1 Справа № 335/404/15-к 1-кс/335/1724/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2024 року слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого СУ ГУ МВС України в Запорізькій області ОСОБА_5 від 14.08.2015 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.06.2014 року за № 0000245, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла вказана скарга, в якій заявник ОСОБА_4 просить скасувати постанову слідчого СУ ГУ МВС України в Запорізькій області, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_5 , від 14.08.2015 року про закриття кримінального провадження № 0000245, внесеного до ЄРДР 18.06.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.364 КК України.

Скаргу обґрунтовує тим, що вказана постанова є передчасною та такою, яка порушує вимоги чинного Кримінального процесуального законодавства України.

У матеріалах кримінального провадження існує чимало доказів, які суперечать один одному у зв`язку з тим фактом, що на час його звільнення існували посади куди його можливо було перевести, але начальник Головного управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_6 24.09.2002 року цього не зробив, а в подальшому аби уникнути кримінальної відповідальності надав до суду довідку про начебто відсутність посад на час його звільнення, що не відповідає фактичним обставинам справи та показам допитаних свідків колишнього начальника ДВС Запорізької області ОСОБА_7 , в.о. начальника Орджонікідзевського РУЮ м. Запоріжжя ОСОБА_8 .

Окрім того, досудовим слідством не проводились одночасні допити осіб, свідчення яких не узгоджуються один з одним, а саме: на думку заявника необхідно провести одночасний допит: ОСОБА_6 - ОСОБА_9 , ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , ОСОБА_6 - ОСОБА_8 , ОСОБА_6 - ОСОБА_10 , ОСОБА_6 - ОСОБА_11 . Дані слідчі дії також могли б допомогти встановити істину у справі.

Крім того, вважає, що слідчим була порушена підслідність, оскільки дана справа була підслідна органу досудового розслідування Територіальному управлінню Державного бюро розслідування розташоване у м. Мелітополь, тому оскаржуване рішення прийнято процесуальною особою, яка не має право на прийняття такого рішення відповідно до вимог КПК України.

В судове засідання заявник ОСОБА_4 не з`явився, у поданій скарзі просив розглянути скаргу за його відсутністю.

Прокурор Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_3 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні скарги. Пояснила, що досудове розслідування проводилось за фактом зловживання службовим становищем начальником Запорізького обласного управління юстиції - ОСОБА_6 , яке виразилось у незаконному звільненні ОСОБА_4 з посади заступника начальника Заводського районного управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби Заводського районного управління юстиції, під час якого в діях службових осіб не встановлено ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Заслухавши доводи прокурора, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження № 0000245 від 18.06.2014 року, слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні скарги належить відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України під час досудового розслідування заявником, потерпілим, його представником чи законним представником може бути оскаржене рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУМВС України в Запорізькій області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження зареєстрованого в ЄРДР під № 0000245 від 18.06.2014 року за фактом зловживання службовим становищем начальником Запорізького обласного управління юстиції - ОСОБА_6 , яке виразилось у незаконному звільненні ОСОБА_4 з посади заступника начальника Заводського районного управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби Заводського районного управління юстиції.

Підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стала заява ОСОБА_4 від 18.06.2014 року.

Відповідно до заяви встановлено, що 24.09.2002 року начальник Запорізького обласного управління юстиції зловживаючи своїм службовим становищем безпідставно звільнив ОСОБА_4 з посади заступника начальника Заводського управління юстиції начальника державної виконавчої служби, чим спричинив ОСОБА_4 тяжкі наслідки у вигляді неотримання заробітної плати з часу звільнення по день звернення.

14.08.2015 слідчий СУ ГУ МВС України в Запорізькій області ОСОБА_5 виніс постанову про закриття кримінального провадження № 0000245 від 18.06.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, у зв`язку із встановленням відсутності складу кримінального правопорушення, що підтверджується копією рішення слідчого.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

У свою чергу, слідчий суддя, на якого Кримінальним процесуальним кодексом України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Отже, загальні вимоги, визначені ч. 5 ст. 110 КПК України з урахуванням ст. 284 КПК України, коли йдеться про рішення щодо закриття кримінального провадження, передбачають, що постанова слідчого (детектива) про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та позитивні відповіді на ті питання, отримання яких виключає провадження у справі і обумовлює її закриття.

У мотивувальній частині оскаржуваного рішення слідчий зазначає підстави внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань у цьому кримінальному провадженні, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, викладених у заяві ОСОБА_4 . Також слідчий наводить слідчі-розшукові дії, проведені у ході досудового розслідування, та обставини, які були встановлені, зокрема зазначає, що в ході проведення досудового розслідування було встановлено, що наказом Запорізького управління юстиції №1/34 від 08.04.2002, на підставі п.6 ст.30 Закону України «Про державну службу» був звільнений з посади заступника начальника Заводського районного управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби Заводського районного управління юстиції - ОСОБА_12 .

На посаду заступника начальника Заводського районного управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби згідно наказу №1/57 від 03.06.2002, переведено з посади заступника начальника відділу Комунарського районного управління юстиції ОСОБА_4 .

Вищевказане звільнення, ОСОБА_13 оскаржив в судовому порядку, в результаті чого, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2002 ОСОБА_13 був поновлений на роботі, на посаді заступника начальника Заводського районного управління юстиції начальника відділу державної виконавчої служби Заводського районного управління юстиції з 08.04.2002. На підставі вказаного рішення суду, за наказом начальника Запорізького обласного управління юстиції - ОСОБА_6 №1/207 від 23.09.2002 ОСОБА_13 з 25.09.2002 приступив до виконання своїх службових обов`язків. Зважаючи на те, що на той час посаду заступника начальника Заводського районного управління юстиції начальника відділу державної виконавчої служби Заводського районного управління юстиції займав ОСОБА_4 , 23.09.2002, останнього було звільнено за п.6 ст.40 КЗпП України (у зв`язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу).

У зв`язку з тим. що всупереч положень ст. 40 КЗпП України, ОСОБА_4 не було запропоновано зайняти іншу вакансію, останнім, 20.11.2002 подано цивільний позов до Комунарського районного суду м. Запоріжжя по відношенню до Запорізького обласного управління юстиції з приводу поновлення його на попередньому місці роботи та виплати середньомісячної заробітної плати з 23.09.2002 по момент поновлення його на попередньому місці роботи.

Запорізьке обласне управління юстиції, за підписом начальника - ОСОБА_6 склало і надало під час судового розгляду довідки №15/11 від 14.02.2003 та №979/15 від 21.03.2003, згідно яких, на момент звільнення ОСОБА_4 з вищевказаної посади в районахм. Запоріжжя не було рівноцінних вакантних посад в районах м. Запоріжжя, у зв`язку з чим, його неможливо було перевести на іншу роботу і не було запропоновано іншої посади.

В подальшому, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.03.2003 ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог щодо поновлення на роботі відмовлено в повному обсязі. При цьому у рішенні суду зазначено, що позивач ОСОБА_4 просив поновити його на посаді заступника начальника Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя - начальника відділу державної виконавчої служби, а не на посаді, з якої він був звільнений,- заступника начальника Заводського районного управління юстиції м. Запоріжжя - начальника відділу державної виконавчої служби.

Надалі, ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 08.07.2003 апеляційну скаргу ОСОБА_4 щодо поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.03.2003 скасовано, справу направлено на новий розгляд до того ж суду в іншому складі.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2004 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Запорізького обласного управління юстиції про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди відмовлено в повному обсязі. Крім того, в ході судового засідання позивач заявив, що його цікавили конкретні вакантні посади заступників начальників управлінь юстиції - начальників відділів державної виконавчої служби, інша робота йому була не потрібна. При розгляді даного цивільного позову Комунарським районним судом м. Запоріжжя встановлено, що «на момент звільнення позивача відповідач не мав змоги здійснити його переведення на бажані ним посади, так як вони не були вакантними, вони були зайняті конкретними особами відповідно до наказів, інші посади та робота позивача не цікавили, що позивач підтвердив у судовому засіданні».

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 22.12.2004 апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2004 скасовано та постановлено нове рішення наступного змісту: визнано звільнення ОСОБА_4 з посади заступника начальника Заводського районного управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби Заводського районного управління юстиції м. Запоріжжя неправильним. ОСОБА_4 визнано звільненим з посади за п.1 ст.40 КЗпП України, зобов`язано Запорізьке обласне управління юстиції виплатити на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.09.2002 по 25.08.2003 у сумі 4138,75 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду України від 23.04.2007 справу за позовом ОСОБА_4 направлено до апеляційного суду Одеської області, ухвалою якого від 06.07.2007 касаційна скарга ОСОБА_4 задоволена частково. Рішення апеляційного суду Запорізької області від 22.12.2004 скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30.10.2007 апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2004 залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 28.05.2008 касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 30.10.2007 скасовано, а справу передано до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду для розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2009 апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2004 скасовано. Позов задоволено частково. Визнано звільнення незаконним, змінено підстави та час звільнення, а саме: визнано ОСОБА_4 звільненим з посади заступника начальника Заводського районного управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби Заводського районного управління юстиції м. Запоріжжя з 25.08.2003 за п.1 ст.40 КЗпП України, зобов`язано Головне управління юстиції у Запорізькій області здійснити у трудовій книжці ОСОБА_4 відповідний запис та виплатити ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу, з урахуванням отриманої раніше суми 1263,95 грн. Моральна шкода у розмірі 1000 грн. вже отримана позивачем, тому не підлягає повторному стягненню. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.10.2010 касаційні скарги ОСОБА_4 , Головного управління юстиції у Запорізькій області та ОСОБА_6 задоволені частково. Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2009 скасовано, а рішення Комунарського районного суд м. Запоріжжя від 10.06.2004 залишено в силі. При цьому Вищий адміністративний суд України погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що на день звільнення ОСОБА_4 в районах м. Запоріжжя не було вільних посади, на які можна перевести працівника.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 29.03.2011 відмовлено ОСОБА_4 в поновленні строку подачі заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 27.10.2010 у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління юстиції у Запорізькій області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Відмовлено ОСОБА_4 в допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Головного Управління юстиції у Запорізькій області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, в порядку перегляду по цій справі ухвали Вищого адміністративного суду України від 27.10.2010.

Крім цього, встановлено, що ОСОБА_4 звертався до Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2004. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.02.2012 клопотання представників Головного управління юстиції у Запорізькій області про залишення без розгляду заяви ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2004 задоволено. Заяву ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2004 залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили 28.02.2012.

Таким чином, під час досудового розслідування встановлено, що спір між сторонами було вирішено в судовому порядку. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.10.2010 залишено в силі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2004, яким встановлено, що на момент звільнення ОСОБА_4 відповідач не мав змоги здійснити його переведення на бажані ним посади, так як вони не були вакантними, вони були зайняті конкретними особами відповідно до наказів, інші посади та робота позивача не цікавили, що позивач підтвердив у судовому засіданні.

Крім того, в ході проведення досудового розслідування слідчим шляхом та оперативно-розшуковими заходами, були перевірені факти наявності вакантних посад у відділах державної виконавчої служби м. Запоріжжя та Запорізької області станом на 2002-2003 р.р. В результаті проведених заходів, були виявлені ймовірні вакантні посади, а саме:

посада заступника начальника Бердянського міського управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби Бердянського міського управління юстиції Запорізької області (з 01.08.2002 виконання обов`язків покладено на ОСОБА_14 );

посада заступника начальника Веселівського районного управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби Веселівського районного управління юстиції Запорізької області (в період з 03.04.2002 по 07.11.2005 виконання обов`язків покладено на ОСОБА_15 );

посада заступника начальника Приазовського районного управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби Приазовського районного управління юстиції Запорізької області (в період з 07.08.2002 по 07.11.2005 виконання обов`язків покладено на ОСОБА_16 );

посада заступника начальника Орджонікідзевсього районного управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби Орджонікідзевсього районного управління юстиції м. Запоріжжя (в період з 24.12.2001 по 24.10.2002 виконання обов`язків покладено на ОСОБА_8 ).

З даного приводу було призначено перевірку правомірності дій керівництва ГУ Юстиції у Запорізькій області стосовно можливих порушень КЗпП України під час звільнення ОСОБА_4 з посади заступника начальника Заводського районного управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби Заводського районного управління юстиції м. Запоріжжя, виконання якої було доручено Територіальній державній інспекції з питань праці у Запорізькій області. В результаті проведеної перевірки Територіальною державною інспекцією з питань праці у Запорізькій області було складено довідку №0485/05-22 від 30.04.2015, згідно якої, на підставі того, що оскільки з вищевказаними особами не було укладено відповідних трудових договорів на зайняття відповідних посад начальників, є підстави вважати ці посади вакантними та такими, що повинні були бути запропоновані ОСОБА_4 керівництвом Запорізького обласного управління юстиції у Запорізькій області при вирішенні питання щодойого звільнення. Однак, Інспекцією було зазначено, що серед суддів немає єдиної думки щодо наявності вакантних посад під час звільнення ОСОБА_4 та законності його звільнення, проте на сьогодні чинним рішення Комунарського районного суду від 10.06.2004, яким визнано звільнення ОСОБА_4 без порушень вимог чинного законодавства. Разом з тим, Інспекція дійшла висновку, що зважаючи на наявність вищевказаних рішень суду, проведення перевірки ТДІзПП з питань, які стали предметом розгляду у суді та за якими винесено відповідне рішення, яке набрало законної сили, є безпідставним та необґрунтованим.

Крім того, в ході проведення досудового розслідування було призначено перевірку правомірності дій керівництва ГУ Юстиції у Запорізькій області стосовно можливих порушень КЗпП України під час звільнення ОСОБА_4 з посади заступника начальника Заводського районного управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби Заводського районного управління юстиції м. Запоріжжя, виконання якої було доручено Міністерству юстиції України. В результаті проведення службової перевірки проведеною комісією Міністерства юстиції України було складено довідку №10452-0-33- 15/14 від 22.05.2015, згідно якої окрім вищевикладених фактів, комісія дійшла висновку, що достовірно та у повному обсязі встановити наявність/перелік вакантних посад начальників відділів державної виконавчої служби управлінь юстиції Запорізької області та надати повні обґрунтовані висновки з цього приводу неможливо у зв`язку із плином часу та відсутністю повної документації в ГУ Юстиції в Запорізькій області.

Крім того, в ході проведення досудового розслідування, було призначено судову почеркознавчу експертизу НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області, на вирішення якої було поставлено питання стосовно виконання підписів у вищевказаних довідках №15/11 від 14.02.2003 та №979/15 від 21.03.2003 начальником управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_6 . Згідно висновку експерта Д/№120 від 12.05.2015 встановити, чи виконані підписи у вказаних документах ОСОБА_6 або іншою особою не є можливим у зв`язку з відсутністю індивідуальної або близької до неї сукупності ознак досліджувальних підписів, внаслідок чого за їх непридатністю для ідентифікаційного дослідження.

З метою повноти та об`єктивності проведення досудового розслідування, по кримінальному провадженню було призначено додаткову судову почеркознавчу експертизу, виконання якої було доручено експертам Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз. Згідно із повідомленням №143-15 від 27.07.2015 «Про неможливість надання висновку судової почеркознавчої експертизи», в ході проведення дослідження об`єктів експертизи встановлені розбіжності по більшості загальних ознак які істотно різняться між собою, що викликає сумнів у тому, що вони виконані однією особою.

В ході проведення досудового розслідування кримінального провадження був допитаний в якості потерпілого - ОСОБА_4 , який пояснив, що на підставі наказу №207/1 від 24.09.2002 його було звільнено з посади заступника начальника Заводського районного управління юстиції - начальника відділу виконавчої служби Заводського районного управління юстиції м. Запоріжжя за п.6 ст.40 КЗпП України і в порушення ч.1 ст.40 КЗпП України, на той час начальник ГУ Юстиції в Запорізькій області - ОСОБА_6 не запропонував йому іншу посаду (вакансію), на яку він міг бути переведений.

Після цього, 20.11.2002, ОСОБА_4 подав до Комунарського районного суду м. Запоріжжя цивільний позов, в якому просив поновити його на попередній посаді та виплатити йому середньомісячну заробітну плату з 23.09.2002 по момент поновлення на посаді.

Надалі, ОСОБА_6 , з метою введення суду першої інстанції в оману і надання недостовірної інформації, підготував довідку №979/15 від 21.03.2003 про відсутність на день звільнення ОСОБА_4 вакансій у районних відділах державної виконавчої служби м. Запоріжжя які останньому можна було запропонувати в порядку ч.1 ст.40 КЗпП України.

Вказані дії спричинили ОСОБА_4 тяжкі наслідки у вигляді невиплати заробітної плати за 8 років, оскільки на підставі вищевказаної довідки ухвалами судів касаційної інстанції та Вищим адміністративним судом України було залишено в силі рішення Комунарського районного суду від 10.06.2004, яким встановлено, що на момент звільнення ОСОБА_4 відповідач не мав змоги здійснити його переведення на бажані ним посади, так як вони не були вакантними, вони були зайняті конкретними особами відповідно до наказів, інші посади та робота позивача не цікавили, що позивач підтвердив у судовому засіданні.

В ході проведення досудового розслідування кримінального провадження, були допитані в якості свідків наступні особи.

Колишній заступник начальника відділу виконавчої служби Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя - ОСОБА_8 , який пояснив, що з 01.11.1998 по 14.02.2003 він знаходився на вищевказаній посаді. За час його роботи, а саме з 24.01.2001 посада начальника відділу державної виконавчої служби Орджонікідзевського РУЮ була вакантною у зв`язку із смертю попереднього начальника - ОСОБА_17 , а з вказаної дати по 14.02.2003 на ОСОБА_8 було покладено виконання обов`язки начальника даного відділу без призначення на вказану посаду.

Колишній заступник начальника ГУ Юстиції в Запорізькій області - начальник відділу державної виконавчої служби Запорізької області - ОСОБА_7 , який доповнив покази ОСОБА_4 , а саме тим, що на час коли він знаходився на вказаній посаді, рішення стосовно поновлення на посаді заступника начальника Заводського районного управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби Заводського районного управління юстиції м. Запоріжжя ОСОБА_18 та звільнення з вказаної посади ОСОБА_4 мало бути узгоджено ОСОБА_6 з ним. Однак, вказане рішення було прийнято ОСОБА_6 одноособово, шляхом винесення відповідного наказу.

Крім того, ОСОБА_7 додав, що на момент звільнення ОСОБА_4 були вакантними посади начальників відділів державної виконавчої служби Бердянського РУЮ, Приазовського РУЮ, Веселівського РУЮ, Орджонікідзевському РУЮ.

Також, ОСОБА_7 показав, що під час звільнення ОСОБА_4 із займаної посади ОСОБА_6 керувався особистими мотивами, які виникли на підставі того, що ОСОБА_4 відмовився виконувати його неправомірні накази і вказівки.

Заступник начальника Територіальної державної інспекції з питань праці у Запорізькій області - ОСОБА_19 , який на надані для ознайомлення слідчим документи стосовно звільнення з посади заступника начальника відділу державної виконавчої служби Орджонікідзевського РУЮ ОСОБА_8 пояснив, що він вважає вказану посаду на момент звільнення ОСОБА_4 з посади заступника начальник Заводського районного управління юстиції - начальника відділу виконавчої служби Заводського районного управління юстиції м. Запоріжжя вакантною.

Однак, додатково допитаний в якості свідка ОСОБА_19 за результатами проведеної перевірки правомірності дій керівництва ГУ Юстиції у Запорізькій області стосовно можливих порушень КЗпП України під час звільнення ОСОБА_4 з посади заступника начальника Заводського районного управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби Заводського районного управління юстиції м. Запоріжжя, виконання якої було доручено Територіальній державній інспекції з питань праці у Запорізькій області, пояснив, що в ході перевірки, Інспекція дійшла висновку, що зважаючи на наявність вищевказаних рішень суду, проведення перевірки ТДІзПП з питань, які стали предметом розгляду у суді та за якими винесено відповідне рішення, яке набрало законної сили, є безпідставним та необґрунтованим, у зв`язку з чим вважати вказану посаду, разом із іншими посадами відділів державної виконавчої служби м. Запоріжжя та Запорізької області вакантними не можна.

Заступник начальника ГУ Юстиції в Запорізькій області - ОСОБА_20 , яка пояснила, шо вона представляла інтереси ТУ Юстиції в Запорізькій області при розгляді цивільних позовів ОСОБА_4 стосовно вищевказаного трудового спору.

Крім того, ОСОБА_20 пояснила що нею особисто надавались в Комунарському районному суді довідки №15/11 від 14.02.2003 та №979/15 від 21.03.2003 за підписом начальника - ОСОБА_6 . ОСОБА_20 пояснила, що вказані довідки відповідають дійсності, що підтверджується рішеннями Комунарського районного суду м. Запоріжжя, судами апеляційної та касаційної інстанцій, якими обставини звільнення ОСОБА_4 були досліджені в повному обсязі.

В рамках проведення досудового розслідування був опитаний колишній начальник ГУ Юстиції в Запорізькій області - ОСОБА_6 , який пояснив, що в 2002 році, ОСОБА_4 , який перебував на посаді начальника ВДВС Заводського РУЮ м. Запоріжжя було звільнено із займаної посади на підставі поновлення згідно рішення суду попереднього співробітника. Даний наказ було підготовлено співробітниками відділу кадрів ГУ Юстиції в Запорізькій області, хто саме готував наказ про звільнення ОСОБА_4 з займаної посади ОСОБА_6 не пам`ятає, після чого підписаний ним особисто.

Однак, ОСОБА_4 був не згоден із прийнятим рішенням про його звільнення, і через деякий час звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із цивільним позовом, в якому просив суд визнати вищевказаний наказ про звільнення незаконним та поновити його на попередній посаді. Після цього, суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя, дослідивши в судовому засіданні факти звільнення ОСОБА_4 виніс рішення, в якому відмовив ОСОБА_4 в повному обсязі. Після цього, ОСОБА_4 було подано апеляційну скаргу на вищевказане рішення, після розгляду якої йому також було відмовлено в повному обсязі. Надалі, ОСОБА_4 було подано скаргу до Вищого адміністративного суду України, на яку також було прийнято рішення про визнання його звільнення законним. На сьогоднішній день рішення про законність звільнення ОСОБА_4 набрало законної сили і не скасовано. Крім того, ОСОБА_6 додав, що ніяких конфліктів на особистому та професіональному підґрунті між ним та ОСОБА_4 не виникало.

Таким чином, зважаючи на сукупність вищевказаних доказів та виявлених в ході розслідування фактів, орган досудового розслідування прийшов до висновку, що в діях керівництва ГУ Юстиції в Запорізькій області відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України під час звільнення ОСОБА_4 з посади заступника начальника Заводського районного управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби Заводського районного управління юстиції м. Запоріжжя, оскільки:

Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України,- «звільнення у зв`язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу».

Відповідно до п.3 ст.1 ЗУ «Про зайнятість населення»,- «вакансія - це вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа».

При цьому, КЗпП України не встановлено поняття або вимог до «іншої роботи», відсутня зобов`язальна норма щодо пропонування іншої рівноцінної або рівнозначної посади, всіх наявних посад. У зв`язку з відсутністю прямої зобов`язальної норми щодо обов`язку роботодавця пропонувати працівнику, який підлягає звільненню на підставі п.6 ст.40 КЗпП України, всі наявні посади в усіх підпорядкованих органах (відділах державної виконавчої служби), причинно-наслідковий зв`язок між наявністю вакантних посад начальників відділів державної виконавчої служби районних, районних у містах, міських, міськрайонних управлінь юстиції Запорізької області та незаконністю звільнення ОСОБА_4 на підставі п.6 ст.40 КЗпП України відсутній.

Крім того, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2004, встановлено, що на момент звільнення ОСОБА_4 відповідач не мав змоги здійснити його переведення на бажані ним посади, так як вони не були вакантними, вони були зайняті конкретними особами відповідно до наказів, інші посади та робота позивача не цікавили, що позивач підтвердив у судовому засіданні.

Крім того, в ході проведення досудового розслідування, в діях службових осіб ГУ Юстиції в Запорізькій області не було встановлено обов`язкового елементу суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.364 КК України, а саме наявності корисливих або особистих мотивів під час звільнення ОСОБА_4 з вищевказаної посади.

Крім того, в ході проведення досудового розслідування, в діях службових осіб ГУ Юстиції в Запорізькій області не було встановлено обов`язкового елементу об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.364 КК України, а саме наявності значної шкоди охоронюваним законом правам, свободам, інтересам ОСОБА_4 , або спричинення інших тяжких наслідків під час його звільнення з вищевказаної посади.

Крім того, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2004 встановлено, що «на момент звільнення позивача відповідач не мав змоги здійснити його переведення на бажані ним посади, так як вони не були вакантними, вони були зайняті конкретними особами відповідно до наказів, інші посади та робота позивача не цікавили, що позивач підтвердив у судовому засіданні». Вказане рішення на сьогоднішній день набрало законної сили.

Оцінюючи дотримання слідчим вимог щодо змісту та форми постанови, слідчий суддя вважає, що вона відповідає вимогам, визначеним у ч. 5 ст. 110 КПК України.

Доказуванню у кримінальному провадженні згідно із ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Тобто, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливо лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Таким чином, правова природа оскарження рішення слідчого про закриття кримінального провадження передбачає необхідність перевірки слідчим суддею не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження детективом, а й підстав його закриття.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ч. 1 ст. 2 КК України єдиною підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Диспозиція частини 2 ст. 364 КК України передбачає відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Згідно з п. 4 Примітки до ст. 364 КК України, тяжкими наслідками у ст. 364-367 вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

При цьому, складом злочину є сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин, кожен склад злочину обов`язково складається з: об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта, суб`єктивної сторони.

Таким чином, відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про відсутність у діянні особи складу злочину, що виключає кримінальну відповідальність.

Обов`язковими ознаками вказаного складу злочину, насамперед, є ознаки, які прямо названі в диспозиції ч. 2 ст. 364 КК України і наявність яких необхідно доводити під час досудового розслідування: 1) вина у формі умислу; 2) мета отримання будь-якої неправомірної вигоди для себе чи для іншої фізичної чи юридичної особи; 3) діяння використання влади або службового становища всупереч інтересам служби; 4) наслідки істотна шкода охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб; 5) об`єкт злочину інтереси служби; 6) суб`єкт службова особа.

Відповідно до Примітки ст. 364-1 КК України, у статтях 364, 364-1, 365-2, 368, 368-3, 368-4, 369, 369-2 та 370 цього Кодексу під неправомірною вигодою слід розуміти грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які пропонують, обіцяють, надають або одержують без законних на те підстав.

Перевіряючи надані матеріали на предмет відповідності рішення про закриття кримінального провадження вимогам п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, слідчий суддя відзначає наступне.

Зміст постанови про закриття кримінального провадження відповідає вимогам ст. 110 КПК України, рішення слідчого є належним чином мотивованим та обґрунтованим, а підстав стверджувати, що в ході нового розслідування можуть бути встановлені дані для висновку про наявність в описаних заявником обставинах складів злочинів, слідчим суддею при розгляді скарги не встановлено.

Отриманим даним, слідчим в оскаржуваній постанові детально надано аналіз, чим фактично надано відповіді на всі запитання, викладені в скарзі заявника ОСОБА_4 .

Стверджуючи про необхідність проведення інших перевірочних дій, заявник між тим у поданій скарзі не розкриває, яким чином це може вплинути на правильність висновків про закриття кримінального провадження.

Вивчивши по доводам скарги матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає відсутніми у справі обставини, які належали до перевірки шляхом вчинення інших перевірочних дій, ніж ті що проведені у справі, а відтак посилання заявника на неповноту досудового розслідування, фактично як на єдину підставу для скасування оскаржуваного рішення, неспроможне.

По суті доводів щодо незаконності дій слідчого при проведенні досудового розслідування, слідчий суддя звертає увагу, що в ході судового розгляду особою, яка подала скаргу жодних доказів на підтвердження зацікавленості слідчого в результатах проведення досудового розслідування не надано, а відтак слідчий суддя не приймає такі доводи як підставу для скасування оскаржуваної постанови.

У той же час, згідно ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого. Тобто, визначення видів та кількості проведення слідчих і процесуальних дій для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, є дискреційними повноваженнями детектива.

Таким чином, доводи особи, яка подала скаргу щодо неповноти та несумлінності проведеного досудового розслідування, суд вважає надуманими, такими, що не підкріплені належними доказами.

Крім того, доводи заявника ОСОБА_4 щодо здійснення досудового розслідування з порушенням правил про підслідність слідчий суддя вважає необґрунтованими.

Відповідно до ч. 4 ст. 216 КПК України (в редакції чинній на час здійснення досудового розслідування) слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, вчинених службовими особами, які займають особливо відповідальне становище відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про державну службу", особами, посади яких віднесено до 1-3 категорій посад, суддями та працівниками правоохоронних органів.

Частиною 1 ст. 216 КПК України (в редакції чинній на час здійснення досудового розслідування) визначено, що слідчі органів внутрішніх справ здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування.

Пунктом 1 Перехідних положень КПК України передбачено, що до дня введення в дію положень частини першої та ч. 4 ст. 216 КПК України повноваження щодо досудового розслідування передбачених ними кримінальних правопорушень здійснюють слідчі органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначених цим Кодексом.

ОСОБА_6 , а також займана ним у 2002 році посада не відноситься до категорії осіб та посад, передбачених ч. 4 ст. 216 КПК України, кримінальні провадження щодо яких розслідуються слідчими органами прокуратури.

Отже, старшим прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Запорізької області ОСОБА_21 на підставі вимог ч. 1 ст. 216 КПК України визначено підслідність кримінального провадження № 0000245 за слідчими слідчого управління ГУМВС України в Запорізькій області.

Враховуючи викладене, слідчий суддя погоджується з висновками, викладеними в постанові слідчого від 14.08.2015 року про закриття кримінального провадження № 0000245 від 18.06.2014 року та не знаходить підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст. 2, 7, 284, 303-309, 372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого СУ ГУ МВС України в Запорізькій області ОСОБА_5 від 14.08.2015 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.06.2014 року за № 0000245, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів із дня її проголошення.

Повний текст постанови виготовлено 15.05.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1