Справа № 730/95/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/67/24
Категорія - ч. 2 ст. 246 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7

їх захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

прокурора ОСОБА_11

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000299 від 01 серпня 2020 року, за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 08 травня 2023 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сиволож Борзнянського району Чернігівської області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого охоронцем «CSD LAB» в м. Київ, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Сиволож Борзнянського району Чернігівської області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого охоронцем «CSD LAB» в м. Київ, не одруженого,зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 246 КК України з призначенням покарання у виді 3 років обмеження волі.

ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 246 КК України з призначенням покарання у виді 3 років обмеження волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави 32 414,40 грн. процесуальних витрат на залучення експертів.

Цивільний позов прокурора в інтересах Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок незаконної порубки дерев, повернутий без розгляду

Питання про долю речових доказів і документів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд, ОСОБА_6 у невстановлену дату та час, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , перебуваючи на відстані близько одного кілометру від асфальтованої дороги, що веде від с. Мала Загорівка до с. Сиволож Ніжинського (колишнього Борзнянського) району Чернігівської області у полезахисній смузі, яка знаходиться серед розпайованих земель на території Сиволозького старостинського округу Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, та відноситься до захисних лісів, які відповідно до ст. 4 Лісового Кодексу України є складовою частиною лісового фонду України, за межами населеного пункту с. Сиволож Ніжинського (Борзнянського) району Чернігівської області, порушуючи встановлений порядок охорони, раціонального використання і відтворення лісу, як важливого елементу навколишнього природного середовища, реалізуючи умисел на незаконну порубку дерев, з корисливих мотивів, всупереч вимог п.п. 2, 3 Порядку видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 №761 «Про врегулювання питань щодо спеціального використання лісових ресурсів», не маючи лісорубного квитка (ордера) на здійснення лісорубних робіт, на лісовій ділянці, шляхом спилювання за допомогою невстановленої пилки, вчинили незаконну порубку двох сироростучих дерев породи «дуб звичайний», розпилявши їх стовбури на колоди та 01 серпня 2020 року, близько 01 години, за допомогою трактора марки «МТЗ-80», реєстраційний номер № НОМЕР_1 , з напівпричепом невстановленої моделі (вироблений кустарним способом) без державного номерного знаку незаконно перевозили їх до місця свого проживання, що за адресою АДРЕСА_2 , під час чого були зупинені працівниками поліції при під`їзді до вищевказаної автодороги. Внаслідок таких дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заподіяна істотна шкода довкіллю та спричинені державі збитки на загальну суму 48 525,84 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 246 КК України визнати невинуватими та виправдати за відсутністю в їх діях складу інкримінованого кримінального правопорушення.

На початку мотивувальної частини апеляційної скарги ОСОБА_7 вказує про свою незгоду з вироком суду через його суворість та невідповідність принципам достатності доказів та призначеного покарання. При винесені вироку суд не врахував що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 раніше не судимі, за місцем проживання та роботи характеризуються позитивно, мають міцні соціальні зв`язки, проживають з батьками, які перебувають на їх утриманні, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебувають. При цьому, просить врахувати, що вони здійснюють догляд за дідусем досить похилого та поважного віку (94 роки) та матір`ю, яка має тяжке захворювання. Врахування усіх цих обставин давало суду обґрунтовані підстави для призначення обом обвинуваченим покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України з випробуванням, що відповідало б принципам гуманізму та індивідуалізації покарання.

ОСОБА_7 вказує на те, що органом досудового розслідування лише частково вірно встановлені обставини події, зокрема, час, місце та інші обставини, що стосуються незаконної рубки дерев невстановленими особами та часткове їх перевезення обвинуваченими. Однак, органом досудового розслідування не враховано, що до обов`язкових ознак об`єктивної сторони даного злочину належить настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді істотної шкоди, заподіяної довкіллю. Крім того, наявність шкоди довкіллю та її розмір має бути доведений визначеними законом засобами доказування, а саме висновком експерта (п. 6 ч. 2ст. 242 КПК України).

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 висунуте обвинувачення за заподіяну істотну шкоду внаслідок незаконного перевезення деревини, визначену на підставі розрахунку нанесених збитків від самовільної порубки, а не перевезення, що протирічить вимогам ст. 242 КПК України і не може були прийнято судом як доказ визначення розміру завданої шкоди.

За змістом примітки 1 до ст. 246 КК України, істотна шкода від вищевказаного діяння має оціночний зміст й відповідно є оціночною категорією, яка складається з двох взаємодоповнюючих показників: матеріального та екологічного критеріїв. За змістом викладеного обвинувачення, яке суд вважав доведеним, істотну шкоду сформульовано без визначення екологічної складової, лише у вигляді матеріальних збитків. Екологічна складова істотної шкоди у даній справі взагалі не знайшла будь-якого доказового підтвердження.

На думку апелянта, стороною обвинувачення не надано суду належних та допустимих доказів того, як незаконне перевезення обвинуваченими деревини призвело до екологічної шкоди довкіллю, тривалий час, необхідний для росту двох древ породи «дуб звичайний» не є виключним підтвердженням наявності істотної шкоди в її екологічному аспекті.

У матеріалах кримінального провадження знаходиться лист-повідомлення Державної екологічної інспекції щодо визначення розрахунку шкоди, заподіяної внаслідок незаконної рубки дерев, яка становить 48 525,84 грн, зареєстрований 24 вересня 2020 року. В той же час, 09 листопада 2020 року висновком експерта встановлена аналогічна сума завданих збитків, що ставить під сумнів висновок експерта, адже за основу розрахунку прийнятий до уваги лист, в якому розрахунок проведений особами, які не мають на це повноважень, так як невідомий рівень їх кваліфікації та освіти, достатності знань для проведення такого виду розрахунку.

Отже, стороною обвинувачення не було доведено заподіяння у даному кримінальному провадженні незаконними діями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 саме істотної шкоди в її економічному та екологічному аспектах, а тому не вбачається прямого причинного зв`язку між зазначеними активними діями щодо перевезення деревини обвинуваченими та визначеним видам шкоди. Таким чином, обов`язкові елементи об`єктивної сторони складу злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України стороною обвинувачення є недоведеними.

Звертає увагу на те, що під час затримання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 01 серпня 2020 року та в ході проведення послідуючих слідчих дій не було встановлено знаряддя вчинення порубки дерев, що підтверджує версію сторони захисту про те, що обвинувачені придбали вилучену деревину у невстановленої слідством особи.

Зібраними доказами, показаннями свідків, фото та відеоматеріалами очевидно підтверджуються факти незаконного перевезення деревини зазначеними особами, але жодним доказом не підтверджений факт незаконної порубки дерев цими особами. В той же час криміналістична трасологічна експертиза щодо визначення відповідності слідів шин виявленого трактора чи причепу, слідам, виявленим на місці вчинення злочину не проводилась.

Обвинувачений ОСОБА_6 також просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнати невинуватими та виправдати за відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України. Під час апеляційного розгляду повторно дослідити докази та матеріали кримінального провадження, в тому числі протоколи допиту працівників поліції, звукозапис допиту понятих, протоколи огляду та листи з Плисківської сільської ради, ДП «Борзнарайагролісгосп», ДП «Борзнянське лісове господарство».

Вказує на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність висновків суду, оскільки в основі внутрішнього переконання суду під час оцінки доказів не було всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження на відповідність вимогам закону.

Так, поза увагою суду залишився той факт, що фактично вони були затримані та утримувались силою на місці події, при тому, що на порушення вимог ст. 208 КПК України жодні документи про їх затримання, вилучення посвідчення тракториста, технічного паспорту та страхового полісу на трактор з причепом не складались, вони не були забезпечені захисником, їх процесуальні права їм також не роз`яснювались, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги про їх затримання також не повідомлявся, чим було порушено їх право на захист. ОСОБА_7 у відділенні поліції Бахмацького ВП перебував до 07 години ранку 01 серпня 2023 року. Порушення їх права на захист ставить під сумнів законність протоколу огляду місця події, на якому ґрунтується вся суть пред`явленого їм обвинувачення.

Допитані в судовому засіданні працівники поліції вказували на те, що під час проведення огляду місця події ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за вказівкою працівників поліції, а фактично їх наказу, знаходились поруч, отже, через підкорення наказу працівників поліції залишатися на місці огляду, вони були обмежені у діях щодо переміщення. Більш того, за наказом слідчого ОСОБА_12 , після проведення огляду та усного опитування, було віддано наказ ОСОБА_7 доставити транспортний засіб до Борзнянського ВП.

Аналіз протоколів допитів працівників поліції, дає стороні захисту підстави стверджувати, що вказаними особами надані неправдиві свідчення, які не відповідають фактичним обставинам. Окрім того, при складанні вказаних протоколів допиту слідчим допущено їх фальсифікацію, так як вони за своїм змістом є ідентичними від слова до слова та навіть розділових знаків.

Особливу увагу апелянт звертає на протокол допиту працівника поліції ОСОБА_13 від 01 грудня 2020 року, який надавав неправдиві свідчення, оскільки не міг бути присутнім при проведенні відпрацювання Борзнянського району на момент його затримання при перевезенні лісопродукції в ніч на 01 серпня 2020 року, адже відповідно до Доручення №3503 він мав заступити на службу по відпрацюванню з 20 години 01 серпня 2020 року до 04 години 02 серпня 2020 року. Така фальсифікація та штучне створення доказів є кримінально карними діями, передбаченими ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 384 КК України.

Вказує також на те, що слідчий ОСОБА_14 наказом №1022 від 23.12.2020 був виведений поза штат СВ Борзнянського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області, а тому не був уповноваженою особою на здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. З цього слідує, що всі слідчі та процесуальні дії, в тому числі і виконання вимог передбачених ст. 290 КПК України, проведених старшим слідчим СВ Борзнянського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_14 , є істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та має наслідком визнання отриманих доказів не допустимими.

Усі допитані в судовому засіданні працівники поліції показали, що особа яка проводила огляд місця події володіла інформацією щодо належності трактора МТЗ-80 з причепом ОСОБА_15 , під час огляду вони намагались відшукати саме знаряддя вчинення злочину (бензопили), яких виявлено не було, що вказує на те, що під виглядом огляду місця події фактично був проведений обшук, без ухвали слідчого судді, за відсутності не менше як двох понятих та власника вилученого майна чи особи, в якої це майно було вилучено.

Більш того, обшук (огляд) вилучених трактора з причепом та деревини був проведений поза межами кримінального провадження, оскільки відомості до ЄРДР за фактом вчинення кримінального правопорушення були внесені лише о 15 год. 25 хв. 01 серпня 20220 року.

Наголошує на тому, що протокол огляду містить ознаки фальсифікації, адже на його першій сторінці по закінченню слідчої дії слідчим ОСОБА_14 виконана дописка «у відповідності до ст. 223 КПК України», а також вчинено підпис, як учасника слідчої дії, від імені ОСОБА_16 . Вказаний факт фальсифікації підтверджується тим, що ксерокопія Протоколу огляду трактора, завірена та надана слідчим ОСОБА_14 . Бахмацькому районному суду під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, таких записів на підпису не було. Отже, вказаний протокол та результати проведеної дії є незаконним та недопустимим доказом.

Огляд місця події 01 серпня 2020 року був проведений не сертифікованим пристроєм, якого не має на обліку в МВС, відеозапис не містить встановлених на пристрої інформації щодо дати та часу проведення слідчої дії, відображення якої є обов`язковим відповідно до Наказу МВС №1026 від 18.12.2018. Під час огляду цифрового носія, який відображає огляд трактора, голос за кадром вказує на те, що відеозапис ведеться на цифровий носій об`ємом 8 Гб, тоді як оглядався цифровий носій ємкістю 4 Гб.

Апелянт не погоджується також із визначеним розміром завданої шкоди, вказуючи на те, що відповідно до Розрахунку розміру шкоди від 10 вересня 2020 року до уваги приймались категорія та порода дерева, час вчинення злочину - літній період. В той же час, відповідно до примітки 4 додатку 1 Постанови КМУ №665 від 23.07.2008, якою затверджена такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, вказано, що діаметр пня дерева у корі, для обчислення розміру шкоди, визначається як середнє арифметичне значення між найбільшим та найменшим замірами діаметра.

Відповідно до протоколу огляду, діаметр пнів становить 75 та 78 см, тобто ніхто не встановлював середнє арифметичне значення, заміри пнів, як того вимагає примітка 4, не здійснювались, що ставить під сумнів обчислення розміру шкоди заподіяної лісу, виконаного держінспектором.

Висновок експертизи, наданий прокурором також не може бути прийнятий до уваги, оскільки при призначенні експертизи та її проведення допущені ряд суттєвих порушень вимог кримінального процесуального законодавства та ЗУ «Про судову експертизу».

Підозрюваним не було забезпечено право на відвід експерту. При цьому, слідчий, на порушення вимог ч. 3 ст. 223 КПК України, не попередив експерта про кримінальну відповідальність, а особа не може сама себе про щось попереджати. Лише ця обставина вказує на недопустимість цього доказу.

Крім того, висновок експерта повинен ґрунтуватись на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів. Експерт не має права за власною ініціативною збирати матеріали для проведення експертизи (ч. 4 ст. 69 КПК) Щоб приховати незаконний факт особистого збирання матеріалів для проведення експертизи, експертом умисно внесено до Висновку відомості про те, що разом із супровідним листом та постановою до Київського НДІСЕ надійшли копії матеріалів кримінального провадження на 2 аркушах, при цьому, з супровідного листа не убачається, що експерту направлялись матеріали кримінального провадження. В постанові слідчого вказано, що матеріали провадження будуть надані експерту в разі виникнення такої необхідності за запитом експерта. Вказівки слідчого, викладені в постанові слідчого про призначення експертизи, експертом виконані не були, а всі вчинені ним дії свідчать про упередженість.

Усі використані експертом матеріали, забрані та отримані у не процесуальний спосіб, стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України не відкривались, а тому суд не може їх приймати до уваги, в якості доказів.

Таким чином, органом досудового слідства не здобуто жодного доказу того, що обвинувачені здійснювали незаконну порубку двох дерев, не встановлено, що сліди шин їх трактора з причепом були виявлені на місці порубки, не виявлено знаряддя здійснення порубки. Більш того, до цього часу не встановлено кадастрового номеру земельної ділянки місця, де було здійснено порубку та не встановлено кому належить ця ділянка, а відповідно і полезахисна смуга, де було здійснено вирубку двох дерев. Тобто, не встановлено час, місце, спосіб, сама подія кримінального правопорушення та обставини його вчинення, що має відображатись в обвинувальному акті.

З наявних в матеріалах листів з Плисківської сільської ради. ДП «Борзнарайагролісгосп» та ДП «Борзнянське лісове господарство» визначити власника захисних лісів на території Сиволожського старостинського округу без зазначення кадастрового номеру земельної ділянки неможливо.

Обвинувальний акт щодо обвинувачених породжує незрозумілість щодо об`єкту якому спричинено шкоду, території, часу та способу в який було вчинено інкриміноване їм кримінальне правопорушення, порушує їх фундаментальні права на право знати фактичні та юридичні підстави пред`явленого обвинувачення, що гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за ч.2 ст. 246 КК України закрити, на підставі п.п. 2, 3 ст. 284 КПК України, за не встановленням в діях вищезазначених осіб достатніх доказів для доведення їх винуватості в суді та вичерпанням можливості їх отримати.

Звертає увагу суду, що ні органом досудового розслідування, ні судом першої інстанції взагалі не досліджувались питання щодо видачі протягом 2020 року дозволів на порубку дерев породи дуб у цій місцевості та чи дійсно вилучені у ОСОБА_7 стовбури дерева породи дуб були зрубані незаконно та саме з оглянутих в ході огляду пнів. Такі висновки адвоката, на його переконання, узгоджуються з протоколом огляду від 03.08.2020 року, згідно якого на ділянці місцевості, де виявлено крони дерева породи дуб, виявлено корневі системи інших дерев та в наявності непоодинокі пні дерева породи дуб, які безпідставно не оглядались. Більше того, діаметр стовбурів дерев, вилучених у ОСОБА_7 не співпадав з діаметром оглянутих в ході огляду та проведення експертизи пнів. Зокрема, питання щодо наявності чи відсутності дозволу не є другорядним, вважає апелянт, оскільки відповідно до Порядку видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсі, затвердженого постановою КМУ від 23.05.2007 року допускається оформлення лісорубного квитка протягом місяця від початку порубки. А тому сторона захисту вважає припущенням висновки суду першої інстанції щодо встановлення місця та факту порубки та її незаконності.

Також автор скарги вважає безпідставним, за відсутності відповідних експертних досліджень, визначення стовбурів дерев на момент їх отримання ОСОБА_7 як сироростучих та таких, що можуть бути визнані предметом кримінального правопорушення. Більше того, органом досудового розслідування та судом не встановлено навіть приблизний час порубки стовбурів дерев породи дуб, які були вилучені у ОСОБА_7 , а є лише припущенням працівників поліції, що вилучені стовбура дерева породи дуб були свіжоспиляними. А враховуючи, що час фактичної порубки дерев не встановлений, тому цей час є поза межами строку передбаченого п.3 ч.1 ст. 49 КК України. Ні в ході судового розгляду, ні в ході досудового розслідування не встановлено спосіб порубки вилучених дерев, а також знаряддя, що унеможливлює наявність кваліфікуючої ознаки «порубка» з боку ОСОБА_7 або з боку будь-якої іншої особи. Сторона захисту, в супереч висновкам суду, вважає не виключеним можливість падіння дерева внаслідок природних явищ, а тому сам стовбур міг бути подрібненим перебуваючи на землі.

Апелянт також вказує на неналежну оцінку суду щодо наявності кваліфікуючої ознаки - вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, оскільки з матеріалів провадження до перекваліфікації з ч.1 на ч.2 ст. 246 КК України слідує, що дерева перевозив саме ОСОБА_6 , а його брат ОСОБА_7 підійшов до працівників поліції пізніше, розшукуючи брата. Вказані обставини свідчать про припущення щодо попередньої змови між Довгополими, оскільки жодним доказом вказана змова не підтверджується.

З іншого боку захисник також акцентує, що не було належним чином встановлено і власника стовбурів дерев, а отже і потерпілого у кримінальному провадженні, оскільки пні від стовбурів перебувають на ділянках місцевості, які мають приватних власників, а не є власністю в особі Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області.

Вказані обставини, на переконання захисту, свідчать про відсутність доказів саме незаконної порубки дерев, а не встановлення часу та механізму відокремлення стовбурів, вилучених у ОСОБА_7 , їх спилення саме сироростучими, крім того, за відсутності доказів щодо попередньої змови та ролі кожного з обвинувачених дають підстави вважати про невідповідність висновків суду фактичним обставинам, неповноту судового розгляду та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Оскільки і покарання призначене ОСОБА_7 судом є занадто суворим з огляду на дані, що характеризують особу обвинуваченого, а тому не відповідає меті перевиховання та позбавить непрацездатних батьків єдиної особи, яка може їх забезпечити, що вказує на можливість призначення покарання з випробуванням, а саме на підставі ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідача, обвинувачених та їх захисників, які підтримали подані апеляційні скарги, просили вирок суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, прокурора, яка заперечувала проти аргументів сторони захисту та просила вирок суду залишити без змін, як законний та обґрунтований, вину обвинувачених вважала доведеною належними та допустимими доказами, представника потерпілого, яка покладалася на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги задовольнити частково та пом`якшити покарання.

Висновки суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у незаконній порубці дерев у полезахисній смузі, яка є складовою частиною лісового фонду України, що заподіяло істотну шкоду довкіллю та спричинило державі збитків, вчиненої за попередньою змовою групою осіб, ґрунтуються на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів, про що у вироку відповідно до ст.374 КПК України наведено докладні мотиви.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченими, вина останніх у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується сукупністю доказів, оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинувачених, на кваліфікацію їх дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.246 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на послідовні показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_16 , які деталізували обставини, місце та час за яких було виявлено трактор з причепом навантаженим 5 свіжоспиляними колодами дерева породи дуб, а також механізм для навантаження. При цьому, саме нестандартна поведінка обвинувачених, за обставин що склалися, привернула увагу свідків. Спочатку трактор рухався на відстані 15-20 метрів від асфальтної дороги, а потім зупинився та вимкнулось світло фар. За кермом трактору перебував ОСОБА_22 , що узгоджується з документами на право керування, а саме посвідченням тракториста-машиніста серії НОМЕР_2 , яке знаходилось в кабіні трактора та було надано останнім для огляду разом із свідоцтвом, що підтверджує право власності на транспортний засіб, який відповідно належить ОСОБА_15 (батьку) та страховими полісами. Крім ОСОБА_23 на місці події також знаходився ОСОБА_24 . Спочатку вказані особи не повідомляли де взяли деревину, а пізніше пояснили, що спиляли дерева у лісосмузі, щоб послати підлогу в хліві, вказавши напрямок, де були спиляні дерева.

Крім того, свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_25 зазначили, що огляд місця події слідчим був проведений у присутності обвинувачених, а саме місце було виявлене, і, зокрема, за слідами трактора. На місці виявили 2 пні зі слідами підпалу, а також крони дерев. Кожен із вказаних свідків підкреслив, що хоча ОСОБА_22 і чинив певні перешкоди щодо встановлення фактичних обставин, проте саме він добровільно доставив трактор до відділення поліції.

З урахуванням зауважень апеляційної скарги щодо надання неправдивих показань свідком ОСОБА_25 , з огляду, що час його відпрацювання починався наступної доби, не є визначальним для визнання показань неналежними доказами.

Зазначені показання свідків щодо виявлення трактора МТЗ-80 з причепом, на якому знаходиться 5 фрагментів деревини, повністю підтверджуються даними протоколу огляду трактора від 01 серпня 2020 року, а також переглядом відеозапису, який відображає хід подій, а саме огляд трактору МТЗ-80 д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом, навантаженим деревиною, за місцем його виявлення, що не заперечується учасниками кримінального провадження. Цим же відеозаписом спростовується і твердження апелянта щодо відсутності дати і часу проведення слідчої дії, який озвучений слідчим як процесуальною особою при проведенні вказаної слідчої дії, що безпосередньо узгоджується і з самим протоколом огляду, який є процесуальним джерелом доказів у вигляді документу, у розумінні ч.2 ст. 84 та п.3 ч.2 ст. 99 КПК України. Вказівка слідчого про те, що відеозапис здійснюється на цифровий носій з об`ємом 8 GB, є лише помилкою та не впливає жодним чином на вміст відеофайлу. Більше того, відеозапис до протоколу огляду є його додатком, а тому суд оцінює саме фактичні дані, які містяться у самому протоколі.

Вміст даного відео файлу було дослідженого безпосередньо судом, що у сукупності з показаннями свідків дає суду можливість встановить перебіг слідчої дії та її об`єктивність. Ці обставини свідчать, що слідчу дію було проведено у відповідності до вимог статей 223, 237 КПК України.

Доводи апелянтів щодо недопустимості як доказу протоколу огляду місця події від 01 серпня 2020 року, у зв"язку з порушенням права на захист, що полягало у незабезпеченні фактично затриманих осіб захисником та не роз`ясненні їх процесуальних прав, за фактичного не складання в порядку ст. 208 КПК відповідного протоколу затримання, є неприйнятними з таких підстав.

Як убачається з матеріалів провадження, огляд місця події проводився до внесення відомостей в ЄРДР, що узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 214 КПК, а тому зауваження апелянтів з цього приводу є недоречними.

Згідно ст. 52 КПК України, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного. При цьому на момент проведення огляду місця події ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не мали процесуального статусу підозрюваного у розумінні ч. 1 ст. 42 КПК, а тому порушень вимог ч. 8 ст. 42 КПК з боку органів досудового розслідування не було.

Зі змісту протоколу огляду місця події вбачається, що під час цієї слідчої дії жодного примусу до вказаних осіб не застосовано, вся слідча дія проходить у досить спокійній обстановці, жодних зауважень від учасників огляду не надходило. До протоколу доданий відеозапис слідчої дії. При цьому колегія суддів підкреслює, що підстави затримання чітко визначені ст. 208 КПК України, а тому вказівка про не складання відповідного протоколу є необґрунтованою.

При цьому, як свідчать матеріали кримінального провадження, ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_6 , згідно протоколу огляду місця події, участі у проведенні даної слідчої дії взагалі не приймали. Тобто докази, отримані в ході проведення огляду, не є результатом того, що вказані громадяни не були забезпечені правовою допомогою, а тим більше затримані.

Поряд з цим, за винятком огляду місця події, який проводився на території, що не належить на праві приватної власності, не відбувалось жодних дій спрямованих на самовикриття осіб, будь-яких показань під час вказаної слідчої дії отримано не було, тобто збережено право не свідчити проти себе. Так, докази, які були отримані за результатом проведення огляду місця події, не залежали від того чи відбулось затримання чи не відбулось. Сам огляд місця події проводився відповідно до вимог КПК України.

Тому підстав вважати, що оскаржуваний протокол огляду місця події, є недопустимим доказом, колегія суддів не вбачає. Дописка у протоколі про його відповідність вимогам ст. 233 КПК України не свідчить про фальсифікацію цього протоколу, зокрема і тому, що про роз`яснення цих положень зазначено вище. А відсутність підпису учасника слідчої дії на копії, що була надана слідчому судді разом з клопотанням про арешт майна пояснюється нічним періодом доби та складністю умов проведення огляду, при цьому подальше проставлення підпису не заперечується і самим учасником слідчої дії ОСОБА_16 , що не вказує на умисне викривлення фактів або фальсифікацію.

Таким чином, протокол огляду місця події та похідні від нього докази (висновки експертів, речові докази) правильно визнані місцевим судом належними та допустимими і покладені в основу обвинувального вироку.

Також апеляційний суд не вбачає будь-яких суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження при скоєнні злочину у показаннях даних свідків. Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки, які були допитані судом під присягою, з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинувачених у зазначеному кримінальному правопорушенні.

Надані показання даними свідками в суді першої інстанції цілком узгоджуються між собою, а також здобутими в ході досудового розслідування доказами та обґрунтовано взяті до уваги судом першої інстанції, а тому колегія суддів не знаходить підстав для сумніву в достовірності цих показань.

При цьому твердження апелянтів про те, що протоколи допитів працівників поліції вказують на дачу неправдивих свідчень вказаними особами, а їх ідентичність свідчить про фальсифікацію з боку слідчого є безпідставними припущеннями, оскільки відповідно до вимог ст. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримані у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, що жодним чином не впливає на висновки суду.

Крім чітких, логічних та послідовних показань зазначених свідків вина обвинувачених у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується і дослідженими судом письмовими доказами.

Так судом досліджено та надано належну правову оцінку даним протоколу огляду місця події від 02 серпня 2020 року, проведеного за участі спеціаліста помічника лісничого ОСОБА_26 на території тимчасового тримання транспортних засобів Борзнянського ВП. Під час огляду спеціалістом були проведені заміри стовбурів та визначено загальний об`єм деревини, який становить 1,556 м. куб., а орієнтовна загальна вартість становить 11503,40 грн. А також протоколу огляду місця події лісозахисної смуги поблизу с. Сиволож від 03 серпня 2020 року, розташованої на відстані близько 1 км від проїжджої частини у ході якого були виявлені дві відокремлені кореневі системи дерева породи дуб діаметром 78 см та 75 см. Неподалік яких знаходились відокремлені крони дерева породи дуб. Поблизу спиляних дерев були виявлені відбитки протектора шин. Крім того, судом досліджено протокол огляду місця події від 14 вересня 2020 року, а саме території впродовж автодороги від с. Мала Загорівка до с. Сиволож, де розташовані лісосмуги переважно дерев породи дуб. Огляд розпочатий від ґрунтової дороги, що веде від с. Сиволож та упирається у лісосмугу, по боках дороги поля соняшнику, ліворуч від ґрунтової дороги зафіксовані сліди від протектора шин транспортного засобу та ведуть углиб лісосмуги. На відстані близько 1 км від ґрунтової дороги на перетині лісосмуг виявлені пні діаметром 78 та 75 см, що спиляні під саму землю. Навколо пнів наявні сліди від горіння. Також під час огляду виявлені залишки фрагментів стовбура та гілок дуба.

Аналізуючи вказані протоколи огляду у взаємозв`язку, суд апеляційної інстанції вважає версію сторони захисту, яка була озвучена при розгляді справи в суді першої інстанції, щодо придбання дров у незнайомого чоловіка, захисною версією, яка суперечить дослідженим доказам, як за кількісним критерієм деревини на причепі трактора, так і за виявленими рештками у вигляді пнів у лісосмузі поблизу якої було виявлено трактор, що співвідносяться між собою. Крім того, показання обвинувачених в частині того, що саме ОСОБА_24 купив деревину у незнайомця окрай села, а ОСОБА_22 прибув на місце події вже після працівників поліції суперечать як показанням свідків, які ствердно вказали, що обидва брати одночасно перебували на місці події, що співвідноситься з посвідченням тракториста-машиніста, яке, що не заперечує і сам обвинувачений ОСОБА_22 , наряду з іншими документами перебували у тракторі, а отже, ставлять під сумнів використання трактора саме ОСОБА_27 . При цьому колегія суддів звертає увагу на ряд деталей, які містяться в показаннях ОСОБА_28 , в тому числі і щодо перекочування колод дерева з автомобіля на трактор, при наявності у них значної ваги, а також відсутність будь-яких даних щодо змісту документів на деревину та їх клеймування, які ніби пред`являлись покупцю, та темну пору доби, що, навпаки знижують вірогідність озвученої версії та посилюють висновки суду щодо протизаконного способу вилучення сироростучих дерев.

Зокрема, висновком судової трасологічної експертизи № СЕ-19-22/6152-ТР від 14 листопада 2022 року підтверджується, що досліджені експертом колоди були відділені від цілого шляхом розпилу. Не встановлення органом досудового розслідування знаряддя вчинення порубки дерев, не спростовує самого факту вилучення дерева породи «дуб» у лісозахисній смузі. Так, вказаним висновком підтверджується, що відділена верхня частина пня дерева породи «дуб» діаметром 75 см., виявленого під час огляду у лісозахисній смузі поблизу АДРЕСА_1 , та відділена нижня частина колоди дерева породи «дуб» довжиною 237 см, вилученої 1 серпня 2020 року під час огляду трактора МТЗ-80 з причепом в с. Сиволож Ніжинського(колишнього Борзнянського) району є частинами стовбура одного дерева, між якими наявний «мінус матеріалу»(фрагмента стовбура дерева) відповідної довжини із діаметром торцевих площин в межах 58 та 75 см.

Також, під час порівняння особливостей на поверхнях відділеної частини пня діаметром 81 см. були встановлені збіги за щільністю розміщення річних кілець, їх кількістю та розташуванням на окремих ділянках наявністю закономірності в розташуванні річних кілець між собою з колодою довжиною 245 см., однак встановити чи були вони частинами одного цілого, видалось за неможливе, оскільки не вдалося встановити достеменну кількість річних кілець через наявність тріщин на ділянці серцевини та за її межами.

Відтак, у колегії суддів апеляційного суду не викликає жодного сумніву, що колоди дерева на напівпричепі трактора були попередньо вилучені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у встановленій лісозахисній смузі.

При цьому, аргументи захисника в доповненні до апеляційної скарги, про те, що органом досудового розслідування не досліджувались питання щодо видачі дозволів на порубку дерев породи дуб у цій місцевості та чи дійсно вилучені у ОСОБА_7 стовбури дерева породи дуб були зрубані незаконно є взаємовиключними, оскільки сторона захисту зайняла позицію щодо придбання стовбурів дерев у невідомого чоловіка, а враховуючи, що територія не є територією лісгоспу, відтак, жодних даних про видачу дозволів на порубку будь-яких дерев та будь-яким особам відповіді сільського голови Сиволозького старостинського округу Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області не містять.

Підстав вважати, що цей висновок експерта побудований на помилкових чи недопустимих вихідних даних, а тому є неправильним і недопустимим, колегія суддів не вбачає, з огляду на те, що він, в узгоджується з іншими доказами, дослідженими судом. Ті вихідні дані, які покладені в основу висновку експерта, зі слів самого ж експерта, допитаного судом першої інстанції, різняться лише з урахуванням умов зберігання об`єктів, наданих на дослідження, зокрема впливу атмосферних явищ, а також пояснюється конфігурацією самих колод та пнів.

З огляду на ці роз`яснення експерта підстав вважати вказаний висновок недопустимим доказом у колегії суддів немає, оскільки він зроблений на підставі допустимих вихідних даних. При цьому і слідчий в судовому засіданні пояснив, що заміряв середній діаметр пнів, ще й з урахуванням того, що ці об`єкти були неправильної форми. Тому зауваження апеляційної скарги до протоколу огляду з даного питання не знайшло свого підтвердження.

Посилання сторони захисту на те, що слідчий не попередив експерта про кримінальну відповідальність є безпідставним, з огляду на те, що дана експертиза була призначена судом за клопотанням сторони захисту, і саме суд в своїй ухвалі від 08 лютого 2022 року попередив експертів про кримінальну відповідальність за ст.384, 385 КК України.

Крім того, покликання щодо невідкриття стороні захисту, в супереч положенням ст. 290 КПК України, матеріалів використаних експертом є маніпулюванням та зловживанням стороною захисту, оскільки всі матеріали направлялися виключно судом, будь-які інші дані, з огляду на вступну частину висновку, зокрема, органом досудового розслідування не направлялися. Цими матеріалами є матеріали кримінального провадження (Том №3, а.с.105-142, зокрема а.с.107).

Усупереч твердженням апелянтів, не залишено без оцінки суду розрахунок розміру шкоди, заподіяної незаконною порубкою дерев породи дуб звичайний категорії сироростучі, скоєної у літній період 2020 року за межами населеного пункту ( АДРЕСА_3 ) від 21.09.2020 року, який проведений Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області, сума збитків становить 48525,84 грн.

Вказана сума збитків підтверджується висновком судової інженерно-екологічної експертизи від 09.11.2020 №25580/20-48, відповідно до якого розмір збитків державі становить 48525,84 грн. Цим висновком експерта встановлено, що шкода довкіллю за окремими ознаками може кваліфікуватись як істотна, розмір шкоди у двадцять і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, а тому може вважатися істотною згідно з приміткою 1 до ст. 246 КК України.

При цьому, усупереч доводам апеляційної скарги ОСОБА_7 при визначенні шкоди як істотної, експертом враховано не лише матеріальні збитки, а й екологічну складову, що знайшло своє відображення в мотивувальній частині вказаного висновку експерта. Зокрема, зазначено, що внаслідок незаконної порубки дерев послабились захисні та екологічні властивості лісу.

Твердження про те, що встановлена висновком експерта сума завданих збитків, яка відповідає сумі збитків визначених Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області, чим і ставить під сумнів висновок експерта, є суб`єктивним баченням та не вказує на недопустимість вказаного доказу, оскільки при обчисленні розміру шкоди, заподіяної лісу, при визначенні матеріальної складової, як у першому, так і другому випадку, за основу взята Постанова Кабінету Міністрів України №665 від 23.07.2008 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», а тому враховуючи однакові вихідні дані і обчислений розмір шкоди є тотожним.

Отже, апеляційний суд вважає доведеним, що саме діями обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 спричинені наслідки у вигляді істотної шкоди, яка є обов`язковим елементом об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 246 КК України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення кримінального правопорушення обвинуваченими, які покладені судом в основу обвинувального вироку, були отримані з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, узгоджуються між собою і не суперечать один одному, місцевий суд обгрунтовано взяв до уваги досліджені докази, підстав для визнання яких неналежними чи недопустимими не вбачається, зокрема з тих підстав, що зазначені стороною захисту у апеляційних скаргах.

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дав їм належну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб, у полезахисній смузі, яка знаходиться серед розпайованих земель на території Сиволозького старостинського округу Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, та відноситься до захисних лісів, реалізуючи умисел на незаконну порубку дерев, з корисливих мотивів, не маючи лісорубного квитка /ордера/ на здійснення лісорубних робіт, на лісовій ділянці, шляхом спилювання за допомогою невстановленої пилки, вчинили незаконну порубку двох сироростучих дерев породи «дуб звичайний», розпилявши їх стовбури на колоди та 01.08.2020 близько 01-00 години за допомогою трактора марки «МТЗ-80» реєстраційний номер № НОМЕР_1 з напівпричепом невстановленої моделі незаконно перевозили їх до місця свого проживання.

Неспроможними є доводи захисника про недоведеність визнання кваліфікуючою ознакою злочину вчинення його за попередньою змовою групою осіб.

Так, положеннями ч. 2 ст. 28 КК України встановлено, що злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (два або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

При цьому, домовленість про спільне вчинення злочину заздалегідь означає наявність згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони.

Домовленість на спільне вчинення кримінального правопорушення не обов`язково має відбуватися в усній чи письмовій формі, а визначається і за допомогою конклюдентних дій поведінки, що свідчить про намір діяти для досягнення спільної злочинної мети.

З огляду на це на підставі аналізу доказів, детально наведених у вироку, виходячи з конкретних обставин провадження, апеляційний суд вважає правильною юридичну оцінку узгодженим діям ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , а отже обґрунтованої кваліфікації їх дії за ч.2 ст. 246 КК України.

Доводи апелянтів про те, що досудове розслідування проведено слідчим ОСОБА_14 , як не уповноваженою особою на здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, тобто з істотним порушенням вимог КПК, які виключали можливість їх використання як допустимих доказів у кримінальному провадженні, спростовуються постановою про призначення групи слідчих від 03 серпня 2020 року (Том №1, а.с.159), відповідно до якої ОСОБА_14 визначений старшим групи слідчих, а також повідомленням про початок досудового розслідування від 01 серпня 2020 року (Том №1, а.с.153), оскільки цей слідчий в складі слідчо-оперативної групи прибув на місце події. В подальшому, у зв`язку із організаційно-штатними змінами в Головному управлінні Національної поліції в Чернігівській області, які відбулися і у складі Ніжинського районного відділу поліції, подальше досудове розслідування було доручено саме слідчому Відділу поліції №1 Ніжинського районного відділу поліції Головного управлінні Національної поліції в Чернігівській області. Відтак, підстави визнавати отримані слідчим ОСОБА_14 докази недопустимими відсутні.

Твердження апелянтів про те, що фактично було проведено обшук трактора, а не огляд місця події є необґрунтованими, оскільки жодних слідчих дій в кабіні трактора не проводилось, документи про право власності на нього були надані в добровільному порядку, а сам транспортний засіб доставлений на територію Борзнянського відділення поліції ОСОБА_7 . Відтак, у органу досудового розслідування були відсутні підстави для звернення до слідчого суддів з клопотанням про проведення обшуку транспортного засобу, а сам транспортний засіб, на який було накладено слідчим суддею арешт, як на речовий доказ без його переміщення залишався на майданчику відділення поліції.

Покликання сторони захисту про залишення без належної уваги органом досудового розслідування вимог щодо визначення кадастрового номеру земельної ділянки, та, як наслідок, визначення власника захисних лісів, не заслуговують на увагу, оскільки проведення огляду земельної ділянки неодноразово, а також направлені слідчим запити щодо визначення приналежності полезахисних смуг, де були спиляні дерева, дають суду підстави вважати, що слідчим на підставі наявних даних вірно встановлено розташування вказаної лісосмуги на території Сиволозького старостинського округу Плисківської сільської ради, представник якої залучений як представник потерпілого - юридичної особи. І такий висновок суду не суперечить відповіді адресованій обвинуваченому ОСОБА_6 (том №3, а.с 194) за підписом секретаря сільської ради.

За встановлених обставин, доказів на спростування висновків суду першої інстанції в частині заперечення вини та недопустимості доказів в апеляційних скарзі не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Разом з тим, заслуговують на увагу твердження сторони захисту щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі кожного з обвинувачених.

При призначенні покарання суд у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України повинен призначити його з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Згідно із положеннями ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим як внаслідок м`якості, так і суворості.

Верховний Суд у своїй Постанові від 07 листопада 2018 року по справі № 297/562/17 висловив таку позицію, що реалізація дискреційної функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи не застосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та ніші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

На підставі викладеного, а також враховуючи тяжкість вчиненого обвинуваченими злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, відсутність обстави, які пом`якшують покарання та обтяжують, характеризуючі дані про кожного з винних, як у загально-соціальному плані, так і в плані їх потенційної суспільної небезпеки, колегія суддів вважає можливим призначити покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Зокрема, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_7 за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно, неодружений, працевлаштований, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні непрацездатних батьків, його матір є особою з інвалідністю ІІІ групи.

ОСОБА_6 за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно, одружений, працевлаштований, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні одну неповнолітню дитину.

При цьому, колегія суддів враховує обставини вчинення злочину, його наслідки, хоча і у вигляді істотної шкоди, проте незначної за кількісною ознакою, вперше притягнення обвинувачених до кримінальної відповідальності, а також відсутність негативних змін в характеризуючих даних за період досудового розслідування та під час розгляду справи в суді, саме покарання з випробуванням забезпечить дотримання засад призначення покарання, в тому числі його індивідуалізації, буде справедливим, адекватним вчиненому, необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених.

Таким чином, апеляційні скарги сторони захисту підлягають частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зміні в частині призначеного покарання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 408, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 08 травня 2023 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 змінити.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік та відповідно до положень ст. 76 КК України покласти на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік та відповідно до положень ст. 76 КК України покласти на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У решті цей же вирок щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4