Провадження № 11-кп/824/3544/2024 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

16 липня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 28 березня 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Даною ухвалою місцевого суду, продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 26.05.2024 року включно, із визначенням застави, що становить 33100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 100 061 300 гривень.

Згідно ухвали суду, у даному кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були встановлені під час обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання, тому суд дійшов висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 на 60 днів, із визначенням застави, яка в достатній мірі гарантуватиме виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 28 березня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 не містить клопотання про розгляд за участю сторін, а тому апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд визнав обґрунтованим наведені у клопотанні прокурора доводи про продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема можливості обвинуваченого переховуватися від суду.

Водночас судом враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, що унеможливлює зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Суд також взяв до уваги, що ОСОБА_7 тривалий час перебуває під вартою, тому вважав за можливе, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, зменшити розмір встановленої раніше застави.

Враховуючи вказані факти, суд дійшов висновку, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на інший, не пов`язаний із триманням під вартою запобіжний захід, не зможе запобігти ризикам, передбаченим кримінальним процесуальним законодавством України.

Суд також визначив ОСОБА_7 розмір застави у виді 33100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 100061300 (сто мільйонів шістдесят одна тисяча триста) гривень, врахувавши, що зазначений розмір застави буде належною гарантією виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, з огляду на наступне.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідка, експерта, спеціаліста, у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дотримався вимог ст. ст. 177, 178 КПК України.

Перевіряючи наведені у клопотанні доводи прокурора на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, яке ставиться у провину обвинуваченому, та тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненому кримінальному правопорушенні. При цьому, як встановив суд, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, може переховуватися від суду.

Оскільки наведені у клопотанні прокурора ризики є реальними і вони на момент розгляду клопотання про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою не зменшилися, суд обґрунтовано визнав, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти вказаним ризикам.

При вирішенні питання про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою суд також врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Доводи, на які посилається захисник в поданій апеляційній скарзі, в тому числі посилання на можливість застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

З огляду на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 28 березня 2024 року, якою продовжено відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 26.05.2024 року включно, із визначенням застави, що становить 33100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 100 061 300 гривень - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя