ЄУН справи: 336/5961/23
Номер провадження: 1-кп/336/500/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2024 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі сторін: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000191 від 17.03.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, утриманців не має, який проходить військову службу на посаді водія 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «молодшого сержанта», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16 березня 2022 року № 11, ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення, як військовозобов`язаного, призваного на військову службу за мобілізацією, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» та призначено на посаду командира стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти НОМЕР_2 окремого батальйону територіальної оборони (військової частини НОМЕР_1 ).

В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01 липня 2022 року № 99, ОСОБА_4 призначено на посаду навідника посаді водія 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти НОМЕР_2 окремого батальйону територіальної оборони (військової частини НОМЕР_1 ).

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_5 від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_5 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, молодший сержант ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, молодший сержант ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, 27 грудня 2022 року о 19 годині, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив місце несення служби, а саме місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 , поблизу АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби до 19 години 40 хвилин 09 січня 2023 року, а саме до моменту самостійного з`явлення до місця служби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні. Суду пояснив, що не повернувся вчасно на службу, оскільки наближались свята і він хотів відсвяткувати новий рік разом зі своєю матір`ю. Після чого самостійно з`явився до військової частини. Просив суд суворо не карати, зазначив, що висновки для себе зробив, щиро розкаявся, негативно ставиться до свого вчинку. Просив призначити мінімальне покарання.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються. При цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив допитом обвинуваченого, дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 .

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та прокурору, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена під час судового розгляду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, вчиненому в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання, суд, відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, при визначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, класифікується як тяжкий злочин, обставини вчинення кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного, який вину у вчиненні злочину визнав у повному обсязі та усвідомив неправомірність своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому, виявляв щирий жаль з приводу вчиненого та засуджує свої дії; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має зареєстроване та постійне місце проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікарянарколога не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, беззастережне визнання своєї винуватості, той факт, що обвинувачений самостійно повернувся до військової частини, те, що останній приймає безпосередню участь у відсічі збройної агресії російської федерації. Окрім того, суд враховує стан здоров`я обвинуваченого, який, згідно Довідки військово-лікарської комісії від 12.01.2024 за №82, має діагноз: наслідки перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом (16.08.2023) у басейні правої СМА у вигляді вестибуло-атактичного та психооргінічного синдромів. Дисциркуляторна енцефалопатія II стадії змішаного (гіпертонічного та атеросклеротичного) ґенезу, правобічна пірамідна недостатність з помірним порушенням функції ЦНС. Спонтанний САК (13.05.2023). Гіпертонічна хвороба II стадії (комплекс інтима-медіа в ділянці біфуркації ЗС А 1,0-1,2 мм). Гіпертонічна ангіопатія сітківки обох очей. СН0 стадії.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

При цьому, згідно вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Враховуючи сукупність наведених пом`якшуючих обставин справи, суд вважає за можливе призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України (в редакції, чинній на час вчинення злочину) більш м`якого покарання, не зазначеного в санкції ч.5 ст.407 КК України, у вигляді позбавлення волі на строк один рік. На підставі ст. 58 КК України замість покарання за ч. 5 ст. 407 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на один рік, призначити покарання у вигляді службового обмеження для військовослужбовців строком на один рік із відрахуванням із суми грошового забезпечення 10 (десять) відсотків.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Речові докази та витрати, пов`язані з залученням експертів, у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст. 65, 69 КК України, ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ч.1 ст.58 КК України, замінити призначене ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі на строк один рік на покарання у вигляді службового обмеження для військовослужбовців строком на один рік, з відрахуванням із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 в дохід держави в розмірі десяти відсотків.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1