Справа № 149/3930/23
Провадження №11-кп/801/359/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000663 за апеляційною скаргою прокурора Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 09.01.2024, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Хмільника Вінницької області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, не працюючої, яка має двоє малолітніх дітей на утриманні, не судимої,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

- ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

- ч. 1 ст. 209 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади в установах, підприємствах, організаціях, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_7 остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади в установах, підприємствах, організаціях, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_7 постановлено обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення залишено без розгляду.

Вирішено питання з речовим доказом.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 18.11.2023 в обідню пору перебувала в АДРЕСА_2 , де зустріла свого знайомого ОСОБА_9 , після чого між ними розпочалася розмова. Під час розмови вони вирішили придбати алкогольну продукцію та продукти харчування і в подальшому попрямувати до місця проживання останнього, який проживає у АДРЕСА_3 , де вони спільно планували провести час. У подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 попрямували до продуктового магазину ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований у АДРЕСА_2 , де замовивши алкогольну продукцію та продукти харчування, за які ОСОБА_9 розрахувався безготівковим шляхом за допомогою своєї банківської картки банку ПриватБанк з № НОМЕР_1 , і при цьому з метою здійснення даного розрахунку на терміналі ввів пін код від даної картки у присутності ОСОБА_7 , після чого банківську картку помістив у кишеню своєї куртки.

Після цього, ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_9 попрямували до місця проживання останнього за вищевказаною адресою, де почали вживати алкогольні напої та продукти харчування.

У подальшому, 19.11.2023 близько 01 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 ліг відпочивати, а у ОСОБА_7 в цей час виник злочинний умисел, направлений на викрадення банківської картки банку АТ КБ ПриватБанк з № НОМЕР_1 , користувачем якої являється ОСОБА_9 , а у подальшому і викрадення грошових коштів, які знаходяться на ній.

Після чого, ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем проживання потерпілого ОСОБА_9 у АДРЕСА_3 , пересвідчившись у тому, що за її діями не спостерігає потерпілий, діючи з прямим умислом, направленим на заволодіння офіційним документом, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння та його наслідків та бажаючи їх настання, із кишені куртки ОСОБА_9 викрала вказану банківську картку, належну останньому, яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31, ст.1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2000, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 є офіційним документом та містить обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента (банк) та держателя цих спеціальних платіжних засобів, з метою викрадення в подальшому за її допомогою грошових коштів, які зберігались на банківському рахунку ОСОБА_9 .

Не зупинившись на вчиненому, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що на території держави Україна відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжено Указами Президента України, востаннє Указом Президента України 734/2023 від 06.11.2023 з 05 години 30 хвилин 16.11.2023 строком на 90 діб, 19.11.2023 о 02 годині 50 хвилин попрямувала до банкомату ATM5272 SHOP KOMFI, KHMILNYK, який знаходиться у АДРЕСА_4 , де діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, для власного незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, знаючи пін код від банківської картки АТ КБ ПриватБанк з № НОМЕР_1 , належної ОСОБА_9 , таємно викрала, знявши із картки грошові кошти у сумі 5 000 гривень, які ОСОБА_7 витратила на власний розсуд.

Своїми умисними діями, ОСОБА_7 , завдала потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 5 000 гривень.

Крім того, 19.11.2023 приблизно о 05 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 після вчинення кримінального правопорушення - заволодіння коштами потерпілого ОСОБА_9 в сумі 5000 гривень, усвідомлюючи і розуміючи протиправний характер та значення своїх дій, діючи при цьому умисно та цілеспрямовано, достеменно знаючи, що вказані грошові кошти отримані злочинним шляхом, з метою легалізації (відмивання) грошових коштів, одержаних внаслідок вчинення кримінального правопорушення, розуміючи, що внаслідок викриття її злочинної діяльності такі грошові кошти можуть бути вилучені, вона спільно із знайомим ОСОБА_10 , який не був обізнаний про походження грошових коштів та злочинні наміри ОСОБА_7 , витратили викраденні останньою грошові кошти у сумі 2545,60 гривень, які належать потерпілому ОСОБА_9 на придбання товарів у супермаркеті АТБ-МАРКЕТ, що розташований у АДРЕСА_5 , таким чином здійснивши їх легалізацію (відмивання).

Судом першої інстанції дії ОСОБА_7 кваліфікував за ч. 1 ст. 357 КК України за ознаками викрадення офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів; ч. 4 ст. 185 КК України за ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану; ч. 1 ст. 209 КК України за ознаками розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення правочину з таким майном, якщо ці діяння вчиненні особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом.

Не оспорюючи висновків суду щодо правильності кваліфікації дій

обвинуваченої та доведеності її вини, прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду стосовно ОСОБА_7 скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність

призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, обвинуваченої, яка поклалася на розсуд суду, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, а також відповідність кримінально-правової кваліфікації діянь ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України, за обставин, викладених у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюються.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом закону про кримінальну відповідальність і як наслідок невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно

бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за

корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення,

пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або

експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у

стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під

впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції,

при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового

обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення

волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального

правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку

про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він

може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з

випробуванням. У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї

статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного

покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить

нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього

обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на

особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються

судом.

В той час, статтею 77 КК України передбачено, що у разі звільнення від

відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові

покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального

звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України в резолютивній частині обвинувального вироку, з поміж-іншого, має зазначатися покарання, призначене за кожним з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом, а також початок строку відбування покарання.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 21.12.1990 № 11 з наступними змінами «Про практику застосування судами України

процесуального законодавства при вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироків» звернув увагу судів на те, що вирок суду є найважливішим актом правосуддя, повинен бути законним і обґрунтованим, складеним юридично грамотно, з коротким, чітким і зрозумілим формулюванням висновків, щоб при його виконанні не виникало питань і сумнівів, що потребують уточнення.

З метою недопущення вказаних недоліків при призначенні покарання

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 7 від 24.10.2003

«Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснив, що при звільненні з випробуванням від відбування основного покарання суд відповідно до ст. 77 КК України може призначити додаткові покарання: штраф (за умови, що він передбачений санкцією закону, за яким засуджується особа); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційному класу. Додаткові покарання підлягають реальному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку (абз. 5 п. 9).

Як вбачається з резолютивної частини вироку, обвинуваченій

ОСОБА_7 призначено основне покарання у виді позбавлення волі на

строк 5 років та додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати

в установах, підприємствах, організаціях, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями, строком на 2 роки.

При цьому, суд на підставі ст. 75 КК України звільнив її від відбування як основного, так і додаткового покарання, що свідчить про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Оскільки ОСОБА_7 призначено основне та додаткове покарання,

то суд повинен був звільнити її від відбування основного покарання, що судом не було визначено у резолютивній частині вироку.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 55 КК України при призначенні позбавлення

права займатися певною діяльністю як додаткового покарання до

позбавлення волі, у разі застосування статті 77 КК України, строк

додаткового покарання обчислюється з моменту набрання законної сили

вироком.

В резолютивній частині вироку суд не визначив початок строку відбування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, що пов`язані з матеріальною відповідальністю.

Також суд, застосовуючи положення ст. 75 КК України, звільнив

ОСОБА_7 від відбування як основного, так і додаткового покарання,

що в свою чергу потягло не лише неправильне застосування судом закону

України про кримінальну відповідальність, а і невідповідність призначеного

судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі

обвинуваченого внаслідок м`якості, що ніяким чином не зможе вплинути на

її відношення до вчинення нових кримінальних правопорушень та не

сприятиме її перевихованню.

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора та приходить до висновку про необхідність її задоволення та скасування вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку в цій частині, у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Хмільницького міськрайонного суду від 09.01.2024 стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 209 КК України та призначити покарання:

-за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

-за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

-за ч. 1 ст. 209 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади у установах, підприємствах, організаціях, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України визначити

ОСОБА_7 остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим позбавленням позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з

позбавленням права обіймати посади в установах, підприємствах,

організаціях, пов`язані з обліком, збереженням, управлінням та

розпорядженням товарно-матеріальними цінностями строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити

ОСОБА_7 від відбування основного призначеного покарання випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку, терміном 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання роботи, навчання.

Іспитовий строк обчислювати з 04.04.2024.

Початок строку відбування додаткового покарання у виді позбавлення

права обіймати посади в установах, підприємствах, організаціях, пов`язані з

обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями, обчислювати з моменту набрання законної сили вироком.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4