Справа №591/2816/14-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/490/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 28 червня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, -

ВСТАНОВИЛА:

До Зарічного районного суду м. Суми звернувся засуджений ОСОБА_8 з клопотанням про звільнення його від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або заміну основного покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28 червня 2023 року відмовлено у задоволенні вказаного клопотання. Своє рішення суд мотивував тим, що нормами КК України на даний час передбачено лише можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого і такою можливістю ОСОБА_8 вправі скористатися, коли для цього настануть відповідні підстави.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив винести відповідну ухвалу, якою на підставі закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII звільнити його від відбування довічного позбавлення волі.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги засуджений не погоджувався з винесеним рішенням,та посилаючись на рішення ЄСПЛ, вважав його необґрунтованим та незаконним.

Розгляд апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 було проведене без його участі, виходячи з таких обставин.

Так, про призначення апеляційного розгляду даного кримінального провадження на 15 год. 30 хв. 11 березня 2024 року засуджений ОСОБА_8 був повідомлений, та судом апеляційного суду було постановлено ухвалу про здійснення розгляду апеляційної скарги ОСОБА_8 у режимі відео конференції між Сумським апеляційним судом та ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Однак, проведення відеоконференції за участі засудженого ОСОБА_8 на визначену дату і час виявилось неможливим, оскільки, згідно повідомлення представника вказаної установи засуджений не перебуває в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

При цьому, засуджений ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі не клопотав про розгляд справи за його участі.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про можливість здійснити розгляд даного провадження за відсутності апелянта - засудженого ОСОБА_8 , з врахуванням того, що його явка при апеляційному розгляді не є обов`язковою, оскільки в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення його становища та подальше відкладення апеляційного розгляду оскаржуваної ухвали, яка перебуває в Сумському апеляційному суді з липня 2023 року, тобто понад пів року, на невизначений термін, не буде сприяти ефективності кримінального провадження та дотримання розумних строків судового розгляду, що узгоджується з вимогами ч.4 ст.405 КПК України, і крім того, його інтереси в даному судовому засіданні в повній мірі забезпечені участю професійного захисника. Тому, заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення захисника - адвоката ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

На переконання колегії суддів, зазначені вимоги закону судом першої інстанції під час винесення оскарженої ухвали дотримані.

Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 26 січня 2011 року зазначено, що новий вид кримінального покарання, запроваджений Законом № 1483-ІІІ, довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання порівняно із смертною карою. Цей висновок Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що при застосуванні довічного позбавлення волі забезпечується невід`ємне право на життя людини, яка вчинила особливо тяжкий злочин.

Частиною 1 статті 64 КК України передбачено, що довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Застосування зазначеного покарання не суперечить а ні Конституції України, а ні міжнародним нормам, застосування яких передбачено також і в багатьох інших Договірних країнах Європейського союзу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Статтею 51 КК України встановлені види покарань, з яких покарання у виді позбавлення волі на певний строк (п.11 ч.1 ст.51 КК України) і довічне позбавлення волі, тобто безстрокове покарання (п.12 ч.1 ст.51 КК України) є різними видами покарань.

Як встановлено під час судового розгляду судом першої інстанції, що також знайшло своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, ОСОБА_8 засуджений вироком Зарічного районного суду м.Суми від 08.12.2014 року за ч.ч.1,2, 4 ст. 187, ч. 2 ст. 186, п. п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Вказаний вирок суду набрав законної сили.

Згідно з положеннями ч. ч. 3, 12, 13 ст. 154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що прийняття ЄСПЛ рішень «Петухов проти України №2» та «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства» не може бути підставою для застосування ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VІІІ для скорочення покарання ОСОБА_8 за вироком з довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання, або його звільнення від відбування покарання.

Разом з тим, в своєму клопотанні засуджений ОСОБА_8 просив суд звільнити його від призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі або замінити призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, застосувавши норми Закону України № 838-VIII«Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року. Проте, вказана норма закону не передбачає порядку звільнення від покарання у виді довічного позбавлення волі або заміну призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк. Навпаки, нею регламентовано порядок складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-р(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року визнано такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

При цьому, зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 Кримінального кодексу України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 вправі скористатися можливістю заміни невідбутої частини покарання більш мяким покаранням, коли для цього натануть відповідні підстави.

За наведеного, колегія судів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою та підстави для її зміни чи скасування відсутні, а тому апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 28 червня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі - залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4