ПДР;

- в даній дорожній ситуації, велосипедист ОСОБА_13 повинен був керуватись вимогами п.п.6.7, 10.1 та 11.14 чинних ПДР;

- в даній дорожній ситуації, технічна можливість водієм автомобіля "«Рено Трафік» з р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди наїзду на велосипедиста ОСОБА_13 , визначалась виконанням ним вимог п.п.1.10 в частині термінів : «безпечна дистанція», «обгін», «перешкода для руху», «перехрестя», «пішохідний перехід», п.п.13.1 та 14.6 а),в) чинних ПДР, для дотримання яких в нього не було завад технічного характеру;

- в даній дорожній ситуації, дії водія ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.п.1.10 в частині термінів : «безпечна дистанція», «обгін», «перешкода для руху», «перехрестя», «пішохідний перехід», п.п.13.1 та 14.6 а),в) чинних ПДР і вказаний факт невідповідності дій, знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням даної пригоди;

- в даній дорожній ситуації, дії велосипедиста ОСОБА_13 не відповідали вимогам п.п.1.10 чинних ПДР і вказанийфакт невідповідності дій, знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням даної пригоди;

- в даній дорожній ситуації, дії велосипедиста ОСОБА_13 не відповідали вимогам п.п.6.7 та 11.14 чинних ПДР, однак вказаний факт невідповідності дій, не знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням даної пригоди;

-з технічної точки зору, причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди стали як невідповідні вимогам п.п.1.10 в частині термінів: «безпечна дистанція», «обгін», «перешкода для руху», «перехрестя», «пішохідний перехід»,п.п.13.1 та 14.6 а),в) чинних ПДР дії водія автомобіля "«Рено Трафік» з р.н. НОМЕР_2 Р.В., який в забороненому місці приступив до виконання маневруобгону попутного транспортного засобу велосипедиста, так і не відповідаючі вимогам п.п.10.1 чинних ПДР дії велосипедиста ОСОБА_13 , який виконуючи маневр лівого повороту не переконався у його безпечності.

Вказаний висновок та інші докази, які були безпосередньо дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції є належними та допустимими, достовірними та достатніми, і такими, що взаємодоповнюють один одного, достовірно та поза розумним сумнівом, як того вимагають норми КПК України, відтак підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні.

Стосовно апеляційних вимог сторони захисту про неправомірний розмір моральної шкоди визначеної судом першої інстанції та безпідставне задоволення оплати правових послуг наданих адвокатом потерпілим, то стороною захисту на підтвердження таких вимог не надано будь-якого спростування враховуючи наступне.

В суді апеляційної інстанції з врахуванням досліджених матеріалів кримінального провадження, знайшли підтвердження факти встановлені судом першої інстанції стосовно заявлених позовних вимог потерпілими.

Так в судовому засіданні суду апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_9 дала пояснення, що вони б не подавали до обвинуваченого таких вимог, яки ОСОБА_7 належно, поважно о них відносився, надавав матеріальну допомогу пов`язану із похованням батька, попросив вибачення, проявив людяність, а не зверхнє поводження протягом 5 років, яких триває розслідування та судові розгляди справи. Батько був для неї опорою та допомагав у всьому, мав чудове здоров`я, але від травм, отриманих від зіткнення його велосипеда з автомобілем на рівній, сухій, вільній від транспорту дорозі, яка добре оглядається, він отримав численні ушкодження , які виявилися несумісними з життям, а тому він помер. З цим змиритися та забути неможливо, а такий тривалий розгляд справи не сприяє цьому, як і поведінка обвинуваченого. У зв`язку з цим і був заявлений цивільний позов в якому все детально обґрунтовано найнятим адвокатом, який весь час надавав належну правову допомогу.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_10 підтвердила, що в матеріалах справи наявні всі документи щодо надання адвокатом ОСОБА_18 . правової допомоги потерпілим у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_20 Значна кількість досудових дій та участь в судових засіданнях підтверджена наявними в матеріалах справи документах з якими, у відповідності до вимог ст. 290 КПК України, були ознайомлені обвинувачений та його захисник. Адвокат наголосила на обґрунтованості суми моральної шкоди, яку судом першої інстанції у вироку задоволено до стягнення з обвинуваченого на користь потерпілих, з врахуванням глибини та тривалості моральних страждань потерпілих у зв`язку з втратою близької, рідної людини, при цьому судом було дотримано принципу розумності і справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 129 КПК України суд, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.

Положення частини 1 статті 128 КПК України щодо можливості пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні особою, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, зокрема, до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння,

Суд апеляційної інстанції враховано позицію Великої Палати Верховного Суду висловлену у постанові від 19.06.2029 (справа № 465/4621/16-к) про те, що у межах кримінального провадження за ст. 286 КК України факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. Велика Палата Верховного Суду з цього приводу також зазначила, що відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

На переконання колегії суддів судом першої інстанції питання вирішення цивільного позову потерпілих до обвинуваченого про відшкодування на їх користь матеріального та морального відшкодування, а також витрат на правову допомогу, є обгрутованим, з врахуванням чинного законодавства як цивільного та кримінального.

Адвокат ОСОБА_10 зазначила, що апеляційні вимоги сторони захисту стосовно скерування справи на новий розгляд в суд першої інстанції нічим не підтверджено у відповідності до вимог ст. 415 КПК України.

З таким твердженням погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Відтак апеляційні вимоги захисника обвинуваченого не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, які викладені у вироку.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним й обґрунтованим, сума відшкодувань на користь потерпілих є обґрунтованою, відповідно підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23.02.2024 року стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на нього може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: