Справа №278/3344/15-к
Провадження № 1-кп/293/137/2024
УХВАЛА

09 травня 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі колегії суддів:

головуючої судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в селищі Черняхів кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.04.2015 за №0001992 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.3 ст.357 КК України

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ухвали Житомирського апеляційного суду від 09.04.2024 до Черняхівського районного суду Житомирської області 16.04.2024 надійшло кримінальне провадження №0001992 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.3 ст.357 КК України.

Вказана справа надійшла до Черняхівського районного суду Житомирської області після скасування Верховним Судом 21.03.2024 вироку Житомирського районного суду Житомирської області від 03.11.2022, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень та ухвали Житомирського апеляційного суду від 10.04.2023, якою вирок суду залишено без змін.

Цим же рішенням Верховний Суд обрав ОСОБА_6 , з метою попередження ризику переховування від суду, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, який необхідний для вирішення судом першої інстанції питання щодо запобіжного заходу, але не більше, ніж 60 днів.

08.05.2024 на електронну адресу суду від прокурора Житомирської обласної прокуратури надійшло клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 діб.

Мотивуючи клопотання прокурор зазначає, що вина обвинуваченого підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які долучені до матеріалів справи. Наразі, ризики, які враховувались Верховним Судом при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зникли та не зменшились. При цьому сторона обвинувачення вважає, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у вчинені ряду особливо тяжких злочині та може бути засудженим до реальної міри покарання. Також вказує, що обвинувачений раніше притягався до кримінальної відповідальності за злочини спрямовані проти власності, а тому може продовжити свою злочинну діяльність.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на строк 60 діб з викладених у клопотанні підстав. Підтвердив, що заявлений ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшився та продовжує існувати, що виправдовує тримання ОСОБА_6 під вартою. Вважає, що обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою не забезпечить виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможе запобігти його спробам переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Представник потерпілої та потерпілі у судове засіданні не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Захисники у судовому засіданні заперечили проти клопотання прокурора. Зокрема, захисник ОСОБА_7 просив змінити його підзахисному запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, зважаючи, що обвинувачений не має наміру переховуватись від суду. Вказав на те, що відсутні будь-які ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а сама тяжкість злочину не може бути безумовною підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначив, що обвинувачений раніше не судимий, від органів досудового слідства не переховувався, в розшуку не перебував, має постійне місце реєстрації та проживання. Разом з тим вказує, що відсутні будь-які докази винуватості його підзахисного. Захисник ОСОБА_8 підтримав вказані доводи ОСОБА_7 та наголошував, що до його підзахисного після закінчення строку домашнього арешту у 2016 році будь яких запобіжних заходів судом не застосовувалось та протягом п`яти років розгляду вказаного кримінального провадження ОСОБА_6 з`являвся до суду, та виконував обов`язки передбачені ст. 42 КПК України.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав думку захисників.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Згідно частини 3 статті 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Запобіжний захід застосовується саме з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (рішення ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії», в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 21.03.2024 суд обрав ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, який необхідний для вирішення судом першої інстанції питання щодо запобіжного заходу, але не більше, ніж 60 днів. Суд мотивував своє рішення необхідністю обрання вказаного запобіжного заходу, з метою попередження ризику переховування ОСОБА_6 від суду.

Положеннями ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою суд враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

З урахуванням вимог частини 5 статті 199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені раніше ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; та ризик втечі обвинуваченого, наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів.

Згідно норм ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, із системного аналізу змісту ч. 2 ст. 177 та ч. 1 ст. 194 КПК України видно, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу в частині встановлення наявності заявлених стороною обвинувачення ризиків суд керується стандартом доведення «достатні підстави».

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Таким чином, вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі або довічне позбавлення волі, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких Верховним Судом було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не відпали і продовжують діяти на даному етапі розгляду кримінального правопорушення.

Так, при вирішенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальних правопорушень за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, які віднесені до категорії особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до15 років або довічне позбавлення волі.

Суд наголошує, що санкції статей за якими обвинувачується ОСОБА_6 передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку кримінально-карного діяння, в якому він обвинувачується та вказує на те, що розуміючи тяжкість покарання він може ухилитися від суду, що свідчить про наявний ризик, визначений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім того, суд зважає на те, що обвинувачений ОСОБА_6 хоча і має постійне місце проживання, проте не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований.

Таким чином ризик переховування ОСОБА_6 від суду виправдовує продовження тримання обвинуваченого під вартою та свідчить, що жоден інший менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти встановленому ризику.

Належних гарантій, які б переважали б за наявними ризиками суду не надано.

Даних щодо неможливості за станом здоров`я обвинуваченого перебувати в СІЗО суду на час розгляду клопотання стороною захисту не надано.

Обставин, які є перешкодою для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом не встановлено.

Суд зазначає, що своїм рішенням забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, а тому з урахуванням тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, можливої міри покарання, яка йому загрожує та наявності ризику, визначеного ст. 177 КПК України у кримінальному провадженні, та те, що строк тримання обвинуваченого під вартою спливає 20.05.2024, об`єктивної можливості закінчити розгляд кримінального провадження до даної дати відповідно не має, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 може запобігти ризику, передбаченому п.1 ч.1ст.177 КПК України.

Разом з тим, суд уважає, що наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 постійного місця проживання, роботи, неможливо на даний час віднести до тих стримуючих чинників, які б у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення ним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

При цьому доводи сторони захисту про те, що обвинувачений добросовісно виконував обов`язок щодо явки до суду під час попереднього розгляду справи судами, не є запорукою виконання ним такого обов`язку в подальшому.

Отже, оцінюючи в сукупності всі обставини провадження, з метою запобігання наведеного ризику, суд вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим, зокрема, стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених ч. 3 ст.199 КПК України, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Водночас, відповідно до вимог ч.4 ст.183 КПК України, враховуючи характер та тяжкість вчинених злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , суд, продовжуючи обвинуваченому строк тримання під вартою, вважає за можливе не визначати розмір застави.

На переконання суду, на даний час відсутні підстави для зміни обраного запобіжного заходу обвинуваченому на особисте зобов`язання, оскільки запобіжний захід у виді тримання під вартою обирався ОСОБА_6 не тільки з урахуванням тяжкості злочину, але й його характеру, особи обвинуваченого та ризику, визначеного п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, а інші більш м`які запобіжні заходи на переконання суду не зможуть запобігти ризику переховування від суду.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на особисте зобов`язання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177,178,183, 194, 199, 315,395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Житомирської обласної прокуратури про продовження застосування строку дії запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 (шістдесят) діб з дня постановлення ухвали, тобто до 08.07.2024 (включно) без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання відмовити.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити СІЗО Державної установи "Житомирська УВП (№8)" для відома та виконання.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання вказаної ухвали суду в тому самому порядку.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Головуюча суддя Людмила ПРОЦЕНКО

судді

ОСОБА_9