УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальних проваджень №0000660 від 13.06.2022р., №0001246 від 03.12.2022р. за апеляційною скаргою зі змінами, прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2024 року, якою застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, який проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого

-за ознаками вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисник ОСОБА_10

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги зі змінами, прокурора.

В апеляційній скарзі зі змінами прокурор просить ухвалу суду скасувати з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою суду застосовано до ОСОБА_7 через вчинення ним суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 185 КК України, примусові заходи медичного характеру - госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом. У застосуванні запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді утримання в закладі з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку до набрання ухвали законної сили відмовлено. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.

В апеляційній скарзі зі змінами прокурор вважає ухвалу суду незаконною тому, що вона не відповідає вимогам ст. 372 КПК України. Зокрема, у ній не зазначено назву та склад суду, секретаря судового засідання, найменування (номера) кримінального провадження, прізвища, ім`я і по батькові особи, року місяця і дати її народження, місця народження та проживання, сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження. Просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вказує, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ознаками діянь, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану. Натомість суд, застосовуючи примусові заходи медичного характеру до ОСОБА_7 , всупереч викладеним у клопотанні встановленим органом досудового розслідування обставинам, змінив кваліфікацію суспільно небезпечних діянь з ч.4 ст. 185 КК України на ч.1 ст.185 КК України, виключивши ознаки: «повторність» та «вчинений в умовах воєнного стану». Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив, що вважає доведеним вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечних діянь у стані неосудності та кваліфікував вказані діяння за ч.1 ст.185 КК України.

Погоджуючись із висновком суду про виключення ознаки «повторність», прокурор не погоджується із рішенням суду про виключення ознаки суспільно небезпечного діяння, скоєного «під час воєнного стану».

Посилаючись на постанову Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду України від 16.01.2023 у справі №761/37225/20 не погоджується з рішенням суду про виключення ознаки суспільно небезпечного діяння, скоєного «під час воєнного стану». Оскільки, ознака крадіжки «скоєної в умовах воєнного стану» при кваліфікації суспільно небезпечного діяння за ч. 4 ст. 185 КК У країни є ознакою об`єктивної сторони складу відповідного кримінального правопорушення, що характеризує обстановку та час його вчинення, відтак не залежить від «усвідомлення» особи, яка його скоїла, тобто не відображає елементи суб`єктивної сторони вчиненого діяння.

Відтак прокурор вважає, що мало місце вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

До Ленінського районного суду м. Миколаєва надійшли клопотання прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000660 від 13.06.2022 року та у кримінальному провадженні №0001246 від 03.12.2022р. відносно ОСОБА_7 .

У клопотаннях зазначено, що ОСОБА_7 страждаючи хронічним психічним захворюванням - параноїдною шизофренією, не усвідомлював свої дії та не міг керувати ними, вчинив суспільно небезпечне діяння, при наступних обставинах, так 28.05.22 приблизно о 05 год. ОСОБА_7 перебував в стані неосудності біля будинку АДРЕСА_2 , де таємно шляхом вільного доступу викрав двоколісний трюковий самокат торгівельної марки Best Scooter S 00149 вартістю 850 грн., який належить ОСОБА_11 . Після чого місце події з викраденим залишив, чим було спричинене матеріальні збитки ОСОБА_11 в розмірі 850 грн.

02.12.2022 приблизно о 17:50 ОСОБА_7 перебуваючи в стані неосудності знаходився у приміщенні магазину ТОВ "Епіцентр-К" в м. Миколаєві, Херсонське шосе, 1, де в торгівельному залі помітив візок на якому знаходилась жіноча куртка, що належить потерпілій ОСОБА_12 , вартістю 484,33 грн. і таємно викрав цю куртку. Після чого залишив місце пригоди з викраденим, чим було заподіяно матеріальні збитки ОСОБА_12 на суму 484,33 грн.

Вказані дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані як суспільно-небезпечні діяння, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень за ч.4 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану та за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна ( крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Дійшовши висновку, що ОСОБА_7 у стані неосудності скоїв два суспільно небезпечних діяння, які за об`єктом посягання та об`єктивною стороною підпадають під ознаки кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), суд зазначив, що дії ОСОБА_7 в клопотаннях описані всупереч змісту поняття неосудності. Суб`єктивний характер його дій (спрямованість, мета, умисел, мотив) зазначений безпідставно. Так само безпідставно в клопотанні кваліфіковані дії ОСОБА_7 у прив`язці до існуючого в державі воєнного стану, оскільки неосудна особа не усвідомлює негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки, а кваліфікований злочин, в даному випадку - скоєння у мовах воєнного стану (стосовно другого епізоду ще й повторно), і характеризує підвищений характер суспільної небезпеки. І суспільне небезпека не охоплюється з виходячи зі зроблених вище висновків обставинами, що складають об`єктивну сторону суспільно небезпечного діяння. Відтак дії ОСОБА_7 кваліфікуються, виходячи з фактичних обставин вчиненого та наслідків, що настали.

Враховуючи висновок судових психіатричних експертиз та керуючись приписами ст.19 КК України, суд прийшов до висновку, про доцільність застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів зміненої апеляційної скарги, думку захисника обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення зміненої апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ст. 512 КПК України судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосування, а в силу ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд, застосовуючи примусові заходи медичного характеру щодо ОСОБА_7 , всупереч викладеним у клопотанні встановленим органом досудового розслідування обставинам змінив кваліфікацію суспільно-небезпечних діянь з ч. 4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 185 КК України, виключивши ознаки: «повторність» та «вчинений в умовах воєнного стану».

Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив, що вважає доведеним вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечних діянь у стані неосудності та кваліфікував вказані діяння за ч.1 ст.185 КК України, при цьому послався на те, що дії ОСОБА_7 в клопотанні описані всупереч змісту поняття неосудності. Суб`єктивний характер його дій (умисел, мотив, мета тощо) у клопотанні зазначений безпідставно. Так само безпідставно в клопотанні кваліфіковані дії ОСОБА_7 у прив`язці до існуючого в державі воєнного стану, оскільки неосудна особа не усвідомлює негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки, а кваліфікований злочин, в даному випадку - скоєння в умовах воєнного стану ( стосовно другого епізоду - ще й повторно), і характеризує підвищений характер суспільної небезпеки. Зазначивши, що дії ОСОБА_7 судом кваліфікуються, виходячи з фактичних обставин вчиненого та наслідків, що настали.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно до Постанови Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду України від 16.01.2023 у справі №761/37225/20 в якій зазначено, що суспільна небезпека діяння, вчиненого в стані неосудності, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, має також оцінюватись за загальними критеріями - характером і ступенем з урахуваннях всіх вищезазначених елементів, які їх визначають (характером суспільних відносин, на які діяння посягає, об`єктивними ознаками діяння, а саме місцем, часом, обстановкою, способами й засобами його вчинення, знаряддям, кількістю осіб, характером суспільно-небезпечних наслідків, інтенсивністю посягання, видом і розміром шкоди, яка заподіюється діянням охоронюваним кримінальним законом суспільним відносинам чи ставить їх під загрозу реального заподіяння такої шкоди). При кримінально-правовій оцінці суспільно небезпечного діяння, вчиненого особою в стані неосудності, суд має виходити із об`єкта посягання та об`єктивної сторони вчиненого діяння з урахуванням всіх фактичних обставин і зовнішнього прояву дій особи.

Військовий стан в країні введено в дію відповідним Законом, який зокрема визначає певний особливий правовий режим та порядок управління, визначає конституційні обмеження. Ознака крадіжки «скоєної в умовах воєнного стану» при кваліфікації суспільно небезпечного діяння за ч. 4 ст. 185 КК України є ознакою об`єктивної сторони складу відповідного кримінального правопорушення, що характеризує обстановку та час його вчинення, відтак не залежить від «усвідомлення» особи, яка його скоїла, тобто не відображає елементи суб`єктивної сторони вчиненого діяння.

Всупереч викладеному, встановивши, що суспільно небезпечне діяння ОСОБА_7 вчинено у стані неосудності, суд першої інстанції, приймаючи рішення про виключення кваліфікуючих ознак: «повторність» та «вчинений в умовах воєнного стану» дійшов помилкового висновку про кваліфікацію дій останнього за ч.1 ст. 185 КК України.

Крім того, положення ст. 372 КПК України передбачають вимоги до змісту ухвали, яка складається з: 1)вступної частини із зазначенням: дати і місця її постановлення; назви та складу суду, секретаря судового засідання; найменування(номера)кримінального провадження; прізвища, ім`я і по батькові підозрюваного, обвинуваченого, року, місяця і дня його народження, місця народження і місця проживання; закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа; сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження; 2)мотивувальної частини із зазначенням: суті питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; 3)резолютивної частини із зазначенням: висновків суду; строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Ухвала суду як судове рішення має бути викладена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Разом з тим, оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст. 372 КПК України. Зокрема, у ній не зазначено назву та склад суду, секретаря судового засідання, найменування (номера) кримінального провадження, прізвища, ім`я і по батькові особи, року місяця і дати її народження, місця народження та проживання, сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що оскаржена ухвала суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст.ст.370,372 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ст.ст.409, 412 КПК України, а тому з урахування усіх порушень, встановлених під час апеляційного розгляду справи, ухвала підлягає скасуванню. Оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, то ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, провести судове провадження у відповідності до вимог КПК та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст.ст. 2, 7 КПК.

Керуючись ст.376, 404, 405,407, 409, 412, 415, 419, 424, 426, 532 КПК України апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2024 року, якою застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом, стосовно ОСОБА_7 - скасувати.

Призначити новий розгляд клопотання прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000660 від 13.06.2022 року та у кримінальному провадженні №0001246 від 03.12.2022р. відносно ОСОБА_7 , в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді