В И Р О К

іменем України

Справа № 126/1326/21

Провадження № 1-кп/126/42/2024

"10" червня 2024 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бершадь кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000123 від 01.04.2021 року про обвинувачення:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Війтівка Гайсинського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, працюючого на посаді завідуючого складем ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський» с. Війтівка Гайсинського району Вінницької області, не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 191 КК України, -

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Війтівка Гайсинського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працюючого бригадиром столярного цеху ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський», не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Досудовим слідством ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 30 березня 2021 року, близько 16 години, він перебуваючи на посаді завідуючого складом приватного акціонерного товариства «Птахокомбінат «Бершадський», будучи матеріально відповідальною особою, до кола обов`язків якого входить забезпечення зберігання складованих товарно-матеріальних цінностей, додержання режимів зберігання, контроль за веденням обліку складських операцій, якому безпосередньо ввірені вказані товарно-матеріальні цінності, між ним та вказаним товариством 02 жовтня2015 року укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, перебуваючи на робочому місці, зокрема в приміщенні матеріального складу приватного акціонерного товариства «Птахокомбінат «Бершадський», що розташований в АДРЕСА_3 , достовірно знаючи та усвідомлюючи, що майно, після його надходження на матеріальний склад ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський», переходить у його відання та він несе повну матеріальну відповідальність, з метою подальшого привласнення ввіреного йому майна шляхом зловживання своїм службовим становищем, з метою безперешкодного вивезення майна з території підприємства, власноручно виписав накладну внутрішньо-господарського призначення № 105743, до якої вніс завідомо неправдиві відомості про переміщення 55 металевих труб з приміщення матеріального складу ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський» до приміщення цеху АДРЕСА_1 . В подальшому, ОСОБА_4 за попередньою змовою з бригадиром столярного цеху ОСОБА_5 незаконно привласнили вказане майно, а саме 55 металевих труб, що належать даному товариству.

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 366 КК України, тобто внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

Крім того, ОСОБА_4 , який перебуває на посаді завідуючого складом приватного акціонерного товариства «Птахокомбінат «Бершадський», будучи матеріально відповідальною особою, до кола обов`язків якого входить забезпечення зберігання складованих товарно-матеріальних цінностей, додержання режимів зберігання, контроль за веденням обліку складських операцій, якому безпосередньо ввірені вказані товарно-матеріальні цінності, між ним та вказаним товариством 02 жовтня 2015 року укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, на початку березня 2021 року, в денну пору доби, перебуваючи на робочому місці, в приміщенні матеріального складу товариства, що розташоване в АДРЕСА_3 , достовірно знаючи та усвідомлюючи, що майно, після надходження на матеріальний склад ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський», переходить у його відання та він несе повну матеріальну відповідальність, з метою подальшого привласнення ввіреного йому майна шляхом зловживання своїм службовим становищем, за попередньою змовою з бригадиром столярного цеху ОСОБА_5 вирішили привласнити 55 металевих труб, які перебувають на балансі вказаного підприємства.

З цією метою, 30 березня 2021 року, близько 16 години, перебуваючи в приміщенні вищевказаного матеріального складу, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, будучи службовою особою, шляхом зловживання своїм службовим становищем, з метою безперешкодного вивезення майна, власноручно виписав накладну внутрішньо-господарського призначення № 105743, про переміщення 40 мішків цементу та 55 металевих труб з приміщення матеріального складу до приміщення цеху АДРЕСА_1 .

В подальшому, цього ж дня, близько 17 години до складського приміщення ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський» на службовому автомобілі «ЗІЛ-130 ММЗ-554», державний номер НОМЕР_1 , що належить ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський», приїхав водій ОСОБА_8 , якому не було відомо про злочинний умисел вищевказаних осіб, та ОСОБА_5 , який згідно накладної № 105743, прийняв та самостійно завантажив на вищевказаний автомобіль 40 мішків цементу та 55 металевих труб. Після цього, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_5 на вищевказаному автомобілі залишили територію ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський» та поїхали в напрямку цеху № 6. Проїжджаючи в с. Війтівка по вул. Кузьмінова, 5, ОСОБА_5 попросив водія зупинитись та в подальшому, згідно попередньої домовленості з ОСОБА_4 , розвантажив 55 металевих труб за місцем проживання ОСОБА_4 .. Таким чином ОСОБА_4 , за попередньою змовою з ОСОБА_5 незаконно привласнили майно, яке було їм ввірене та перебувало у їх віданні, а саме 55 металевих труб, що належать ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський».

Згідно висновку експерта № 2542/21-21 від 26 квітня 2021 року загальна вартість 55 металевих труб становить 7541,40 грн..

Своїми умисними діями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заподіяли потерпілій юридичній особі ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський» майнову шкоду на суму 7541,40 грн..

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 3 ст. 191 КК України, тобто привласнення чужого майна, яке було ввірене особі та перебувало в її віданні, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Також, досудовим слідством ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що на початку березня 2021 року, в денну пору доби в с. Війтівка Гайсинського району Вінницької області, обіймаючи посаду бригадира столярного цеху ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський», будучи службовою особою відповідно до посадової інструкції бригадира столярного цеху ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський», перебував в приміщенні матеріального складу вказаного товариства, який розташований в АДРЕСА_3 . У вказаному складі ОСОБА_5 перебував разом із ОСОБА_4 , який обіймає посаду завідуючого складом ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський», та який являється матеріально відповідальною особою, до кола обов`язків якого входить забезпечення зберігання складованих товарно-матеріальних цінностей, додержання режимів зберігання, контроль за веденням обліку складських операцій, якому безпосередньо ввірені вказані товарно-матеріальні цінності. При цьому ОСОБА_5 , з метою подальшого привласнення ввіреного ОСОБА_4 майна, попередньо домовився з ним, щодо привласнення 55 металевих труб, які перебували на балансі ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський» та знаходилися у вказаному складі.

З цією метою, 30 березня 2021 року, близько 17 години, до складського приміщення ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський» на службовому автомобілі «ЗІЛ-130 ММЗ-554», державний номер НОМЕР_1 , що належить ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський», під керуванням ОСОБА_8 , якому не було відомо про злочинний умисел вищевказаних осіб, приїхав ОСОБА_5 , який згідно накладної № 105743, прийняв та самостійно завантажив на вищевказаний автомобіль 40 мішків цементу та 55 металевих труб. Після цього, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_5 на вищевказаному автомобілі залишили територію ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський» та поїхали в напрямку цеху № 6. Проїжджаючи в с. Війтівка по вул. Кузьмінова, 5, ОСОБА_5 попросив водія ОСОБА_8 зупинитись та в подальшому, згідно попередньої домовленості з ОСОБА_4 , розвантажив 55 металевих труб за місцем проживання ОСОБА_4 .. Таким чином ОСОБА_5 , за попередньою змовою з ОСОБА_4 незаконно привласнили майно, яке було їм ввірене та перебувало у їх віданні, а саме 55 металевих труб, що належать ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський».

Згідно висновку експерта № 2542/21-21 від 26 квітня 2021 року загальна вартість 55 металевих труб становить 7541,40 грн..

Своїми умисними діями ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заподіяли потерпілій юридичній особі ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський» майнову шкоду на суму 7541,40 грн..

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 3 ст. 191 КК України, тобто привласнення чужого майна, яке було ввірене особі та перебувало в її віданні, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем", вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав публічне обвинувачення по справі, вважає, що докази, зібрані під час досудового розслідування, дослідженні та знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду даного кримінального провадження. Вина ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях підтверджується зібраними у справі доказами.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнав. Дав суду показання, в яких повідомив, що обвинувачений ОСОБА_5 сказав йому, що потрібно перевезти на цех № 6 цемент та металеві труби, які він відпустив з матеріального складу. Як дані труби виявились у його батьків вдома йому не відомо та він не мав наміру їх привласнювати. Просить виправдати його по обох статтях інкримінованого йому обвинувачення.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_7 не погодився із висунутими його підзахисному обвинуваченнями щодо кваліфікацї його дій за ч. 1 ст. 366 КК України, тобто внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та за ч. 3 ст. 191 КК України, тобто привласненні чужого майна, яке було ввірене особі та перебувало в її віданні, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб. Зазначив, що жодних належних та допустимих доказів, що підтверджують вину його підзахисного у вчиненні цих злочинів немає. Можливо це була крадіжка, але аж ніяк не те, що ставиться в вину ОСОБА_4 ..

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину визнав частково, зазначив, що 30.03.2021 головний інженер ОСОБА_9 доручив йому перевезти цемент з ПрАТ «Птахокомбінат «Берщадський» до цеху № 6. Про труби ОСОБА_9 йому нічого не говорив. Перебуваючи на складі, він запитав у ОСОБА_4 , чи не може той віддати йому металеві труби, які в нього валяються без діла, на що той не заперечував. Щоб він їх безперешкодно вивіз зі складу і охорона його пропустила, вніс відомості про труби у накладну. Після того як вони з шофером виїхали з прохідної, він вигрузив труби у батьків ОСОБА_4 , і мав намір в подальшому забрати 10 труб для власних потреб, решту залишити ОСОБА_4 .. Батько ОСОБА_4 допомагав розвантажувати труби. Він взяв труби не самовільно, а з дозволу ОСОБА_4 .. Підприємство до нього жодних претензій немає, оскільки за дані труби він вніс грошові кошти в касу підприємства.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_10 не погодилася із висунутим її підзахисному обвинуваченням. Вважає, що його вина не доведена. Кваліфікація злочину не вірна. Труби про які йдеться в обвинувальному акті, ОСОБА_5 ввірені небули та на балансі підприємства не перебували. Вартість труб була повністю відшкодована обвинуваченими. Жодної мети на викрадення цих труб її підзахисний немав. Просить ОСОБА_5 повністю виправдати.

В судовому засіданні було допитано представника потерпілого ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський» ОСОБА_11 , який надав свідчення, відповідно яких вказав, що 31.03.2021 підприємством було виявлено факт того, що 30.03.2021 завідувачем матеріальним складом ОСОБА_4 та бригадиром столярного цеху ОСОБА_5 було викрадено 55 металевих труб з матеріального складу ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський», внісши недостовірні відомості до накладної внутрішнього господарського переміщення. Про ці обставини йому доповів начальник охорони ОСОБА_12 .. Підприємством було проведено службову перевірку та підтверджено даний факт. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відшкодували спричинені збитки, внісши грошові кошти до каси підприємства. Жодних претензії у ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський» до обвинувачених немає.

В судовому засіданні було допитано в якості свідка ОСОБА_8 , який повідомив, що 30.03.2021 він, будучи водієм автомобіля ЗІЛ на ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський» перевіз з даного підприємства на цех № 6 цемент, а металеві труби, які вивезли з матеріального складу залишили у батьків завідувача матеріальним складом ОСОБА_4 у с. Війтівка. Труби завантажував на автомобіль ОСОБА_5 .. Крім того, ОСОБА_8 повідомив, що на виїзді з ІІрАТ «Птахокомбінат «Бершадський» охорона звіряла транспортну накладну з тим, що вивозиться з підприємства. Також повідомив, що на автомобілі, який труби вивозилися наявний GPS трекер.

В судовому засіданні було допитано в якості свідка ОСОБА_9 , який повідомив, що він працював на посаді головного інженера ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський». З холодильного цеху було демонтовано та списано труби, які в подальшому було передано на матеріальний склад, завідувачем якого був ОСОБА_4 .. 30.03.2021 він через ОСОБА_5 надав розпорядження перевезти зі складу цемент на цех № 6. Про перевезення металевих труб ОСОБА_5 чи ОСОБА_4 він розпорядження не давав. У подальшому вияснилось, що з ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський» також було вивезено металеві труби, потреби в яких не було.

В судовому засіданні було допитано в якості свідка ОСОБА_13 , яка повідомила, що вона працювала бухгалтером і брала участь 15.04.2021 в комісійному обстеженні матеріального складу ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський», завідувачем якого був ОСОБА_4 .. В ході огляду було виявлено не оприбуткований металобрухт, в тому числі, металеві труби, які було у подальшому оприбутковано. Труби знаходились не на самому складі, а поза ним, однак ОСОБА_4 відповідає і за те, що знаходиться поза складом.

В судовому засіданні було допитано в якості свідка ОСОБА_14 , який повідомив, що в кінці 2020 року з холодильного цеху ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський» де він працює механіком, було демонтовано та списано труби та передано їх на матеріальний склад, завідувачем якого був ОСОБА_4 .. Він виписав накладну внутрішньо-господарського переміщення, де розписався за те, що передав, а завідувач матеріальним складом ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський» ОСОБА_4 розписався про отримання металобрухту, в тому числі і металевих труб.

Окрім показань обвинувачених, представника потерпілого, свідків, судом ретельно та безпосередньо були досліджені наступні докази надані стороною обвинувачення, а саме:

- накази про призначення на роботу, посадові інструкції та договори про повну матеріальну відповідальність обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ;

- матеріали службового розслідування (в тому числі пояснювальні записки, доповідну записку, бухгалтерські довідки та інше) проведеного ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський», за фактом привласнення металевих труб ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ;

- протокол обшуку від 06.04.2021, згідно якого в АДРЕСА_4 на території подвір`я батьків ОСОБА_4 виявлено та вилучено металеві труби в кількості 55 штук;

- висновок експерта від 26.04.2021 № 2542/21-21, згідно якого загальна ринкова вартість станом на 30.03.2021 викрадених водогазопровідних труб становила 7541,4 грн.;

- накладна внутрішньо-господарського призначення № 105743 від 30.03.2021, в якій зазначено відомості про переміщення цементу та 55 металевих труб з приміщення матеріального складу ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський» до приміщення цеху АДРЕСА_1 ;

- накладну внутрішньо-господарського переміщення № 050341 від 03.03.2021 про переміщення матеріальних цінностей на матеріальний склад, підписану ОСОБА_14 та ОСОБА_4 ..

Суд приймає до уваги також надані стороною обвинувачення ухвалу слідчого судді про арешт майна, акт здачі-приймання висновка експерта, постанови про приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів, бухгалтерські довідки, оскільки дані докази містять інформативний характер, підтверджують належність інших доказів та законність їх здобуття, однак вважає за можливе не вдаватися до їх аналізу, оскільки дані докази не містять даних про доведення чи спростування вини обвинувачених.

Також, судом було досліджені характеризуючі дані на обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ..

Всебічно вивчивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов таких висновків.

За правилами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до змісту статті 92 КПК України, обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна встановити об`єктивну істину та на неї покладається обов`язок доказування, доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

За наслідками дослідження доказів, суд дійшов слідуючих висновків.

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 3 ст. 191 КК України, тобто привласнення чужого майна, яке було ввірене особі та перебувало в її віданні, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Вирішуючи питання чи винуваті обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні вказаного злочину, чи достатньо сукупності доказів для підтвердження фактичних обставин, які сторона обвинувачення вважає встановленими, а також чи підтверджується ними наявність всіх елементів складу цього злочину, суд виходить з того, що з об`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 191 КК України, може бути вчинений у формі: привласнення чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні; розтрати такого майна зазначеною особою (ч. 1 ст. 191); привласнення, розтрати або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем (ч. 2 ст. 191).

Привласнення - це незаконне безоплатне утримання майна, ввіреного винному, або майна, яке перебуває в його віданні на законній підставі.

Не може відповідати за привласнення та розтрату особа, яка мала лише право доступу до майна за родом своєї діяльності (охоронець, прибиральниця, водій та ін.).

Загальною ознакою привласнення, розтрати або заволодіння є особливе відношення винного до майна, яким він заволодіває. Особа в цих випадках не є сторонньою для майна: воно їй ввірене, перебуває в її віданні, або особа внаслідок службового становища має певні повноваження щодо цього майна. Юридичною підставою для такого відношення винного до майна є цивільно-правові відносини, договірні відносини, спеціальне доручення, службові повноваження. Іншими словами, суб`єкт злочину здійснює повноваження щодо майна на законній підставі: наділений правомочністю по розпорядженню, управлінню, доставці, зберіганню майна тощо.

Кваліфікованими та особливо кваліфікованими видами привласнення, розтрати майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем закон передбачає вчинення їх, зокрема: повторно або за попередньою змовою групою осіб (ч. 3 ст. 191).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», у статті 191 КК передбачено відповідальність за три форми вчинення злочину - привласнення, розтрату або заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем. Вони характеризуються умисним протиправним і безоплатним оберненням чужого майна на свою користь чи на користь іншої особи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.02.2019 у справі № 456/1181/15-к, ухвалі Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду України від 28.01.2021 у справі № 757/55923/16-к, постанові Верховного Суду від 14.06.2018 у справі № 409/1994/15-к).

Зловживання службовим становищем як спосіб заволодіння майном означає, що особа порушує свої повноваження і використовує організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарчі функції всупереч інтересам служби для незаконного і безоплатного обертання чужого майна: незаконно дає вказівку матеріально відповідальній особі, підлеглій їй, про видачу майна; отримує майно за фіктивними документами тощо. Наприклад, службова особа, зловживаючи своїм службовим становищем, незаконно отримує премії, надбавки до зарплати тощо.

Суб`єктом привласнення, розтрати майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем є особа, яка досягла 16 років. При цьому суб`єктом привласнення та розтрати може бути як приватна, так і службова особа, а суб`єктом заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем - тільки службова особа (див. частини 3 та 4 ст. 18 і примітку 1 до ст. 364 КК).

Службовими особами у статтях 364, 365, 368, 3682, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Адміністративно-господарські функції (обов`язки) - це обов`язки з управління або розпорядження державним, комунальним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації забезпечення контролю за цими операціями тощо). Такі повноваження в різному обсязі є у начальників планово-господарських, постачальницьких, фінансових відділів і служб, їхніх заступників, керівників відділів підприємств тощо.

Організаційно-розпорядчі функції (обов`язки) - це обов`язки щодо здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, комунальних підприємств, установ, організацій, структурних підрозділів, їхні заступники, особи, які керують ділянками робіт.

Щодо інших працівників, які виконують функції з обслуговування або технічні функції, то їх можна визнати посадовими чи службовими особами лише за умови, що разом із цими функціями вони виконують організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські функції (обов`язки).

Тобто під організаційно-розпорядчими обов`язками розуміють дії щодо управління та керівництва діяльністю інших людей, організації їхньої роботи.

Не вважаються службовими особами рядові працівники (первинна структурна одиниця), які за своєю службовою посадою виконують суто виробничі і матеріально-технічні операції (наприклад шофер, сторож, охоронець, посильний, друкарка, кухар тощо). Однак, якщо обсяг прав і обов`язків таких осіб свідчить про те, що їх повноваження мають організаційно-розпорядчий характер, то вони виступають як службові особи.

Для визначення того, чи є особа спеціальним суб`єктом інкримінованого злочину, слід виходити із сукупності всіх обставин, які можуть свідчити про наявність чи відсутність ознак службової особи.

Судом встановлено, що станом на 30.03.2024 року ОСОБА_4 перебував на посаді завідуючого складом ПрАТ "Птахокомбінат "Бершадський"

й на той час у своїй роботі керувався посадовою інструкцією завідуючого матеріальним складом затвердженою 02.10.2015 року Головою правління ПАТ "Птахокомбінат "Бершадський", якою визначено, що для виконання своїх обов`язків та реалізації прав, завідуючий складом взаємодіє з начальниками відділів, транспортним відділом, відділом постачання. Також, на підтвердження того, що ОСОБА_4 є спеціальним суб`єктом інкримінованого йому злочину, стороною обвинувачення було надано договір про повну його матеріальну відповідальність, в розділі 1 якого прописано, що ОСОБА_4 зобов`язується дбайливо ставитися до переданих йому для зберігання або іншої мети матеріальних цінностей підприємства. Відповідно до наданих документів, розпорядження, і дії, які він виконує в силу своїх посадових обов`язків, спрямовані на здійснення ним функцій із зберігання та видачі належних підприємству і ввірених йому товарно-матеріальних цінностей.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 ставиться в вину те, що він перебуваючи на посаді завідуючого складом приватного акціонерного товариства «Птахокомбінат «Бершадський», будучи матеріально відповідальною особою, до кола обов`язків якого входить забезпечення зберігання складованих товарно- матеріальних цінностей, додержання режимів зберігання, контроль за веденням обліку складських операцій, якому безпосередньо ввірені вказані товарно-матеріальні цінності, з метою подальшого привласнення ввіреного йому майна шляхом зловживання своїм службовим становищем, за попередньою змовою з бригадиром столярного цеху ОСОБА_5 вирішили привласнити 55 металевих труб, які перебувають на балансі вказаного підприємства.

У ст. 1 розд. І Закону про металобрухт зазначено, що брухт - це непридатні для прямого використання вироби або частини виробів, які за рішенням власника втратили експлуатаційну цінність унаслідок фізичного або морального зносу й містять у собі чорні або кольорові метали чи їх сплави, а також вироби з металу, що мають непоправний брак, залишки чорних і кольорових металів та їх сплавів. Оприбуткований від ліквідації основних засобів брухт установа може використовувати у процесі провадження діяльності або передати за плату спеціалізованим підприємствам, які збирають і перероблюють цей вид вторинної сировини. У будь-якому разі цей брухт має бути визнано активом та оприбутковано на баланс установи.

Оприбуткування товарів здійснюється відповідно до Положення (стандартів) бухгалтерського обліку в Україні. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в реєстрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Згідно Акту на списання основного списати холодильну машину МКТ-110 непридатною для подальшої експлуатації і списати. Відповідно накладної внутрішньо-господарського призначення № 050341 вказаний металобрухт (серед якого були труби) було передано на матеріальний склад.

Стороною захисту як на підставу невинуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого правопорушення зазначалося, що він не може відповідати за вказаний злочин, оскільки труби про які йдеться в обвинувальному акті, йому ввірені небули оскільки на балансі підприємства не перебували.

Дослідивши інвентаризаційний опис товарно-матеріальних цінностей від 01.10.2020 та від 02.04.2021, а також Акт прибуткування лишків ТМЦ № 51 від 15.04.21 встановлено, що прибуткування труб дійсно було здійснено лише 15.04.2021, тобто після 30.03.2021.

За таких обставин було порушено саму процедуру здійснення господарської операції, яка повинна була бути відображена в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вона була здійснена. Суд вважає, що передача товарно-матеріальних цінностей завідуючому складом саме як службовій особі здійснена небула, оскільки передані активи оприбутковані не були, а отже на балансі підприємства не перебували. За таких обставин ОСОБА_4 не здійснював адміністративно-господарські обов`язки по розпорядженню переданим йому майном, притаманні службовим особам.

Таки чином, на думку суду, ОСОБА_4 не є службовою особою в розумінні ч.3 ст.18 КК України, й відповідно він не є суб`єктом злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

Проте суд вважає, що вказані труби перебували у віданні ОСОБА_4 , що підтверджується показаннями свідків та його особистим підписом про отримання на накладній внутрішньо-господарського призначення № 050341.

Отже суд дійшов висновку, що хоча ОСОБА_4 не є службовою особою в даному випадку, він в разі привласнення, розтрати чи заволодіння майном має нести відповідальність за ч. 1 ст. 191 КК України.

Також судом встановлено, що станом на 30.03.2024 року ОСОБА_5 перебував на посаді бригадира столярного цеху ПрАТ "Птахокомбінат "Бершадський" й на той час у своїй роботі керувався посадовою інструкцією бригадира столярного цеху затвердженою 12.09.2017 року Головою правління ПАТ "Птахокомбінат "Бершадський". Пунктом 4 розділу І вказаної посадової інструкції передбачено, що бригадир столярного цеху безпосередньо підпорядковується голові правління, заступнику голови правління виконавчому директору та інженеру ПрАТ "Птахокомбінат "Бершадський". В розділі ІІ вказаної посадової інструкції передбачено, що до функціональних обов`язків бригадира столярного цеху відноситься керування роботою підлеглих та забезпечення їх необхідними робочими матеріалами, перевіркою виконаних робіт. Розпорядження, які він дає у таких випадках підлеглим, мають обов`язковий характер і мають наслідком прийняття організаційних рішень.

Тобто, ОСОБА_5 здійснює організаційно-розпорядчі функції, а тому в розумінні ст. 364 КК України являється службовою особою.

Проте поняття зловживання службовим становищем наведений в коментарі до ст. 364 КК України. Для того, щоб притягнути особу до кримінальної відповідальності за цією статтею, треба обов`язково встановити зв`язок між її діями та службовою діяльністю (обсягом функцій, повноважень, можливостей тощо). Без цього зв`язку не буде об`єктивної сторони злочину, тобто одного з елементу складу кримінального правопорушення. Склад службового зловживання відсутній, коли службова особа, домагаючись необхідного їй рішення, використовує для цього не своє службове становище, а особисті зв`язки, свій авторитет, загальновизнану важливість та впливовість посади, яку вона обіймає, дружні чи родинні стосунки з іншими службовими особами тощо (наприклад, коли особа, використовуючи дружні стосунки зі службовою особою іншого органу, звертається до неї з проханням надати незаконне сприяння своєму родичу).

Стороною обвинувачення не доведено та не надано доказів, того, що ОСОБА_5 привласнив належні ПрАТ "Птахокомбінат "Бершадський" труби, зловживаючи своїм службовим становищем, оскільки це майно йому ввірене не було і у його віданні не перебувало, отримав він його без умислу використати своє службове становище, лише використавши свій авторитет та особисті відносини з ОСОБА_4 ..

Також прокурор підтримуючи державне обвинувачення посилався на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинили даний злочин за попередньою змовою.

Вирішуючи питання про наявність в діях обвинувачених такої кваліфікуючої ознаки як вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, суд враховує таке.

Визначення поняття співучасті дане у статті 26 Кримінального кодексу України (далі -КК). Згідно із зазначеним нормативним визначенням співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох суб`єктів кримінального правопорушення у вчиненні умисного кримінального правопорушення. При цьому статтею 27 КК надане визначення видів співучасників, якими є: виконавець, організатор, підбурювач та пособник. Слід зазначити, що у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» роз`яснено, що злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

Крім того, Верховний суд у постанові від 14.11.2019 (справа № 710/439/17) зазначив, що вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення цього злочину декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення. Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь - означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Таким чином, ця домовленість можлива на стадії до готування злочину, а також у процесі замаху на злочин. Як випливає з частини другої статті 28 КК, домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо. Учасники вчинення злочину такою групою діють як співвиконавці. При цьому конклюдентними вважають мовчазні дії, з яких можна зробити висновок про дійсні наміри особи. Це, наприклад, обмін жестами, мімікою, певними рухами, внаслідок чого дії співучасників стають узгодженими.

Суд також вважає за доцільне зауважити, що у постанові від 14.05.2020 (справа 405/2648/18) Верховний суд роз`яснив, що для висновку про наявність попередньої змови групи осіб на вчинення злочину досить встановлення узгодженості їхніх дій. Зокрема, як зазначив ВС у згаданій постанові, про наявність попередньої змови групи осіб на вчинення злочину вказує узгодження співучасниками предмета злочину, місця, часу, способу вчинення та змісту функцій, які будуть здійснювати співучасники. Попередня змова може мати місце не лише в усній або письмовій формах, а й за допомогою конклюдентних дій, зокрема, безпосередньо через поведінку співучасників, яка свідчить про їх намір вчинити злочин.

У постанові від 10.12.2020 (справа 464/710/18) ВС зауважив, що домовленість на спільне вчинення кримінального правопорушення не обов`язково має відбуватися в усній чи письмовій формі, а визначається і за допомогою конклюдентних дій - поведінки, що свідчить про намір діяти для досягнення спільної злочинної мети.

Тобто, кваліфікуюча ознака «за попередньою змовою групою осіб» має місце, зокрема, тоді, коли злочин спільно вчинили дві особи, які заздалегідь домовилися про його вчинення.

Проте, в ході судового розгляду не встановлено наявності в діях ОСОБА_4 та ОСОБА_5 попередньої змови.

На думку суду, ОСОБА_5 не вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 191 КК України, оскільки майно ПрАТ "Птахокомбінат" йому ввірене не було, а лише своїми активними діями, породив у ОСОБА_4 рішучість і бажання вчинити злочин.

Відповідно до змісту ст. 62 Конституції України всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Суд приймає рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, а також виходячи з досліджених в судовому засіданні доказів, суд дійшов висновку про те, що поза розумним сумнівом допустимими та достатніми доказами не доведено, що обвинувачений ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинили інкриміноване їм кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 191 КК України.

Разом з тим, у цьому кримінальному провадженні встановлено привласнення належного ПрАТ "Птахокомбінат "Бершадський" майна, яке перебувало у віданні особи на законних підставах.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Суд зазначає, що межі повноважень суду щодо перекваліфікації злочину окреслені названою нормою, згідно з якою зміна кваліфікації допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин.

Закриття судом кримінального провадження у тих випадках, коли існують підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого судом, не виправдовує легітимних очікувань особи, яка зазнала шкоди і не узгоджується із завданнями кримінального судочинства.

Відмова держави від кримінального переслідування особи за наявності у її діях ознак іншого кримінального-караного діяння (менш тяжкого, ніж те, у якому їй пред`явлено обвинувачення) суперечитиме таким засадам як верховенство права, законність та диспозитивність, що призведе до безкарності винного, а особу, якій завдано шкоду, поставить у становище правової незахищеності і створить умови для повторної віктимізації.

Звернення потерпілого до правоохоронних органів із заявою про вчинення щодо нього злочину без визначення кримінально-правової кваліфікації або з неправильною кваліфікацією є проявом волі на притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності.

Отже, суд вважає за необхідне, змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення, оскільки це не погіршує становище осіб, стосовно яких здійснюється кримінальне провадження, що у повній мірі узгоджується та не суперечить вимога законодавства.

За таких обставин, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна, яке перебувало в віданні особи.

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 191 КК України, як підбурювання до привласнення чужого майна, яке перебувало у віданні особи.

Також органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 були кваліфіковані за ч. 1 ст. 366 КК України, тобто внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

Суд має вирішити питання чи винуватий обвинувачений ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України чи достатньо сукупності доказів для підтвердження фактичних обставин, які сторона обвинувачення вважає встановленими, а також чи підтверджується ними наявність всіх елементів складу цього злочину.

У постанові від 15 лютого 2021 року Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду (справа № 727/5768/18, провадження № 51-1328 кмо 19) висловила позицію щодо предмета кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України.

У примітці до ст. 358 КК України визначено, що під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити (штамп, печатку, номер, дату, підпис).

Офіційними можуть бути визнані і документи, що виходять від приватних осіб, за умови якщо вони або посвідчені від імені відповідного органу, підприємства, установи, організації уповноваженими службовими чи іншими компетентними особами, або надходять до відання цих організацій (діловодства) чи передаються їм для зберігання або використання (докладніше див. коментар до ст. 358 КК).

Невідповідність документа хоча б одному з наведених критеріїв перешкоджає визнанню його офіційним.

Об`єктивна сторона злочину характеризується активною поведінкою - діями, які полягають у перекручуванні винним істини в офіційних документах чи у видачі неправдивих офіційних документів шляхом використання для цього свого службового становища (СПВССУ. - С. 341-347). За частиною 1 ст. 366 КК карається злочин із формальним складом, який визнається закінченим з моменту вчинення хоча б однієї з таких альтернативно передбачених у диспозиції дій, як: а) складання неправдивого офіційного документа; б) видача неправдивого офіційного документа; в) внесення до офіційного документа неправдивих відомостей; г) інше підроблення офіційного документа (ВВСУ. - 2006. - № 8. - С. 17).

Внесення до документів неправдивих відомостей означає внесення (включення) до дійсного (справжнього) офіційного документа, який зберігає належну форму та необхідні реквізити, інформації, яка повністю або частково не відповідає дійсності.

Отже, у таких справах потрібно звертати увагу на те, чи правильно кваліфіковано дії підозрюваного, чи є нібито підроблений документ офіційним, і в чому конкретно виражається підроблення; чи є підозрюваний посадовою особою і суб`єктом службового підроблення.

ОСОБА_4 ставиться в вину те, що він власноручно вніс до накладної внутрішньо-господарського призначення № 105743 завідомо неправдиві відомості про переміщення 55 металевих труб.

Згідно з обвинуваченням предметом злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , є «накладна внутрішньо-господарського призначення № 105743».

Проте вказаний документ не є офіційним, оскільки він не відповідає вимогам, визначеним у примітці до ст. 358 КК України.

Закон України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ст. 2).

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

На підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_4 стороною обвинувачення надано оригінал накладної внутрішньо-господарського призначення № 105743 від 30.03.2021, в якій зазначено відомості про переміщення цементу та 55 металевих труб з приміщення матеріального складу ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський» до приміщення цеху АДРЕСА_1 .

Дослідивши наданий документ, суд вважає, що такий не може вважатися офіційним, оскільки такий документ хоч і має певне ОСОБА_15 дичне значення, не містить необхідних реквізитів, що притаманні офіційному документу. В накладній відсутній зміст господарської операції та її вимірники (у вартісному виразі), не зазначено посади особи, відповідальної за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Крім того, відсутня печатка чи штам, притаманний офіційному документу.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені злочину, у якому відсутній один з елементів його складу, а саме, предмет злочину.

Крім того, як було встановлено, ОСОБА_4 не є службовою особою в розумінні ч. 3 ст.18 КК України, через що не може бути суб`єктом злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.

Відсутність хоча б одного з елементів злочину свідчить про те, що дії (бездіяльність) особи, поведінка якої оцінюється у даному конкретному випадку, не є злочином.

Відповідно до ст. 368 КПК України суд ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Враховуючи, що ОСОБА_4 не є службовою особою в розумінні ч.3 ст.18 КК України, а видаткова накладна не є офіційним документом в розумінні примітки до ст. 358 КК України, отже в діях ОСОБА_4 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, а тому на підставі п. 3 ч.1 ст. 373 КПК України його слід виправдати за ст. 366 ч. 1 КК України .

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченим покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Також суд бере до уваги думку потерпілого та відсутність жодних претензій до обвинувачених.

Судом враховано зазначені в досудовій доповіді характеризуючі ознаки обвинуваченого ОСОБА_4 та думку органу пробації стосовно визначення міри покарання, який вважає, що виправлення обвинуваченого без обмеження чи позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства ( у тому числі окремих осіб).

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого ним злочину, особу винного, його соціальне становище, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст. 66 КК України - не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбаченими ст. 67 КК України, не встановлено.

Судом також, встановлено, що ОСОБА_4 , раніше не судимий має на утриманні 1 неповнолітню дитину, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Також, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України мети покарання, якою є не лише кара, а й виправлення особи і запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, що заснована на вимогах виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ст. 191 ч. 1 КК України, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, фактичні обставини провадження, ставлення обвинуваченого до вчиненого, те що обвинувачений жодним чином не сприяв встановленню істини у справі, не визнав своєї вини, що суд розцінює як намір уникнути покарання за скоєне, особу винного - його вік, сімейний та майновий стан, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання та роботи, відсутність попередніх притягнень до кримінальної відповідальності, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, зміст досудової доповіді органу пробації, у зв`язку з чим доходить висновку, що обвинуваченому можливо призначити покарання у виді штрафу в межах санкції статті закону, якою передбачене покарання за вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, без призначення додаткового покарання у вигляді позбавленням права обіймати певні посади, чи займатися певною діяльністю, що є необхіднім і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 191 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ч. 3 ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, а також обставини, які пом`якшують та обставини, які обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, фактичні обставини провадження, ставлення обвинуваченого до вчиненого, часткове визнання вини, особу винного - його вік, сімейний та майновий стан, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання та роботи, що на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, відсутність попередніх притягнень до кримінальної відповідальності, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, думку органу пробації стосовно визначення міри покарання, який вважає, що виправлення обвинуваченого без обмеження чи позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства ( у тому числі окремих осіб) у зв`язку з чим доходить висновку, що обвинуваченому можливо призначити покарання у виді штрафу в межах санкції статті закону, якою передбачене покарання за вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, якою передбачене покарання за вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, без призначення додаткового покарання у вигляді позбавленням права обіймати певні посади, чи займатися певною діяльністю, що є необхіднім і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

На переконання суду, таке покарання призначене обвинуваченим буде справедливим, необхідним і достатнім для їх виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самими обвинуваченими, так і іншими особами.

Цивільні позови у даному кримінальному провадженні не заявлялися.

Питання щодо процесуальних витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст. 124 КПК України.

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Керуючись ст.ст. 100, 366-368, 369, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати невинуватим та виправдати за ч.1 ст.366 КК України у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.

ОСОБА_4 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000,00 (тридцять чотири тисячі) грн., без позбавлення права обіймати певні посади, чи займатися певною діяльністю.

ОСОБА_5 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 191 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000,00 (тридцять чотири тисячі) грн., без позбавлення права обіймати певні посади, чи займатися певною діяльністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, а саме, документально підтверджені витрати на залучення експерта в розмірі 429 грн. 00 коп..

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати, а саме, документально підтверджені витрати на залучення експерта в розмірі 429 грн. 00 коп..

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області від 07.04.2021 скасувати.

Речові докази по справі:

- 55 металевих труб, товщина стінки металу 0,02 см, діаметром 2 см, різної довжини, а саме: 276, 263, 275, 276, 265, 270, 276, 269, 267, 277, 269, 277, 267, 270, 260, 268, 276, 266, 273, 276, 274, 289, 264, 268, 265, 278, 260, 277, 273, 274, 268, 277, 264, 267, 271, 253, 270, 276, 274, 267, 252, 273, 277, 269, 266, 259, 259, 262, 281, 260, 273, 279, 273, 270, 276 сантиметрів, які передані на зберігання ПрАТ «Птахокомбінат Бершадський» - залишити йому як власнику;

- накладну внутрішньо-господарського переміщення № 105743 від 30.03.2021, яка прилучена до матеріалів кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду через суд, який ухвалив рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення вироку.

Суддя ОСОБА_1