1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/267/21 1-кп/335/124/2024
27 лютого 2024 року м. Запоріжжя
12.01.2021 до суду надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_4 за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.
Згідно зазначеного клопотання 25.08.2020 приблизно о 16 год 50 хв ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропних речови без мети збиту, діючи всупереч вимогам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» № 60/95-ВР від 15.12.1995, заходячись біля буд. 75 по бул. Гвардійському у м. Запоріжжі, знайшов на землі зіп-пакет, у якому міститься зіп-пакет з речовиною рослинного походження. Усвідомлюючи, що даний зіп-пакет містить психотропну речовину, ОСОБА_4 підняв зазначений зіп-пакет, тим самим незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину «Плодовите тіло грибів, що містить псилоцин», який поклав до своєї сумки, де став незаконно зберігати при собі без мети збуту.
Продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, ОСОБА_4 , незаконно зберігаючи при собі придбану психотропну речовину, направився за місцем свого проживання, проте одразу був зупинений працівниками поліції, якими в ході проведення огляду місця події, в період часу з 17 год 10 хв до 17 год 25 хв вказаного дня, біля буд. 75 по бул. Гвардійському у м. Запоріжжі, у останнього вилучено зіп-пакет, у якому міститься зіп-пакет з речовиною рослинного походження, яка відповідно до висновку експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України № 7-2360 від 31.08.2020 містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено «Плодовите тіло грибів, що містить псилоцин», маса якої в перерахунку на основу складає 2,8339 г.
Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 538 від 21 грудня 2020 року у ОСОБА_4 виявляв та виявляє у теперішній час психічний розлад у вигляді шизофренії, параноїдна форма, епізодичний перебіг, з наростаючим дефектом особистості, параноїчний синдром. Таким чином, він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом у теперішній час також не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної установи зі звичайним спостереженням.
В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження, в обґрунтування якого зазначив, що під час судового розгляду ОСОБА_4 регулярно звертається до відповідних лікарів з метою проходження необхідного лікування. Так, в період з 22.03.2021 по 12.04.2021 ОСОБА_4 добровільно пройшов курс лікування в КНП «Медичний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР. Кім того, в період з 16.04.2021 по 05.05.2021 ОСОБА_4 добровільно пройшов повторний курс лікування у зазначеному лікувальному закладі.
У зв`язку з викладеним, під час судового розгляду призначена повторна судово-психіатрична експертиза ОСОБА_4 , за результатами якої встановлено, що стан здоров`я останнього покращився та він не потребує госпіталізації до психіатричної установи, а потребує амбулаторного лікування, яке регулярно проходить.
Під час допиту 13.02.2024 експерта встановлено, що причинами до покращення стану здоров`я ОСОБА_4 слугували відмова від вживання психоактивних речовин, проходження лікування та терапії.
У зв`язку з військовою агресією РФ проти України ОСОБА_4 виїхав за межі України та тривалий час перебуває за кордоном, де продовжує амбулаторне лікування у медичних закладах Республіки Польща та Королівства Норвегія, про що свідчать надані захисником документи, зокрема рецепти на призначення медичних препаратів.
Поведінка ОСОБА_4 під час судового розгляду, добровільне проходження ним лікування свідчать про зміни у стані його здоров`я, внаслідок яких відпала потреба у застосуванні примусових заходів медичного характеру.
З огляду на викладене, прокурор просить суд закрити кримінальне провадження щодо застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру на підставі ч. 4 ст. 513 КПК України.
Захисник в судовому засіданні підтримав клопотання прокурора та також звернувся до суду з аналогічним за змістом клопотанням, в якому просив закрити кримінальне провадження на підставі ч. 4 ст. 513 КПК України.
ОСОБА_4 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав клопотання прокурора та його захисника, суду пояснив, що під час судового розгляду клопотання він систематично проходив лікування, навіть після того як виїхав за кордон після повномасштабного вторгнення військ РФ на територію України, про що його захисником надані відповідні медичні документи. Внаслідок добровільного лікування відбулися позитивні зміни його психічного стану.
Законний представник також підтримав клопотання прокурора та захисника, просив їх задовольнити.
Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Частиною 4 ст. 503 КПК Украъни передбачено, що примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.
Як встановлено ст. 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
Згідно зі ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
Якщо буде встановлено, що суспільно небезпечне діяння особа вчинила у стані неосудності, а на момент судового розгляду видужала або внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.
Дії ОСОБА_4 мають ознаки кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.
Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 538 від 21 грудня 2020 року ОСОБА_4 виявляв психічний розлад у вигляді шизофренії, параноїдна форма, епізодичний перебіг, з наростаючим дефектом особистості, параноїчний синдром. Таким чином, він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом на момент проведення зазначеної експертизи ОСОБА_4 також не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, у зв`язку із чим потребував застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної установи зі звичайним спостереженням.
Отже, ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, у стані неосудності.
Ухвалою суду від 19.08.2021 за клопотанням прокурора призначено первинну амбулаторну судово-психіатричну експертизу стосовно ОСОБА_4 , проведення якої доручено експертам КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР. На вирішення експертам поставлені питання: чи страждає на теперішній час ОСОБА_4 якими-небудь психічними захворюваннями та чим може він за свої психічним станом у теперішній час усвідомлювати свої дії та керувати ними? Чи потребує ОСОБА_4 застосування примусових заходів медичного характеру?
Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 446 від 06.10.2021 ОСОБА_4 виявляє на теперішній час ознаки психічного розладу у вигляді шизофренії, параноїдна форма, епізодичний перебіг з наростаючим дефектом особистості, стан нестійкої медикаментозної ремісії. За своїм психічним станом у теперішній час він не може у повній мірі (обмежено) усвідомлювати свої дії і керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді примусової амбулаторної психіатричної допомоги.
З висновку судово-психіатричного експерта № 446 від 06.10.2021 вбачається, що 22.03.2021 по 12.04.2021 та з 16.04.2021 по 05.05.2021 ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР з діагнозом «шизофренія, параноїдна форма, бесперервно-прогредієтний тип перебігу на органічному тлі, обтяжена вживанням канабіоїдів, галюцінаторно-параноїдний синдром з тривожним компанентом». На тлі проведеного лікування стан з позитивною динамікою. Після виписки ОСОБА_4 систематично відвідує лікаря психіатра, постійно приймає підтримуючу терапію, припинив вживання коноплі.
Згідно відомостей, наданих 06.02.2024 Центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, ОСОБА_4 27.03.2022 виїхав за межі України та не територію України з того часу не повертався.
З наданих захисником фотокопій документів вбачається, що ОСОБА_7 з 21.06.2023 проживає в Королівстві Норвегія, де відвідує поліклініку, приймає призначені йому лікарем медикаменти.
Матеріали справи не містять відомостей, що ОСОБА_4 становить небезпеку для себе та оточуючих.
Враховуючи те, що ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, впродовж усього судового провадження добровільно та усвідомлено проходить стаціонарне та амбулаторне лікування, небезпеки для себе та оточуючих не становить, суд доходить висновку, що на момент судового розгляду внаслідок змін у стані здоров`я ОСОБА_4 відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру, а тому кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру відносно нього підлягає закриттю на підставі ч. 4 ст. 513 КПК України.
Керуючись ст. ст. 242, 332, 372, 376, 509, 513 КПК України, суд
Кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України закрити на підставі ч. 4 ст. 513 КПК України.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1