Справа № 944/1414/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/461/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 на вирок Яворівського районного суду Львівської області від 19.03.2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Шорбачи, Шемахинського району, Азербайджан, азербайджанець, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 ,

встановила:

оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч.1 ст.358 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень;

- ч.4 ст.358 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п"ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п"ятдесят) гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 в першій половині лютого 2024 року, (точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено), достовірно знаючи та усвідомлюючи, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану, який Указом Президента України від 06.11.2023 №734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 08.11.2023 № 3429-ІХ, продовжено з 05год. 30хв. 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, а також мобілізацію до Збройних Сил України із встановленням обмежень щодо заборони виїзду за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, з метою подальшого особистого використання документу під час перетину державного кордону України, і отримання права на виїзд за межі території України, перебуваючи за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , керуючись прямим умислом на підроблення офіційних документів - тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, та довідки військово-лікарської комісії, використовуючи реквізити « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за допомогою відповідної комп`ютерної техніки та інших засобів, умисно підробив офіційні документи, а саме тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 15.02.2024 видане на його ім`я, внісши в текст завідомо недостовірні відомості щодо визнання його непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі ст.4А, 61Б гр. II наказу МО України №402-2008 р., печаток із написом « ІНФОРМАЦІЯ_3 », штамп із написом «Взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 », вклеївши свою фотокартку з метою ідентифікації особи та проставив підписи посадових осіб, а також вніс у довідку військово- лікарської комісії №33 від 15.02.2024, видану на його ім`я завідомо недостовірні відомості щодо визнання його непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі ст.4а, 616 графи II розкладу хвороб, печатку із написом « ІНФОРМАЦІЯ_3 », «лікар ОСОБА_9 м.Київ» та проставив підписи посадових осіб, підробивши таким чином офіційні документи, які видаються чи посвідчуються установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і які надають право виїзду за межі території України на період дії правового режиму воєнного стану.

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив підроблення іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою його особистого використання, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 358 КК України.

В подальшому, 08 березня 2024 року о 14год. 40хв. ОСОБА_7 , діючи умисно, а саме: усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, керуючись прямим умислом на використання завідомо підроблених документів достовірно знаючи та усвідомлюючи, що тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 15.02.2024 та довідка військово-лікарської комісії №33 від 15 02 2024, видані на його ім`я є підроблені та містять завідомо недостовірні відомості, щодо визнання його непридатним до військової служби, з виключенням з військового обліку, що в свою чергу надає право у період дії воєнного стану на виїзд за межі України, перебуваючи в міжнародному пункті пропуску «Краківець», за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою подальшого перетину державного кордону України, використав вищевказані завідомо підроблені документи, шляхом їх пред`явлення та надання інспектору Державної прикордонної служби України ОСОБА_10 .

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив використання завідомо підробленого документа, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України.

Не погоджуючись із оскарженим вироком суду, захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити вирок судді Яворівського районного суду Львівської області від 19.03.2024 р. в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та призначити ОСОБА_7 покарання:

за ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень;

за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

В мотивах своєї апеляційної скарги зазначає, що що вирок підлягає зміні, оскільки покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 .

Судом першої інстанції не враховано те, що ОСОБА_7 раніше не судимий та будь-якого виду відповідальності не притягувався - тобто кримінальне правопорушення вчинено вперше. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам дано роз`яснення, відповідно до якого особам, які вперше вчинили злочини, доцільно призначати менш суворе покарання.

Також, ОСОБА_7 має стійки соціальні зв`язки: є громадянином України, офіційно ніде не працевлаштований, однак підпрацьовує на сезонних роботах, оскільки допомагає своїй дитині і має на утриманні матір похилого віку, яка має проблеми зі здоров`ям і потребує постійного догляду. На обліку у лікаря психіатра та нарколога засуджений не перебуває.

Ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_7 кримінального правопорушення, віднесеного законом до кримінальних проступків, тому суд першої інстанції повинен був врахувати його наслідки, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, працевлаштований не офіційно, а також пом`якшуючі покарання обставини- беззаперечне визнання своєї вини (щире каяття), активне сприяння розкриттю злочину, однак призначив ОСОБА_7 розмір покарання у виді штрафу - 1000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, хоча санкція ч. 1 ст. 358 КК України передбачає покарання у виді штрафу до 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тому Фактично суд, враховуючи вищевикладені обставини, Фактично міг призначити і половину від максимальної межі (500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень).

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_8 , який заперечив проти апеляційних вимог, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 дотримано.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглядалось судом першої інстанції в порядку ст. 381-382 КПК України в спрощеному порядку. Зі змісту заяви обвинуваченого ОСОБА_7 , яка складена в присутності захисника адвоката ОСОБА_6 , вбачається, що останній беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, тобто у підробленні інших офіційних документів, які видаються та посвідчуються установою, яка має право видавати та посвідчувати такі документи, і які надають права та звільняє від обов`язку, з метою їх використання та у використанні завідомо підробленого документа. У вказаній заяві ОСОБА_7 зазначив, що йому роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку, він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. У заяві ОСОБА_7 вказав, що згоден на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі доказами, є обґрунтованим та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується і не може бути оскаржений.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Щодо призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При призначенні покарання, суд першої інстанції належним чином врахував усі конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, згідно положення ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який не перебуває на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога, раніше не судимий, а також його матеріальне становище.

Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку , що обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити покарання у межах санкції статті, за якою він притягається до кримінальної відповідальності у виді штрафу, оскільки саме такий вид покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, засадам гуманності і справедливості.

Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість виправлення обвинуваченого з обранням покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. Таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та не є суворим.

Колегією суддів не знайдено підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

Таким чином, доводи захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не заслуговують на увагу. Підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли слугувати причиною скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено. Відтак вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Яворівського районного суду Львівської області від 19.03.2024 року щодо ОСОБА_7 ,, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4