Справа № 539/3327/22
Провадження № 1-кп/539/33/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2024 м.Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лубни Полтавської області кримінальне провадження №0000544 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Лубни Лубенського району Полтавської області, громадянина України, має середню спеціальну освіту, не працює, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше судимий: 25.07.2022 вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289, ч.3 ст.357, ч.1 ст.70 КК України до п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік; ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16.05.2023 скасовано звільнення від покарання з випробуванням,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

23.08.2022 приблизно 18 год. 00 хв., більш точного часу встановити не на надалось можливим, ОСОБА_4 , перебуваючи на території колишнього асфальтного заводу по АДРЕСА_3 разом з потерпілим ОСОБА_6 , діючи умисно, із корисливих мотивів, повторно, в умовах воєнного стану, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров?я потерпілого, що виразилося у завданні побоїв, а саме нанесенні декількох ударів по тілу потерпілого, із передньої кишені штанів ОСОБА_6 відкрито викрав належний останньому мобільний телефон «Huawei Y6» модель ATU-L21, вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи № СЕ-19/117-22/11841-ТВ від 15.09.2022 становить 1933 грн. 33 коп.

Вказаними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, в умовах воєнного стану. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України. Пояснив, що потерпілий ОСОБА_6 є його знайомим вже приблизно чотири роки. ОСОБА_6 якось зателефонував йому та запропонував підробіток. Вони з ОСОБА_6 виконали роботу, за це останній обіцяв йому заплатити. Однак гроші за роботу, яку він зробив, ОСОБА_6 так і не віддав. Пізніше він побачив у м. Лубни ОСОБА_6 , запитав про гроші. ОСОБА_6 знову пообіцяв віддати гроші, але так і не віддав. 23.08.2022 йому зателефонував його знайомий ОСОБА_7 та сказав, що йому під «гарячу руку» попався ОСОБА_6 . Він попросив ОСОБА_7 запитати у ОСОБА_6 , чи повинен він віддати йому кошти. ОСОБА_6 відповів, що повинен. Тоді він приїхав на велосипеді на місце, де знаходились ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . Він побачив, що ОСОБА_6 був трохи побитий та в сльозах. Він зрозумів, що ОСОБА_7 з`ясовує у ОСОБА_6 про гроші, які він винен ще і йому. ОСОБА_7 сказав, що ОСОБА_6 брав у нього гроші в борг. Він запитав у ОСОБА_6 де його гроші, на що останній відповів, що віддасть гроші через пару днів. Він не повірив ОСОБА_6 , бо він тільки обіцяє. Після цього він один раз долонею руки вдарив потерпілого по передпліччю, а потім кулаком руки в грудну клітину. Тоді він сказав, що йому гроші віддавати не потрібно, але він подивиться як ОСОБА_6 буде віддавати борг ОСОБА_7 . Після цього ОСОБА_7 сказав, що забере у потерпілого телефон, поки він не віддасть кошти. Потерпілий попросив не продавати його телефон. Він пообіцяв, що телефон ніхто продавати не буде, а він буде знаходитись у ОСОБА_7 . Коли телефон знаходився у руках ОСОБА_6 , ОСОБА_7 його вихватив, але потім повернув. Потім ОСОБА_7 сказав, що забере у потерпілого телефон поки той не віддасть борг. ОСОБА_6 погодився віддати телефон, але попросив віддати сім-карту та флешку. ОСОБА_6 сам добровільно віддав телефон ОСОБА_7 , а він поїхав в магазин, щоб взяти скріпку і дістати сім-карту і флешку. Коли він повернувся з магазину, телефон знаходився в його барсетці, яка знаходилась у ОСОБА_7 . Хто поклав телефон у його барсетку, він не знає. ОСОБА_7 витягнув з телефону потерпілого сім-карту і флешку та віддав потерпілому. Він взяв телефон в руки та подивитись на його стан. Потім віддав телефон ОСОБА_7 , який поклав його в карман. Тобто телефон залишився у ОСОБА_7 , він його собі не забирав. Після цього ОСОБА_6 пішов, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пішли собі, а він пішов до свого друга. При цьому телефон ОСОБА_6 залишився у ОСОБА_7 . При поверхневому огляді працівниками поліції телефон у нього виявлено не було. Наполягає на тому, що телефон забрав у ОСОБА_6 саме ОСОБА_7 . Він розумів, що вироком суду йому встановлено іспитовий строк, а тому проблеми йому не потрібні. Він поліцейським казав, що телефон знаходиться у ОСОБА_7 , також показував поліцейським свою барсетку, в ній телефону не було. Коли поліцейські знайшли ОСОБА_7 , телефон був у нього, він і віддав його поліцейським. Поліцейські вивели його на вулицю, де і дали йому телефон. Він взяв телефон в руки і сфотографувався з ним. Потім такі дії зробили і з ОСОБА_7 . Заяву про добровільну видачу телефону він написав власноручно, але так, як йому продиктував працівник поліції. Написав цю заяву та підписав, оскільки працівники поліції сказали, що йому за це нічого не буде. Не заперечує, що приходив до матері потерпілого, хотів вирішити питання мирним шляхом, але вона двері не відкривала, розмовляти не хотіла, він їй не погрожував. Потерпілий і свідки його оговорили, надавши неправдиві показання. Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджуються наступними дослідженими у судовому засіданні доказами: - показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні пояснив, що декілька років тому він запропонував своєму знайомому ОСОБА_4 підробіток. Вони з ОСОБА_4 пішли працювати, але обвинувачений нічого не робив. Йому заплатили за роботу 200 грн. ОСОБА_4 запитав, де його гроші, але оскільки він нічого не робив, тому йому не заплатили. Пізніше роки два тому до нього підходив обвинувачений зі своїми знайомим ОСОБА_9 і питав де його гроші за роботу. У серпні 2022 року приблизно о 17:00-18:00 годині він стояв біля території колишнього асфальтобетонного заводу. Мимо йшов хлопець на ім`я ОСОБА_9 , який є знайомим ОСОБА_4 . Запитав у нього коли він поверне ОСОБА_4 борг. ОСОБА_9 був зі своєю дружиною. Він сказав ОСОБА_9 , що ОСОБА_4 нічого не робив. ОСОБА_9 при розмові декілька разів вдарив його, штовхав. Після цього ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_4 , який приїхав через 20-30 хвилин на велосипеді. ОСОБА_4 став питати у нього про борг, вимагав віддати гроші. ОСОБА_9 і ОСОБА_10 стояли в цей момент неподалік. Обвинувачений почав бити його кулаками по животі, плечах, шиї, голові. ОСОБА_9 тримав його за шию, бив по боку. ОСОБА_4 поза його волею забрав у нього мобільний телефон, діставши з правої кишені джинсів. Точно не пам`ятає, чи бив його ОСОБА_7 в той момент, коли обвинувачений забирав у нього телефон. Після того як ОСОБА_4 забрав у нього телефон, поїхав взяти голку щоб дістати сім-карту. В цей час телефон був у ОСОБА_9 . Потім ОСОБА_4 приїхав та за допомогою голки дістав з телефона сім-карту, флешку та віддав йому, а телефон забрав собі. Сказав, що поверне телефон, коли він поверне йому борг. Тоді ОСОБА_4 , у якого знаходився його телефон, і ОСОБА_9 пішли, а він пішов додому. Після звернення до поліції обвинувачений прийшов до нього додому і просив забрати заяву з поліції. Писав йому смс, хотів налякати, просив «посадити» ОСОБА_9 , а не його. На слідчому експерименті він надавав покази і показував все добровільно як все було; - показаннями свідка ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні пояснила, що потерпілий ОСОБА_6 є її сином. 23.08.2022 син розповів, що його побив ОСОБА_4 і забрав у нього мобільний телефон. Вони пішли з сином додому до ОСОБА_4 , але його вдома не було. Коли йшли по вулиці, зустріли обвинуваченого, який їхав на велосипеді. Вона його зупинила і попросила повернути сину телефон. ОСОБА_4 почав її нецензурно ображати та сказав, що телефона у нього немає, він у його друга ОСОБА_9 , а син винен йому гроші. Потім вона викликала поліцію. Син сказав їй, що саме ОСОБА_4 вимагав у нього гроші, бив та забрав телефон. Коли приїхала поліція, на питання поліцейського ОСОБА_4 сказав, що телефона у нього немає, він у ОСОБА_9 , та показав свій рюкзак. Чи проводила поліція поверхневий огляд ОСОБА_4 їй невідомо. Обвинувачений приходив до неї і погрожував, казав, щоб забрала заяву з поліції, бо це не він зробив, а ОСОБА_9 . Казав, що якщо сяде в тюрму, то їй не жити; - показаннями свідка ОСОБА_12 , яка в судовому засіданні пояснила, що потерпілий ОСОБА_6 є її онуком. Наприкінці серпня 2022 року її онук приїхав до неї додому з поліцією. Зі слів потерпілого їй стало відомо, що обвинувачений ОСОБА_4 його побив та вимагав гроші, а потім забрав мобільний телефон. У вересні 2022 року обвинувачений разом зі своїми друзями приходив до неї додому і погрожував, казав, щоб забрали заяву з поліції і написали заяву, що все це зробив ОСОБА_9 . Казав, що у нього є зброя, якщо його посадять, то він звільниться і вб`є її сім`ю. ОСОБА_4 неодноразово приходив до неї і казав, що йому з нею потрібно поговорити, але вона відмовлялась, бо їй з ним ні про що розмовляти. ОСОБА_4 пропонував гроші, щоб потерпілий забрав заяву з поліції. Потерпілий казав їй, що його били і обвинувачений, і хлопець на ім`я ОСОБА_9 , але телефон забрав саме обвинувачений. Їй відомо, що телефон потім вилучили у обвинуваченого. До фантазування, перебільшення онук не схильний, може щось забувати, бо має інвалідність з дитинства, пов`язану з розумовою відсталістю; - показаннями свідка ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні пояснила, що 23.08.2022 приблизно о 18:00 годині вона зі своїм колишнім хлопцем ОСОБА_7 йшли по АДРЕСА_3 . Побачили як потерпілий ОСОБА_6 сидів на бордюрі, пив пиво з іншим хлопцем. ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_13 і спитав, коли він поверне борг. Пару раз дав йому ляпас по обличчю. Потерпілий сказав, що у нього немає грошей щоб віддати. Після цього ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_4 , оскільки потерпілий винен був і йому гроші. ОСОБА_4 приїхав на велосипеді, почав бити потерпілого. Вдарив коліном в живіт, дав пару ляпасів по обличчю. ОСОБА_4 питав у ОСОБА_6 коли він поверне йому борг. Потерпілий сказав, що у нього грошей наразі немає. Потім обвинувачений дістав із переднього кармана штанів потерпілого мобільний телефон і сказав, що поки останній не поверне борг, то телефон буде у нього. Після цього ОСОБА_4 дістав із телефону сім-карту, карту пам`яті та віддав потерпілому. Перед цим обвинувачений їздив до магазину, щоб дістати сім-карту та карту пам`яті, бо в нього не було голки їх дістати. Телефон ОСОБА_4 залишив у себе. Після цього потерпілий пішов в одну сторону, вона та ОСОБА_7 - в іншу, а ОСОБА_4 собі поїхав на велосипеді. Коли обвинувачений бив потерпілого і забирав телефон, вона і ОСОБА_7 стояли осторонь в декількох метрах. Коли вони розходились, телефон був у ОСОБА_4 , який з ним поїхав з місця події. ОСОБА_7 телефон собі не забирав. В ході слідчого експерименту за її участі вона добровільно показувала та розказувала як все відбувалось. Тоді всі події пам`ятала краще; - показаннями свідка ОСОБА_7 , який у судовому засіданні пояснив, що з 23.08.2022 о 18:00 годині він проходив в місті Лубни біля асфальтового заводу разом з колишньою цивільною дружиною ОСОБА_8 . Він пробачив ОСОБА_6 , який сидів на бордюрі, підійшов до нього і запитав, коли він поверне йому борг у розмірі 300 грн. Потерпілий сказав, що зараз грошей не має, віддасть потім. Тоді він два рази дав ОСОБА_6 ляпаси рукою по щоці. Він зателефонував ОСОБА_4 , оскільки потерпілий теж йому винен був гроші. Сказав, що зустрів ОСОБА_6 , щоб він приїздив забрати борг. Обвинувачений приїхав на велосипеді, почав питати у потерпілого де його гроші. Потерпілий сказав, що грошей у нього немає. Тоді ОСОБА_4 почав бити ОСОБА_6 Вдарив раз чи два кулаком руки по потилиці, по ребрам бив кулаком раз чи два. Потім ОСОБА_4 сказав потерпілому віддати мобільний телефон. Потерпілий відмовився. Обвинувачений підійшов до ОСОБА_6 , витягнув телефон з переднього кармана джинсів та забрав собі. Коли ОСОБА_4 бив потерпілого і забирав телефон, він стояв разом з ОСОБА_8 осторонь метрах в п`яти. Потім ОСОБА_4 поїхав у магазин, щоб витягнути сім-карту з телефону. Приїхав та віддав сім-карту потерпілому, а телефон забрав з собою. ОСОБА_14 пішов додому, вони з ОСОБА_8 - в інший бік, а ОСОБА_4 собі поїхав, забравши телефон потерпілого. Телефон ОСОБА_6 ОСОБА_4 йому не віддавав. В ході слідчого експерименту він добровільно все розказував та показував як все відбувалось, тоді події пам`ятав краще. У нього недавно була черепно-мозкова травма, тому може зі сплином часу не пам`ятати всі деталі, зокрема в частині того, які удари наносив обвинувачений потерпілому; - показаннями свідка ОСОБА_15 , який в судовому засіданні пояснив, що у серпні 2022 року працівники поліції запросили його бути понятим при вилученні телефону в місті ОСОБА_16 біля будинку неподалік від Лубенського РВП. На вулиці в його присутності працівники поліції вилучили у незнайомого йому чоловіка мобільний телефон сенсорний, здається синього кольору; - показаннями свідка ОСОБА_17 , яка в судовому засіданні пояснила, що 23.08.2022 вона ввечері проходила біля приміщення Лубенського РВП в м. Лубни. До неї підійшли працівники поліції та запросили бути присутньою в якості понятої. На вулиці хлопець на питання працівників поліції повідомив, що погоджується добровільно видати мобільний телефон. ОСОБА_18 був молодий, середнього зросту, держав телефон у руках. Телефон був справний, синього кольору, марки «Huawei». Понятим також був її чоловік ОСОБА_15 ;

- протоколом огляду місця події та доданою до нього фототаблицею від 06.09.2022, з якого вбачається, що в ході огляду ОСОБА_6 вказав на покинуту територію асфальтобетонного заводу по АДРЕСА_4 , де ОСОБА_4 заволодів його мобільним телефоном (том 1 а.с. 142-145);

- заявою ОСОБА_4 від 23.08.2022, в якій останній власноручно зазначив, що він добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон «HUAWEI», IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , який він забрав у ОСОБА_6 23.08.2022 близько 19:00 години в місті Лубни по вулиці Кононівській, поблизу магазину «Меркурій» (том 1, а.с. 158);

- протоколом огляду речі та доданою до нього фототаблицею від 23.08.2022, з якого вбачається, що в ході огляду, який проведено поряд із багатоквартирним будинком по АДРЕСА_5 , ОСОБА_4 добровільно видав мобільний телефон «HUAWEI Y6» синього кольору. Як пояснив присутній під час огляду ОСОБА_4 даний мобільний телефон він забрав у ОСОБА_13 23.08.2022 поблизу магазина «Меркурій» по вул.Кононівській у м.Лубни (том 1 а.с. 159-165);

- висновком судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/117-22/11841-ТВ від 15.09.2022, відповідно до якого ринкова вартість бувшого у використанні мобільного телефону «HUAWEI Y6», модель ATU-L21, 2018 року випуску, із оперативною пам`яттю 2 гігабайта, та внутрішньою пам`яттю 16 гігабайт, у справному стані, станом на 23.08.2022 могла становити 1933,33 грн. (том 1 а.с. 172-179);

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 та доданим до нього відеозаписом від 29.09.2022, в ході якого потерпілий пояснив, що наприкінці серпня 2022 року він прийшов з товаришем після роботи на територію колишнього асфальтного заводу по АДРЕСА_3 , де вони вживали спиртне. Мимо них проходили його знайомі, хлопець на ім`я ОСОБА_9 та дівчина ОСОБА_10 . ОСОБА_9 почав питати коли він поверне борг та дав йому декілька ляпасів. Потім ОСОБА_9 попросив ОСОБА_10 зателефонувати ОСОБА_19 . Через хвилин 15 приїхав ОСОБА_19 та почав його бити. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в цей момент знаходились неподалік. На статисті потерпілий показав, як ОСОБА_4 його декілька разів вдарив, а потім з правого кармана штанів забрав його мобільний телефон «HUAWEI». Показав, що нахилив і забрав телефон. Після цього ОСОБА_4 поїхав в магазин, а коли повернувся, то віддав сім-карту та карту пам`яті. ОСОБА_4 сказав, що віддасть телефон, коли він поверне борг. Вони розійшлись, він пішов додому до матері (том 1 а.с. 196-202);

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 та доданим до нього відеозаписом від 24.09.2022, в ході якого свідок пояснила, що у 20-х числах серпня 2022 року о 18:00 годині вона разом зі своїм хлопцем ОСОБА_7 проходили повз територію колишнього асфальтового заводу. Побачили на бордюрі знайомого хлопця на ім`я ОСОБА_19 з іншим хлопцем, які вживали спиртне. ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_19 та дав йому ляпаса за те, що останній не віддає йому борг у сумі 300 грн. ОСОБА_19 сказав, що віддасть гроші пізніше. ОСОБА_9 сказав, що ОСОБА_19 теж винен гроші ОСОБА_4 , і вона зателефонувала останньому. Потім приїхав на велосипеді ОСОБА_4 , підбіг до ОСОБА_13 та почав його бити, правою рукою дав ляпаса по обличчю та вдарив у живіт кулаком та коліном. ОСОБА_7 стояв осторонь. Потім ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розмовляли. ОСОБА_4 ще раз вдарив ОСОБА_19 та почав лазити по карманах його штанів, дістав карту «Приватбанку» і мобільний телефон. ОСОБА_4 дзвонив до ОСОБА_20 , щоб дізнатись чи є гроші на картці. Після цього ОСОБА_4 поїхав до магазину за голкою. Коли повернувся, дістав сім-карту і карту пам`яті, віддав їх Донському ОСОБА_19 . Телефон ОСОБА_4 забрав собі. ОСОБА_21 пішов кудись, а вони всі пішли до магазину. ОСОБА_4 сказав, що поверне телефон коли ОСОБА_21 віддасть йому борг (том 1 а.с. 205-211);

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_7 та доданим до нього відеозаписом від 04.10.2022, в ході якого свідок пояснив, що у 20-х числах серпня 2022 року він разом з ОСОБА_22 йшли повз територію колишнього асфальтового заводу. Побачили на бордюрі знайомого хлопця на ім`я ОСОБА_19 з товаришем, які пили пиво. Він підійшов до ОСОБА_19 та спитав коли він віддасть йому борг 300 грн. Декілька разів наніс ляпаси по обличчю ОСОБА_19 . Потім він зателефонував ОСОБА_4 , якому ОСОБА_19 теж винен кошти. ОСОБА_4 приїхав через 15-20 хвилин, підійшов до ОСОБА_13 та почав бити. Вони зі ОСОБА_10 стояли осторонь. ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_13 коліном у живіт, рукою по ребрах та голові. ОСОБА_4 нецензурно висловлювався на ОСОБА_13 , запитав чи є в нього телефон, сказав віддати йому, але ОСОБА_21 відмовився. Тоді ОСОБА_4 заліз до передньої кишені штанів ОСОБА_19 та забрав телефон. ОСОБА_4 поїхав в магазин, а коли повернувся, віддав ОСОБА_23 сім-карту та карту пам`яті. Після цього ОСОБА_21 пішов. Він разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_10 пішли у бік магазину. Телефон ОСОБА_13 залишився у ОСОБА_4 , йому телефон він не давав. ОСОБА_4 сказав Донському Антону, що поверне йому телефон, коли останній віддасть йому борг, а якщо не поверне борг, тоді телефон продасть (том 1 а.с. 213-219).

Суд зазначає, що показання потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які були безпосередніми очевидцями події, в цілому узгоджуються між собою та з показаннями інших свідків, письмовими та електронними доказами. Тому суд вважає їх достовірними, підстави ставити їх під сумнів відсутні, як і показання допитаних в якості свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та інші докази.

Таким чином, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України (відкритого викрадення чужого майна (грабежу), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану), повністю доведена, оскільки підтверджується доказами, наданими стороною обвинувачення, які в цілому узгоджуються між собою та не суперечать один одному.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого в тій частині, що потерпілий добровільно віддав телефон, який забрав собі ОСОБА_7 , а не він. Такі доводи обвинуваченого суд розцінює як спосіб самозахисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення злочину, оскільки вони повністю спростовуються показаннями, наданими в судовому засіданні потерпілим ОСОБА_6 , свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , протоколами проведення слідчих експериментів за участі останніх, протоколом огляду місця події за участі потерпілого, показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , заявою обвинуваченого про добровільну видачу мобільного телефону та протоколом огляду речі (телефону). Саме на підставі сукупності зазначених доказів суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом, що обвинувачений ОСОБА_4 відкрито викрав у потерпілого ОСОБА_6 мобільний телефон.

В судовому засіданні обвинувачений послався на те, що телефон потерпілого працівникам поліції видав ОСОБА_24 , у якого він знаходився, а заяву про добровільну видачу телефону він написав під диктовку працівника поліції та підписав, оскільки працівник поліції пояснив, що йому за це нічого не буде.

Такі твердження обвинуваченого спростовуються вищенаведеними доказами. Окремо суд наголошує, що ОСОБА_4 у заяві від 23.08.2022, написаній та підписаній ним власноручно, вказав, що добровільно видає телефон, який забрав 23.08.2022 у ОСОБА_6 . Окрім того, в протоколі огляду речі від 23.08.2022, складеному за участі ОСОБА_4 та в якому міститься його підпис, зазначено, що останній добровільно видав мобільний телефон та під час огляду пояснив, що забрав телефон у ОСОБА_6 . Будь-яких зауважень з цього приводу ані у заяві, ані у протоколі ОСОБА_4 не зазначив. Обгрунтовані підстави вважати, що зазначену заяву та протокол ОСОБА_4 підписав недобровільно, відсутні.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує наступне. Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю (потерпілий є особою з інвалідністю з дитинства, 3 група).

Як особа обвинувачений ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий.

З урахуванням всіх обставин у справі, даних, що характеризують особу обвинуваченого, який будучи раніше судимий за вчинення умисних злочинів, на шлях виправлення не став та в період іспитового строку вчинив новий тяжкий умисний злочин, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Оскільки злочин було вчинено в період іспитового строку, остаточне покарання ОСОБА_4 слід призначити за правилами ст. 71 КК України за сукупністю вироків та до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

У цьому кримінальному провадженні на виконання ухвали Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.01.2023 ОСОБА_4 було затримано 28.04.2023 з метою приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Ухвалою суду від 29.04.2023 до обвинуваченого ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. При цьому ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16.05.2023 скасовано звільнення від покарання з випробуванням ОСОБА_4 за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.07.2022, засудженого направлено в місця позбавлення волі для відбування призначеного судом покарання у виді 5 років позбавлення волі. Постановлено ОСОБА_4 до набрання ухвалою суду законної сили обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк покарання рахувати з 16.05.2023.

Тому відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_4 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення (з 28.04.2023 по 16.05.2023).

Оскільки на час ухвалення цього вироку ОСОБА_4 з 16.05.2023 відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.07.2022, тому підстав для обрання запобіжного заходу суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Витрати в сумі 755,12 грн., понесені під час проведення судової товарознавчої експертизи, підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, оскільки його винуватість знайшла своє підтвердження у судовому засіданні.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 100, 124, 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд УХВАЛИВ: Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 1 (один) місяць.

Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області у справі №539/992/22 від 25 липня 2022 року у виді 1 (одного) місяця позбавлення волі, призначивши ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 7 (семи) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати. Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня набрання цим вироком законної сили. На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 28.04.2023 по 16.05.2023 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експертів, понесені під час проведення судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/117-22/11841-ТВ від 15.09.2022 у розмірі 755,12 грн. (сімсот п`ятдесят п`ять гривень дванадцять копійок).

Речові докази:

- мобільний телефон «HUAWEI Y6» IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , модель ATU-L21, який зберігається в камері речових доказів Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, повернути потерпілому ОСОБА_6 ;

- 3 DVD-R диски з відеозаписами слідчих експериментів за участі потерпілого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_7 , які долучено до матеріалів кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом тридцяти днів із дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1