Справа № 308/9437/16-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.04.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/556/22 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.09.2022.

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, із середньою спеціальною освітою, непрацюючий, одружений, раніше судимий, засуджений:

- за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 03 (три) роки;

- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки;

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попередніми вироками Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.09.2015 та Свалявського районного суду Закарпатської області від 06.10.2015 у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 06 (шість) років.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 3575 (сорок три тисячі п`ятсот сімдесят п`ять) грн 30 коп.

Речові докази: оптичний диск з наявним на ньому фрагментом відеозапису факту скоєння 28.10.2016 крадіжки велосипеду, що належав ОСОБА_8 залишено в матеріалах кримінального провадження; сноуборд марки Santa Cruz, риболовецькі снасті (4 котушки, 14 фідерних кормушок, 6 олов`яних грузил, 10 наборів повідків), які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_9 залишено останньому; насос для підкачки коліс, два USB флеш-накопичувачі, блокнот, які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_10 залишено останньому; мобільний телефон NOKIA 2610 imei: НОМЕР_1 повернуто ОСОБА_6 ; кусачки, пару рукавиць, вилучені

-2-

під час здійснення огляду місця події від 23.06.2016 знищено; велосипед марки «Serius» чорного кольору, який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_8 залишено останньому; 03 клейкі стрічки та рукавиці, які упаковано в паперовий конверт знищено; оптичний диск із відеозаписом, який упаковано в конверт білого кольору та приєднано в якості речового доказу до матеріалів кримінального провадження згідно з постановою про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 05.03.2020; оптичний диск із відеозаписом, який упаковано в конверт білого кольору та приєднано в якості речового доказу до матеріалів кримінального провадження згідно з постановою про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 31.03.2020 залишено в матеріалах кримінального провадження.

Згідно вироку, відповідно до викладу в обвинувальних актах фактичних обставин, які прокурори вважали встановленими, ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово судимим за скоєння корисливих злочинів повторно вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

У ніч з 11 на 12.05.2016 ОСОБА_6 , з прямим умислом - усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, повторно, шляхом підбору ключа проник до підвального приміщення будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав рибальське спорядження, належне потерпілому ОСОБА_9 , а саме: 4-ри котушки залишкової вартості 3409,40 грн, 14-ть фідерних кормушок залишкової вартості 136 грн, 6-ть олов`яних грузил залишкової вартості 72 грн, риболовного набору поводків залишкової вартості 164,80 грн, всього на суму 3782,2 грн , та заволодівши викраденим майном, з місця вчинення злочину зник, завдавши своїми злочинним діями потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на зазначену вище суму.

Продовжуючи свій злочинний умисел, в ніч з 12 на 13.05.2016 ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, діючи повторно, шляхом підбору ключа проник до підвального приміщення будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав сноуборд марки Santa Cruz, залишковою вартістю 2700 грн, належний потерпілому ОСОБА_9 та заволодівши викраденим майном, з місця вчинення злочину зник, завдавши своїми злочинним діями потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Вказані дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України, тобто як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та поєднане з проникненням до іншого приміщення.

Окрім того, 23.06.2016 о 00 год 45 хв ОСОБА_6 , з прямим умислом - усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, діючи повторно, з метою заволодіння чужим майном, з салону автомобіля ВАЗ-2106 д.н.з. НОМЕР_2 , розташованого біля будинку АДРЕСА_3 , таємно намагався викрасти майно, належне ОСОБА_10 , а саме: насос для підкачки коліс вартістю 445 грн, USB накопичувач марки Kingston вартістю 105 грн, USB накопичувач марки A-DATA вартістю 60 грн, всього на суму 613 грн, однак свій злочинний умисел до кінця довести не зміг, оскільки на місці злочину був затриманий потерпілим.

Вказані дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно.

-3-

01.01.2017 біля 02 год ОСОБА_6 , за попередньою змовою із невстановленою органом досудового розслідування особою, перебуваючи біля території дворогосподарства, що розташоване в АДРЕСА_4 , та яка фактично належить громадянину - ОСОБА_11 , та діючи з прямим умислом, спрямованим на протиправне порушення недоторканності житла, шляхом пошкодження гаражних воріт, проникли в середину зазначеного житлового будинку, який належить вище вказаному громадянинові, чим порушили гарантоване право громадянина України ОСОБА_11 , передбачене ст. 30 Конституції України, ст. 12 Загальної декларації прав людини та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, на недоторканність житла.

Вказані дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 1 ст. 162 КК України.

28.10.2016 близько 17 год 45 хв ОСОБА_6 , умисно, таємно, повторно, з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном, перекусивши кусачками замок, яким був пристебнутий до перил перед входом до приміщення приватного підприємства «Візовий Сервіс Центр», що розташоване по АДРЕСА_5 , велосипед марки «SERIOUS» чорного кольору, належний ОСОБА_8 , викрав вказаний велосипед, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 6180 грн.

02.03.2020 близько 14 год 40 хв ОСОБА_6 , діючи з умислом - усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом та метою заволодіння чужим майном, перебуваючи навпроти автобусної зупинки на пл. Поштовій в м. Ужгороді, шляхом розбиття скла невстановленим предметом на водійських дверях автомобіля марки «Skoda Fabia», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , де із сидіння салону таємно повторно викрав належний потерпілому ОСОБА_12 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A30s», чорного з ємкістю пам`яті 64 GB, вартість якого відповідно до висновку експерта № 11/216 від 24.03.2020 становить 4717 грн, чим завдав останньому матеріального збитку на вищевказану суму.

Вказані дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не оспорюючи фактичні обставини, доведеність вини та правильність кваліфікації його дій, вказує на те, що вирок підлягає до скасування в частині призначення покарання, оскільки призначене судом покарання є занадто суворим. В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що судом першої інстанції йому призначено покарання без урахування положень ст. 50, 65 КК України, що призвело до необґрунтованого призначення йому найсуворішого виду покарання позбавлення волі. У зв`язку з наведеним, просить призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

В запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_13 вказує на її безпідставність та необґрунтованість з огляду на те, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, враховано положення ст. 50, 65, 70, 71 КК України, а також всі відомості, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема, наявність у ОСОБА_6 численних судимостей і те, що кримінальні правопорушення, за вчинення яких його засуджено, останнім вчинено в період іспитового строку.

Судове провадження розглядається за відсутності обвинуваченого, його захисника, потерпілих, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.

-4-

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора ОСОБА_5 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч. 2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

За результатами апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції, колегією суддів встановлені істотні порушення вимог КПК України, які відповідно до положень ст. 412 КПК України тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, з огляду на таке.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винною зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення кримінального правопорушення та його наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, пом`якшують або обтяжують покарання.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду та постановлення вироку щодо ОСОБА_6 , суд першої інстанції не дотримався, що відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України тягне за собою скасування вироку.

Положеннями ч. 1 ст. 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого кримінального

-5-

правопорушення, а юридичне формулювання - це правова модель кримінального правопорушення, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані у своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Як свідчить зміст оскаржуваного вироку, за результатами судового розгляду обвинувальних актів за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність в його діях інкримінованих кримінальних правопорушеннях та визнав його винним за вказаними нормами кримінального закону.

Разом з тим, всупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку, суд не сформулював обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, не виклав формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, а лише зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується за тими обставинами, які викладені в обвинувальних актах, та виклав фактичні обставини кримінального провадження, які встановлені досудовим розслідуванням, що фактично унеможливлює розуміння того, які обставини були встановлені саме судом за результатами розгляду кримінального провадження.

З огляду на вищезазначене, чіткість та конкретність викладення у вироку фактичних обставин вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, зокрема у зв`язку з відсутністю чіткого формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, яке визнано судом доведеним, викликає обґрунтовані сумніви щодо правильності висновків суду щодо наявності в діях обвинуваченого конкретного кримінального правопорушення, а тому вирок суду першої інстанції не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, неодноразово висловлювалась в рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема: у постановах Верховного Суду від 01.03.2018 по справі № 466/9158/14-к; від 22.03.2018 по справі № 521/11693/16-к; від 04.07.2023 у справі № 127/12269/20, тощо.

Як зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини, у кримінальному провадженні надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (справа «Пелісьє і Сассі проти Франції» від 25.03.1999 № 25444/94, п. 52; справа «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000 № 23969/94, п. 58; справа ОСОБА_14 та інші проти Австрії» від 20.04.2006 № 42780/98, п. 34).

Таким чином, допущені судом першої інстанції порушення вимог ст. 374 КПК України не можуть бути усунуті шляхом зміни вироку або шляхом ухвалення нового вироку апеляційним судом, оскільки відповідно до вироку суду, зокрема його мотивувальної частини, не вбачається, які обставини, який обсяг обвинувачення було встановлено судом першої інстанції за результатами судового розгляду.

Апеляційний суд вважає, що відсутність формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним за результатами судового розгляду в оскаржуваному вироку, є порушенням прав обвинуваченого, які регламентовані ст. 42 КПК України, що в силу положень ст. 412 цього Кодексу також визнається апеляційним судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

-6-

Крім того, згідно ч. 1 ст. 20 КПК України обвинувачений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізувати інші процесуальні права, передбачені КПК України.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено вимогами ст. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.

Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами, здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 348 КПК України після оголошення обвинувачення головуючий роз`яснює обвинуваченому суть обвинувачення та запитує, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання. Відповідь обвинуваченого дозволяє суду зрозуміти позицію сторони захисту щодо пред`явленого обвинувачення, а також самому обвинуваченому чітко сформулювати своє ставлення до пред`явленого обвинувачення.

Як убачається із журналу та звукозапису судового засідання від 24.09.2019, після роз`яснення обвинуваченому ОСОБА_6 суті обвинувачення та запитання, чи бажає він давати показання, останній зазначив, що він вину визнає частково та бажає давати показання.

З урахуванням думки сторін судом був встановлений такий порядок дослідження доказів: допитати свідків, потерпілих, обвинуваченого та дослідити письмові матеріали кримінального провадження (т. 2 а.к.п. 129-130).

У подальшому, під час судового засідання 12.09.2022, після дослідження доказів, головуючий оголосив про закінчення з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказів, з`ясувавши в учасників судового розгляду, чи мають вони намір доповнити судовий розгляд та перейшов до судових дебатів, не допитавши обвинуваченого ОСОБА_6 по кожному з епізодів злочинної діяльності (т. 4 а.к.п.186-187).

-7-

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 351 КПК України допит обвинуваченого починається з пропозиції головуючого надати показання щодо кримінального провадження, після чого обвинуваченого першим допитує прокурор, а потім захисник. Після цього обвинуваченому можуть бути поставлені запитання потерпілим, іншими обвинуваченими, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, а також головуючим і суддями. Головуючий має право протягом всього допиту обвинуваченого ставити йому запитання для уточнення і доповнення його відповідей.

Таким чином, після дослідження доказів суд першої інстанції не здійснив допит обвинуваченого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні висловив бажання надати показання щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень та, як наслідок, не відобразив показання обвинуваченого у вироку суду.

Отже, суд першої інстанції в порушення вимог ст. 22, 23, 42, 351 КПК України, не вжив необхідних заходів для забезпечення реалізації обвинуваченим права давати показання з приводу обвинувачення та не забезпечив сторонам рівних умов для реалізації їхніх процесуальних прав.

За таких обставин, вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до вимог ст. 409, 412 КПК України, а тому з урахування усіх порушень, встановлених під час апеляційного розгляду кримінального провадження, підлягає скасуванню.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд враховує положення ч. 1 ст. 412 КПК України, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційною інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися принципу законності.

В той же час, відповідно до положень ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

-8-

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги, які стосуються доведеності вини ОСОБА_6 , правильності кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого, мають бути враховані судом під час нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки апеляційний суд не має права вирішувати наперед ці питання, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, ретельно дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, дати належну оцінку доказам з урахуванням позиції сторони захисту з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, з зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.09.2022 щодо ОСОБА_15 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді