Справа № 461/4490/24
Провадження № 1-кп/461/511/24
УХВАЛА

підготовчого судового засідання

07.06.2024 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002746 від 26 вересня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

03 червня 2024 року до Галицького районного суду м. Львова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002746 від 26 вересня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвалою суду від 06 червня 2024 року призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні в процесі обговорення питання підсудності даного обвинувального акту встановлено наступне.

ОСОБА_4 інкриміновано вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України. Найбільш тяжким у даному випадку є злочин передбачений ч. 4 ст. 185 КК України.

Згідно обвинувального акту, фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, які прокурор вважає встановленими наведено наступним чином.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , у період з 21 год. 52 хв. 24.09.2023 до 04 год. 58 хв. 25.09.2023, в умовах воєнного стану, який введено в Україні згідно Указу Президента України від 24.02.2023 №64 «Про введення воєнного стану в Україні», діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, використовуючи викрадену платіжну банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 (рахунок НОМЕР_2 ), видану на ім`я ОСОБА_6 , за допомогою відомого їй пін-коду від банківської картки, таємно викрала з неї грошові кошти в сумі 147000 грн., шляхом їх зняття у:

банкоматі АТ КБ «Приватбанк», який знаходиться за адресою: м.Львів, пр. Свободи, 37, на суму 8000 грн.;

банкоматі ПАТ АБ «Укргазбанк», який знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Б. Хмельницького, 5, на суму загальну суму 20000 грн.;

банкоматі АТ «Кредобанк», який знаходиться у центральній частині міста Львова, точнішої адреси досудовим розслідуванням не встановлено, загальну суму 10 000 грн.;

банкоматі АТ «Укрсиббанк», який знаходиться за адресою: м. Львів, пр. Чорновола, 2б на загальну суму 54000 грн.;

банкоматі АТ «Кредобанк», який знаходиться у м.Тернополі, точнішої адреси досудовим розслідуванням не встановлено, на загальну суму 10000 грн.;

банкоматі АТ «Укрексімбанк», який знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Шевченка, 12, на загальну суму 45000 грн.

Окрім цього, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , у період з 21 год. 52 хв. 24.09.2023 до 04 год. 58 хв. 25.09.2023, в умовах воєнного стану, який введено в Україні згідно Указу Президента України від 24.02.2023 №64 «Про введення воєнного стану в Україні», діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, використовуючи викрадену платіжну банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 (рахунок НОМЕР_2 ), видану на ім`я ОСОБА_6 , за допомогою відомого їй пін-коду від банківської картки, таємно викрала з неї грошові кошти в сумі 3182 грн., шляхом поповнення мобільного телефону з абонентським номером НОМЕР_3 на суму 106 грн., мобільного телефону з абонентським номером НОМЕР_4 двома трансакціями на суму 516 грн., переказів на банківську картку, точний номер досудовим розслідуванням не встановлено, сімома трансакціями на суму 2560 грн.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 заподіяла потерпілому ОСОБА_6 значну матеріальну шкоду на загальну суму 150182 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, що завдало значної шкоди потерпілому, та в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Згідно пояснень прокурора встановленим під час досудового розслідування місцем закінчення злочину передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України є місто Тернопіль.

Отже, з обвинувального акту вбачається, що злочин було завершено до 04 год. 58 хв. 25.09.2023, коли обвинувачена таємно викрала з картки потерпілого грошові кошти банкоматі АТ «Укрексімбанк», який знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Шевченка, 12, на загальну суму 45000 грн.

З цього приводу прокурор пояснив, що при скеруванні обвинувального акту до суду він виходив з місця де були розпочаті злочинні дії, тобто саме за цим критерієм визначав належний для розгляду обвинувального акту суд.

Обвинувачена та її захисник в процесі обговорення даного питання не заперечили проти скерування обвинувального акту до апеляційного суду задля визначення належного суду та віднесли його вирішення на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до наступного висновку.

В процесі дослідження та розгляду питання підсудності обвинувального акту встановлено, що відповідно до загальних правил підсудності, з врахуванням обставин, які враховуються при вирішенні цього питання, зокрема місця вчинення злочину, мають місце обґрунтовані підстави вважати, що даний обвинувальний акт підсудний відповідному районному суду міста Тернополя, тобто суду який розташований за межами Львівської області.

З обвинувального акту встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, що завдало значної шкоди потерпілому, та в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Даний злочин є найтяжчим з інкримінованих, а тому саме за ним повинна визначатись підсудність справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення.

У свою чергу, з обвинувального акту також встановлено, що злочин було завершено до 04 год. 58 хв. 25.09.2023, коли обвинувачена таємно викрала з картки потерпілого грошові кошти банкоматі АТ «Укрексімбанк», який знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Шевченка, 12, на загальну суму 45000 грн, тобто на території яка відноситься до юрисдикції відповідного місцевого суду у місті Тернополі.

Таким чином, наведене вказує на те, що відповідно до формулювання обвинувачення наведеного у обвинувальному акті, кримінальне правопорушення інкриміноване ОСОБА_4 скоєно (завершено) на території іншого міста та області, тобто на території яка не належить до юрисдикції Галицького районного суду міста Львова.

Під час підготовчого судового засідання прокурор вказав, що підсудність справи визначалась ним виходячи з встановленого місця початку злочинної діяльності.

Водночас, з такими доводами суд не погоджується, виходячи наведених нижче міркувань.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України, кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.

Саме в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, має здійснюватися судовий розгляд, як це передбачено вимогами ст. 337 КПК України.

Значення меж судового розгляду кримінального судочинства допомагають провести гласний, відкритий змагального характеру судовий розгляд стосовно обвинуваченого, який має право на захист.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Як наведено вище, відповідно до обвинувального акту, інкриміноване ОСОБА_4 більш тяжке кримінальне правопорушення скоєно (завершено) на території міста Тернополя, тобто на території, яка не належить до юрисдикції Галицького районного суду міста Львова.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення.

Положення КПК не містять норм на підставі яких підсудність обвинувального акту визначається за місцем виникнення злочинного умислу на вчинення кримінального правопорушення у обвинуваченого або початку злочинних дій. До того ж, обвинувальний акт не містить даних про місце та час виникнення такого умислу у ОСОБА_4

Закінченою крадіжка вважається з моменту вилучення майна і наявності реальної можливості розпоряджатися ним як своїм власним: продати, сховати, подарувати, використати на свої потреби та ін.

З обвинувального акту вбачається, що умисел обвинуваченої був спрямований на заволодіння конкретним майном потерпілого - грошовими котами наявними на картковому рахунку та не розмежовувся на окремі епізоди (злочини). Той факт, що згідно обвинувального акту частина грошових коштів була викрадена на території Галицького району міста Львова не свідчить про підсудність обвинувального акту саме Галицькому суду міста Львова, адже інкримінований обвинуваченій злочин вважається закінченим з моменту вилучення усього майна потерпілого і наявності реальної можливості розпоряджатися ним як своїм власним, а не окремої його частини.

Неможливо не відзначити, що інкримінований ОСОБА_4 злочин передбачений ч. 4 ст.185 КК України, має кваліфікуючу ознаку - завдання значної шкоди потерпілому.

Відповідно до примітки 2 ст. 185 ККУ, у статтях 185, 186, 189 та 190 цього Кодексу значна шкода визнається із врахуванням матеріального становища потерпілого та якщо йому спричинені збитки на суму від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, за змістом обвинувального акту, для належної кваліфікації дій обвинуваченої ключовим фактором для встановлення даної кваліфікуючої ознаки було визначення розміру збитків спричинених потерпілому, оскільки заволодіння лише частиною майна може не підпадати під відповідну кваліфікацію або може кваліфікуватись як замах на злочин.

Положення чинного КПК України також не містять норм за якими підсудність справи визначалась за кількістю епізодів одного продовжуваного злочину, охопленого єдиною кваліфікацією, в залежності від місця та кількості таких епізодів, які охоплені єдиним умислом.

Тобто, під час підготовчого судового засідання встановлено, що обвинувальний акт не належить до підсудності Галицького районного суду міста Львова.

Більше того, в ході підготовчого провадження встановлено, що ні обвинувачена, ні потерпілий на території Львівської області та міста Львова не проживають.

Відповідно до п.4 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Положенням ч. 1 ст. 34 КПК визначено, що кримінальне провадження може бути передано на розгляд до іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності.

У свою чергу, згідно положень ч.ч.1,2 ст. 347 КПК України, після закінчення підготовчих дій головуючий оголошує про початок судового розгляду. Судовий розгляд починається з оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта.

Отже, судовий розгляд даного обвинувального акту ще не розпочався, що зокрема відповідає наведеним вище критеріям ст. 34 КПК України щодо застосування порядку передачі кримінального провадження до іншого суду.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 34 КПК України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала. Питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на «законного суддю», тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Водночас, згідно положень ст.ст.409,412 КПК України, порушення правила підсудності є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, що є підставою для скасування вироку.

У свою чергу, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях вказує, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Враховуючи наведені положення кримінального процесуального законодавства, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, а також наведені вище встановлені обставини, суд виходить з того, що суд буде вважатися встановленим законом лише за умови, що він утворений безпосередньо на підставі закону, діє в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції, у законному складі суду станом на момент вчинення певних процесуальних дій(процедур).

Приймаючи до уваги наведене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для скерування обвинувального акту до Львівського апеляційного суду для вирішення питання про його передачу на розгляд іншого належного суду з дотриманням правил підсудності, в порядку встановленому ч.ч. 2, 3 ст. 34 КПК України (направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів).

Керуючись ст.ст. 32, 34 КПК України,

постановив:

обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002746 від 26 вересня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України - направити до Львівського апеляційного суду для вирішення питання про передачу обвинувального акту на розгляд іншого належного суду з дотриманням правил підсудності.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1