Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/3389/24
У Х В А Л А

17.05.2024 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду клопотання дізнавача сектору дізнання ВП №1 Берегівського РВП Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, за № 0000263, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.05.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Дізнавач сектору дізнання ВП №1 Берегівського РВП Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором, звернулася до слідчого судді з відповідним клопотанням.

Клопотання обґрунтовується тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 16 травня 2024 року близько 19 години 21 хвилин, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , будучи учасником дорожнього руху, керуючи автобусом, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , прибув в ППр «Дякове» на виїзд з України, де під час встановлення особи - водія транспортного засобу, виконуючи законну вимогу працівників ДПСУ щодо надання їм документів на транспортний засіб та водійського посвідчення, достовірно знаючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_2 начебто видане ІНФОРМАЦІЯ_2 на його ім`я є підробленим, пред`явив його уповноваженим службовим особам ДПСУ, чим здійснив використання завідомо підробленого документа, шляхом пред`явлення.

17 травня 2024 року, відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000263, з правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 358 КК України.

16 травня 2024 року в період часу з 20 години 00 хвилин по 20 годину 20 хвилин, старшим слідчим СВ відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_5 , в присутності двох понятих, було проведено огляд місця події, а саме огляд службового кабінету КПП «Дякове», що розташований по АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено: посвідчення водія видане на ім`я ОСОБА_4 , серії НОМЕР_2 , від 25.06.2019 року видане ТСЦ 2145.

Згідно постанови про визнання речовим доказом від 17.05.2024 року винесеної старшим дізнавачем СД відділення поліції №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , посвідчення водія видане на ім`я ОСОБА_4 , серії НОМЕР_2 , яке зберігається при матеріалах кримінального провадження, визнано речовими доказами.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб

Відповідно до ч. 3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 172 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до норм ч. 1 ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 236 ч. 7 - при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Згідно ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Частина 2 вказаної статті вказує на те, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: пункт 1) використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі сліди, пункт 3) є предметом кримінального правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 168 тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тобто, вилучені в ході огляду місця події речі є тимчасово вилученим майном.

Метою накладення арешту є збереження речових доказів, з метою унеможливити розпоряджатися вищевказаним майном, щоб запобігти зникненню, втраті або пошкодженню відповідного майна.

Підставою для накладення арешту є те, що вилучені рослині речовини відповідно до ст.98 КПК України визнані речовими доказами згідно постанови дізнавача, а тому виникла необхідність у кримінальному провадженні вжити заходи щодо збереження речових доказів у вигляді арешту вказаного майна та проведення експертиз.

Також встановлено, що посвідчення водія видане на ім`я ОСОБА_4 , серії НОМЕР_2 , від 25.06.2019 року видане ТСЦ 2145, може містити ознаки підробки, і тому в органу досудового розслідування виникла необхідність у проведенні технічної експертизи документа та інших слідчих дій.

Враховуючи викладене, з метою запобігання зникненню, втраті чи частковому знищенню речових доказів по даному кримінальному провадженню, слід накласти арешт на посвідчення водія видане на ім`я ОСОБА_4 , серії НОМЕР_2 , від 25.06.2019 року видане ТСЦ 2145, у зв`язку із чим дізнавач просить суд вказане клопотання задоволити.

Дізнавач в судове засідання не з`явилася, однак подала письмову заяву про розгляд клопотання за її відсутності та про те, що подане клопотання про накладення арешту підтримує та просить суд таке задоволити.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 172 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів (ч.10 ст.170 КПК).

Окрім цього, ч. 2 ст. 9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Слідчий суддя погоджується з доводами дізнавача, що майно, зазначене у клопотанні про арешт майна підпадає під критерії визначені ст.167 КПК України та може бути підшукане, виготовлене, пристосоване чи використане як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

1) призначалися для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

2) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

3) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

За таких обставин клопотання про накладення арешту на майно є підставним та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 369-376 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на речовий доказ - посвідчення водія видане на ім`я ОСОБА_4 , серії НОМЕР_2 , від 25.06.2019 року видане ТСЦ 2145, яке зберігається при матеріалах кримінального провадження, яке 16 травня 2024 року в період часу з 20 години 00 хвилин по 20 годину 20 хвилин було вилучено в ході огляду місця події старшим слідчим СВ ВП №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу небуло подано.

Слідчий суддя ОСОБА_1