№ 243/1083/23
№1-кп/243/197/2024
У Х В А Л А

Іменем України

09 травня 2024 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі судової колегії :

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, що відбувалося в режимі відеоконференції поза на підставі наказу голови суду № 29 «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10.05.2022 року клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу, що заявлено в межах кримінального провадження № 0000852 від 07.10.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Червоний Лиман Покровського району Дніпропетровської області, військовослужбовця ЗСУ за мобілізацією, солдата, який зареєстрований та фактично мешкає: АДРЕСА_1 в, раніше неодноразово судимого,

за ч. 2 ст. 15, п.1 ч.2 ст. 115, п.1 ч.2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, п.1 ч.2 ст. 115, п.1 ч.2 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотаннями про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти відносно ОСОБА_7 , на обґрунтування вимог зазначивши, що останній обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, та у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, за вчинення яких передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі. Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами. Вказав на продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків та неможливість застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для належного виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши думку осіб, що беруть участь по справі, дослідивши надані матеріали, судова колегія приходить до переконання, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.1 ч.2 ст. 115, п.1 ч.2 ст. 115 КК України.

Згідно ст. 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

З огляду на вищевказане, суд зазначає, що проголошуючи «право на свободу», стаття 5 передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена свободи. Позбавлення свободи не обмежується класичним випадком тримання під вартою після арешту або засудження, а може мати багато інших форм (Guzzardi проти Італії, § 95). Для того, щоб визначити, чи було особу «позбавлено свободи» у значенні статті 5, відправною точкою повинна бути її конкретна ситуація, і необхідно враховувати ряд критеріїв, таких, як тип, тривалість, наслідки і спосіб реалізації відповідного заходу (Guzzardi проти Італії, § 92; Medvedyev і Інші проти Франції, § 73; Creangг проти Румунії, § 91). Зобов`язання брати до уваги «різновид» і «спосіб імплементації» згаданого заходу дозволяє Суду враховувати особливий контекст і обставини, притаманні іншим обмеженням, ніж класичне ув`язнення в тюремній камері. Важливим фактором, який слід брати до уваги, є контекст, в якому цей захід застосовується, оскільки в сучасному суспільстві нерідко трапляються ситуації, коли громадськість може бути покликана змиритись з обмеженнями свободи пересування або особистої свободи задля загального блага (Nada проти Швейцарії, § 226; Austin і Інші проти Сполученого Королівства. Поняття позбавлення свободи за змістом статті 5 § 1 містить як об`єктивний елемент поміщення людини у певний обмежений простір на значний період часу, так і додатковий суб`єктивний елемент, який полягає в тому, що людина не давала чинної згоди на таке поміщення (Storck проти Німеччини, § 74; Stanev проти Болгарії, § 117). Право на особисту свободу є занадто важливим в демократичному суспільстві, тому людина повинна мати можливість скористатися захистом, передбаченим Конвенцією, навіть якщо вона, можливо, сама дозволила взяти себе під варту, особливо, якщо ця людина не має достатньої дієздатності для того, щоб погодитись або не погодитись із запропонованими діями (H.L. проти Сполученого Королівства, § 90; Stanev проти Болгарії.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, перелік яких надано у зазначеній статті.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачені ст. 177 КПК.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі "Нечипорук і Йонкало проти України" в пункті 175 зазначив, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

У відповідності до п.п. 61,62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Суд зазначає, що суспільний інтерес у справі полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а тому слід забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальним ризикам, які можуть наступити в разі зміни запобіжного заходу, а саме переховування від суду з метою уникнення покарання, можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, вірогідність незаконного впливу на свідків з метою примушування їх до зміни своїх показань.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Вирішуючи заявлене клопотання, суд звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, та у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, за вчинення яких передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі. Данні про особу обвинуваченого свідчать про відсутність у останнього міцних соціальних зв`язків, оскільки останній раніше неодноразово судимий, дітей не має. На теперішній час наявні ризики переховування обвинуваченого від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень.

До того ж, згідно п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, існує ризик впливу обвинуваченого на свідків та потерпілого в кримінальному провадженні.

У разі застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, неможливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії, вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне, об`єктивне та всебічне встановлення істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку про доцільність продовження у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України, вважає за необхідне не визначати обвинуваченому розмір застави.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 392, 395 КПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И ЛА :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу, обраного у відношенні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти Військової служби правопорядку на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 07.07.2024 року включно.

Підстав для визначення застави обвинуваченому не вбачається.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, обвинуваченим протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали, а іншими учасниками судового розгляду, в той же строк з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 09.05.2024 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3