УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року

м. Київ

справа № 135/219/23

провадження № 51-1184ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 07 вересня 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 листопада 2023 року щодо останнього,

встановив:

За вироком Ладижинського міського суду Вінницької області від 07 вересня 2023 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2004 року за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців, звільненого умовно?достроково 04 червня 2010 року, невідбутий строк 1 рік 9 місяців 4 дні; вироком Ладижинського міського суду від 05 листопада 2018 року за ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК з іспитовим строком 3 роки, засуджено за пунктами 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК до покарання:

- за пунктами 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна на користь держави України;

- за ч. 4 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна на користь держави України.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна на користь держави України.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання 19 грудня 2022 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Також вироком вирішено питання щодо обчислення початку строку відбування покарання, процесуальних витрат та долю речових доказів у кримінальному провадженні, залишено без змін запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Вироком суду встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 06 години ОСОБА_5 прийшов до квартири своєї знайомої ОСОБА_6 , що за адресою: АДРЕСА_2 , де з дозволу власниці квартири зайшов до приміщення кімнати та попросив її позичити гроші в сумі 500 грн.

У відповідь на прохання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 надала йому в борг грошові кошти в сумі 300 грн, відмовивши в наданні решти коштів. У зв`язку з цим між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виникла словесна суперечка.

Переслідуючи мету незаконного особистого збагачення, ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що ОСОБА_7 може зберігати в своєму помешканні грошові кошти і цінне майно, вирішив із корисливих мотивів вчинити умисне вбивство потерпілої.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння майном, ОСОБА_5 , застосувавши до потерпілої фізичну силу, ударив кулаком правої руки в ділянку голови, в результаті чого вона впала на підлогу.

Після того, як ОСОБА_6 піднялась на ноги та намагалась виштовхати ОСОБА_5 з квартири, він, застосувавши до потерпілої фізичну силу, користуючись її нездатністю чинити опір через похилий вік, вдруге ударив кулаком правої руки в область голови, внаслідок чого вона знову впала на підлогу.

Реалізуючи свій умисел, спрямований на вчинення умисного вбивства ОСОБА_6 , ОСОБА_5 підійшов до потерпілої, яка в цей час перебувала в горизонтальному положенні на підлозі, та діючи умисно, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для її життя в момент заподіяння, наніс множинні сильні удари руками та взутими ногами по життєво важливому органу людини - голові ОСОБА_6 , при цьому потерпіла намагалася захищатися кистями рук від ударів і чинити нападнику фізичний супротив.

Таким чином, ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження, від яких потерпіла померла на місці події.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта від 18 січня 2023 року № 100 при проведенні експертизи трупа громадянки ОСОБА_6 виявлено такі тілесні ушкодження: важку закриту черепно-мозкову травму в вигляді множинних саден, забійних ран обличчя і волосяної частини голови, множинних синців і широких гематом в ділянках волосяної частини голови, обличчя, закритий перелом кісток носу зі зміщенням уламків, широкий субдуральний крововилив, множинні вогнищеві і злиті крововиливи в м`які мозкові оболонки, синці, садна в ділянках кистей обох рук. Важка закрита тупа черепно-мозкова травма знаходиться в безпосередньому причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть громадянки ОСОБА_6 наступила від набряку-здавлення головного мозку внаслідок наростаючої важкої тупої закритої черепно-мозкової травми.

У подальшому, ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний умисел, обшукав помешкання ОСОБА_6 та, не виявивши грошових коштів, заволодів її мобільним телефоном марки «Redmi 5 Plus» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 в корпусі чорного кольору, ринкова вартість якого, відповідно до висновку експерта від 07 лютого 2023 року № СЕ-19/102-23/2538-ТВ, на момент вчинення злочину, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 становила 2099, 67 грн. Після чого, ОСОБА_5 , не бажаючи бути викритим, зник з місця події, заволодівши телефоном потерпілої, чим заподіяв матеріальну шкоду в розмірі 2099, 67 грн.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 листопада 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Доводи касаційної скарги та її вимоги

У касаційній скарзі захисник просить змінити оскаржені судові рішення щодо засудженого ОСОБА_5 у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і його особі через суворість та пом`якшити покарання, призначене за правилами ст. 70 КК, призначивши його у виді позбавлення волі на строк 13 років.

В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам, які пом`якшують покарання засудженого, зокрема таким як зізнання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди.

Суд апеляційної інстанції, в недотримання приписів ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), перевіряючи доводи апеляційної скарги, обмежився загальними висновками, які, на переконання захисника, є необґрунтованими, не навів належних мотивів до неврахування як обставини, яка пом`якшує покарання, щирого каяття засудженого та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії оскаржених судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися ст. ст. 412-414 цього Кодексу.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи захисника про невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на призначення покарання.

Як убачається зі змісту оскаржених судових рішень вказаних вимог закону суди попередніх інстанцій дотримались.

З копії вироку вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_5 покарання за інкриміновані кримінальні правопорушення, керуючись вказаними нормами закону, врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими, а також дані про особу винного, який раніше судимий, не одружений, на утриманні осіб не має, не працевлаштований, за місцем реєстрації характеризується незадовільно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Також місцевий суд врахував як обставину, яка обтяжує покарання, вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК, судом першої інстанції не встановлено.

Серед іншого, суд не врахував в якості обставини, яка пом`якшує покарання, щире каяття, про яке зазначено в обвинувальному акті. В обґрунтування такого рішення взяв до уваги правовий висновок Касаційного кримінального суду Верховного Суду, відображений в постанові від 15 листопада 2021 року у справі № 199/6365/19 (провадження № 51-3198км21), та не встановив даних про таку оцінку засудженим своїх дій, які би мали ознаки щирого каяття.

З огляду на наведене, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність, і дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому покарання в межах санкцій інкримінованих статей, визначивши покарання за пунктами 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна, а за ч. 4 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна, що є середнім розміром передбаченого санкцією цієї норми покарання у виді позбавлення волі.

Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, цей суд перевірив посилання й доводи сторони захисту у апеляційній скарзі, які, серед іншого, стосувались призначення ОСОБА_5 покарання, і, не встановивши підстав для зміни чи скасування вироку місцевого суду в цій частині, навів достатні аргументи та підстави для його залишення без змін.

Колегія суддів апеляційного суду, з огляду на встановлені обставини кримінального провадження, констатувала правильність призначеного ОСОБА_5 покарання та його відповідність принципу «справедливого судового розгляду», встановленого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Суд спростував доводи апеляційної скарги захисника про неврахування місцевим судом відсутності, на його переконання, обставин, які обтяжують покарання, та про наявність обставин, які його пом`якшують - щирого каяття, визнання своєї вини, публічного вибачення перед потерпілим, сприяння розкриттю злочину.

Відмовляючи у задоволенні вимог апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції врахував тяжкість вчинених ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, що є умисними, вчиненими з корисливою метою та особливо тяжкими, внаслідок яких настали невідворотні наслідки у вигляді смерті людини.

Перевірив правильність врахування місцевим судом вчинення злочину щодо особи похилого віку як обставини, яка обтяжує покарання, обґрунтовано погодився з таким висновком.

Також апеляційний суд погодився із висновками місцевого суду щодо відсутності обставин, які покарання пом`якшують, навів належні мотиви такого рішення, де констатував, що визнання вини та щире каяття особи у вчиненні злочину мають знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження, проте в цій справі таких не встановлено.

Підстав стверджувати про наявність сприяння розкриттю злочину та вибачення перед потерпілим як обставин, які пом`якшують покарання, колегія суддів апеляційного суду не встановила, оскільки сторона захисту не навела обґрунтованих доказів, що підтверджують допомогу ОСОБА_5 в кримінальному провадженні, яка відобразилась у розкритті злочинів чи встановленні тих обставин, які не були би відомі слідству.

З урахуванням установлених судами першої й апеляційної інстанцій обставин вчинення кримінального правопорушення, ступеню його тяжкості, даних про особу засудженого ОСОБА_5 та з огляду на доводи касаційної скарги захисника, які є аналогічними доводам його апеляційної скарги, колегія суддів Верховного Суду також не вбачає підстав для призначення йому покарання за інкриміновані кримінальні правопорушення більш м`якого, ніж призначено судом.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення (ч. 2 ст. 65 КК). Виправленням засудженого є такий вплив покарання на його свідомість, за допомогою якого усуваються ті його негативні риси, що призвели до вчинення кримінального правопорушення, і виявляється у внесенні коректив у соціально-психологічні характеристики засудженого, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, в тому числі і кримінального. Досягнення мети виправлення означає, що в результаті застосування до засудженого засобів кримінально-правового впливу в його особистості відбулися такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів. Воно досягається через усвідомлення та засудження винуватим вчиненої ним суспільно небезпечної дії. Водночас виправлення має спиратися на об`єктивні обставини, які здатні забезпечити ресоціалізацію засудженого.

Зі змісту оскаржених судових рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій дали належну оцінку на предмет наявності або відсутності обставин у цьому кримінальному провадженні, які пом`якшують покарання, або його обтяжують, зокрема й тим, про які йдеться у касаційній скарзі.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду в частині призначення покарання за злочини, передбачені пунктами 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК, вмотивованість їх висновків з питань справедливості призначеного ОСОБА_5 покарання з точки зору необхідності та достатності для його виправлення, захисник у касаційній скарзі не навів. Не вбачається таких обставин і зі змісту оскаржених судових рішень.

За усталеною правозастосовною практикою щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї протиправної поведінки. Йому притаманне не просто формальне визнання винуватим тих обставин, які ставляться в провину, та своєї винуватості, а дійсне засудження свого вчинку, готовність змінити спосіб життя і не вчиняти нових правопорушень, яке характеризує поведінку винуватого з позицій її внутрішньої переорієнтації, критичну оцінку своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, і це має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Натомість з оскаржених судових рішень вбачається, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, у 2004 році за умисне вбивство та в 2018 році за незаконне поводження із зброєю. У даному кримінальному провадженні спочатку свою вину визнав частково, заперечував фактичні обставини та наявність умислу на вчинення вбивства, давав визнавальні показання частково та вибірково, а потім в ході судового розгляду визнав обставини вчинення інкримінованих йому злочинів в повному обсязі, пояснив, що не оспорює обставини вчинення ним злочину, але зазначив, що не пам`ятає деталі нанесення тілесних ушкоджень кулаками рук і ногами потерпілій, коли вона впала на підлогу. Зазначені обставини отримали вірну оцінку судами попередніх інстанцій як такі, що не свідчать про наявність у діях засудженого ознак щирого каяття. Інших доказів або документів, які би свідчили про протилежне, з матеріалів кримінального провадження суди не встановили. Не йдеться про такі й у змісті касаційної скарги захисника.

Що стосується тверджень про неврахування судами активного сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, то колегія суддів касаційного суду за доводами касаційної скарги не вбачає підстав до спростування висновку апеляційного суду про відсутність такого у даному кримінальному провадженні.

Активним сприянням розкриттю злочину є добровільна допомога слідству, яка виявляється у повідомленні правоохоронному органу або суду обставин і фактів по справі, наданні доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викритті інших співучасників, визначенні ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом, і таке сприяння має бути активним, ініціативним та підтвердженим доказами. Натомість, посилаючись на активне сприяння ОСОБА_5 розкриттю злочинів, захисник не зазначив, у чому ж саме полягала його активність та ініціативність у сприянні правоохоронним органам.

Колегія суддів зауважує, що сам факт не заперечення засудженим фактичних обставин кримінального провадження під час процесуальних дій на стадії досудового розслідування та під час судового розгляду не може вважатися активним сприянням розкриттю злочинів як обставина, яка пом`якшує покарання, оскільки фактичні обставини встановлені поза волею та бажанням засудженого. Давати оцінку показанням та матеріалам слідчого експерименту на предмет їх достовірності, з огляду на приписи ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції не має права.

Вказівки на інші обставини, які би свідчили про надання засудженим будь-яких доказів у кримінальному провадженні, видачі майна, здобутого злочинним шляхом, та інших його активних дій, спрямованих на допомогу слідству у встановленні невідомих фактів, та які були би підтверджені відповідними доказами у цьому кримінальному провадженні, суди попередніх інстанцій не встановили, не наведено таких й у касаційній скарзі захисника.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав до спростування висновків судів попередніх інстанцій, адже за доводами касаційної скарги захисника ОСОБА_4 касаційним судом не встановлено, що судами попередніх інстанцій при призначенні покарання ОСОБА_5 залишена поза увагою бодай одна із таких обставин, що є пом`якшуючою та істотно зменшує ступінь тяжкості вчинених злочинів.

Покарання, призначене засудженому є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, а також попередження вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в касаційній скарзі захисника, Суд не знаходить, а тому згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК доходить висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 07 вересня 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 листопада 2023 року щодо останнього.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3