Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6950/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/309/24
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали судового провадження №295/6950/24 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 08.05.2024,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Житомирського РУП ГУПН в Житомирській області ОСОБА_10 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 60 діб, а саме: до 15 год. 30 хв. 04.07.2024.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою обрати його підзахисному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. При цьому, зазначає, що зміст повідомлення про підозру не відповідає фактичним обставинам події за участю ОСОБА_8 . Звертає увагу, що умислу вчинити напад, в ході якого заволодіти майном ОСОБА_11 , ОСОБА_8 не мав, в силу алкогольного сп`яніння учасники не адекватно оцінили ситуацію, внаслідок чого отримали тілесні ушкодження. Так, згідно виписки травмпункту за 06.05.2024 №3369 КП «Лікарня №1 Житомирської міської ради», у ОСОБА_8 зафіксовані наступні тілесні ушкодження: «забій, параорбітальна гематома, забій верхньої губи». Наголошує, що розуміючи наслідки події, що відбувались 06.05.2024 неподалік місця мешкання ОСОБА_8 , останній активно сприяє розкриттю кримінального правопорушення, готовий відшкодувати спричинену шкоду здоров`ю ОСОБА_11 . Окрім цього, ОСОБА_8 , не має судимостей, жодного разу не притягувався до кримінальної відповідальності, та має незадовільний стан здоров`я. Також, має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_12 , 2013 року народження, стосовно доньки батьківських прав не позбавлений, приймає участь у вихованні дитини, аліменти у примусовому порядку з нього не стягувались. Підсумовуючи наведене, підозрюваному можливо обрати запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі, саме обрати цілодобового домашнього арешту за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги поданої адвокатом ОСОБА_9 , пояснення прокурора, який просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, згідно ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд вправі обрати підозрюваній менш суворий запобіжний захід.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.1 ст.176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

При цьому, ч.1 ст.183 КПК України передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як убачається з матеріалів справи №295/6950/24 (а.п.1-4), в провадженні СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0001381 від 06.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК У країни.

Згідно змісту клопотання слідчого в ході досудового розслідування встановлено, що 06.05.2024, близько 21 години 00 хвилин, ОСОБА_8 , разом із ОСОБА_13 , перебували поблизу будинку АДРЕСА_2 , де зустріли раніше незнайомого їм ОСОБА_11 , з яким розпивали спиртні напої. Після цього, приблизно о 21 годині 30 хвилин ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , закінчивши розпивати алкогольні напої, рушили до автомобіля ОСОБА_8 марки «Honda Accord» д.н.з. НОМЕР_1 в кузові сірого кольору, який знаходився поряд із місцем, де вони вживали алкогольні напої та сіли до зазначеного автомобіля. Через деякий час ОСОБА_8 сказав ОСОБА_11 вийти із належного йому автомобіля, на що останній не реагував і ОСОБА_8 виштовхав ОСОБА_11 з нього і разом з ОСОБА_13 відійшли в сторону, залишивши ОСОБА_11 поряд із зазначеним авто. Повернувшись через деякий час, ОСОБА_8 виявив відстуність в належному йому автомобілі марки «Honda Accord» д.н.з. НОМЕР_2 в кузові сірого кольору, ключів від авто і самого ОСОБА_11 , вирішивши, що це він їх міг взяти. Після цього, в цей же день, приблизно о 21 годині 30 хвилин, шукаючи ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , пішли в напрямку вул. Івана Сльоти, в м. Житомир, де біля будинку № 4 зустріли ОСОБА_11 . В цей момент, в період запровадженого в України воєнного стану, у ОСОБА_14 та ОСОБА_13 виник спільний злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння майном ОСОБА_11 , який поєднаний із насильством, яке є небезпечним для життя останнього. Так, ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , реалізуючи раптово виниклий спільний умисел, направлений на напад з метою заволодіння майном ОСОБА_11 , який поєднаний із насильством, яке є небезпечним для життя останнього, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_3 , діючи за попередньою змовою групою осіб, скориставшись створеними умовами для реалізації спільного злочинного умислу, впевнившись в тому, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, діючи в межах попередньої домовленості, з метою подолання можливого опору потерпілого ОСОБА_11 . ОСОБА_8 діючи спільно з ОСОБА_13 , підійшли до потерпілого ОСОБА_11 , і ОСОБА_13 правою ногою збив з ніг ОСОБА_11 , який не втримавшись на ногах, втратив рівновагу та впав на підлогу. Після цього, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_13 почали наносити хаотичні удари кожен окремо правою та лівою руками в область голови ОСОБА_11 , спричиняючи насильство, яке є небезпечним для життя останнього. Не припиняючи своїх злочинних дій, ОСОБА_13 , з кишень штанів почав виймати особисті речі ОСОБА_11 , а саме: мобільний телефон ТМ «FLY» в корпусі червоного кольору ІМЕ1 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 з сім-картою мобільного оператора «Київстар», кепку чорного кольору з візерунками жовтого кольору та собачий повідок, а також грошові кошти в сумі 140 гривень, а ОСОБА_8 , в свою чергу, продовжував ногами наносити удари по правій частині тулуба ОСОБА_11 . Таким чином, ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , діючи за попередньою змовою групою осіб, заподіяли ОСОБА_11 , тілесні ушкодження у вигляді ВЧМТ, пневмоцефалії, перелому кісток основи черепа, множинні геморагічні забої м`яких тканин голови, правобічний посттравматичний геморагічний синуїт, забій легень, консолідовані переломи ребер, лінійний перелом поперечного відростка тіла L2 праворуч. Після чого, ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , утримуючи викрадене майно при собі, місце вчинення злочину залишили, та в подальшому розпорядилися викраденим майном на власний розсуд, чим завдали ОСОБА_11 майнової шкоди на суму близько 1000 гривень.

06.05.2024 о 15 год. 30 хв. ОСОБА_8 затримано в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

07.05.2024 о 15 год. 20 хв. ОСОБА_8 вручено письмове повідомлення про підозру.

08.05.2024 старший слідчий СВ Житомирського РУП ГУНП у Житомирській області ОСОБА_10 звернувся до відповідного слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 . За результатами розгляду цього клопотання, слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

В обґрунтування слідчий суддя в оскарженій ухвалі зазначив, що враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється останній, докази, на які посилається у клопотанні слідчий, встановлену наявність процесуальних ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України (переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні), застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Вимогами ст.ст.176, 178, 183 КПК України, визначено що тримання під вартою є виключним запобіжним заходом і застосовується лише, якщо жоден із інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України.

Однак, під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 не були дотримані в повному обсязі.

Апеляційний суд звертає увагу, що за правовими позиціями Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра» це наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Наявність обґрунтованої підозри є обов`язковим елементом застосування запобіжного заходу на стадії досудового розслідування (досудового розгляду кримінальної справи).

Зазначене свідчить про те, що на стадії вирішення питання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя не може надавати оцінку «обґрунтованості підозри» в розрізі оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину та остаточної кваліфікації її дій, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Наявні у провадженні докази, на думку апеляційного суду, вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, у об`ємі, як того вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.187 КК України.

Таким чином, апеляційні посилання сторони захисту на необґрунтованість підозри, на даний час, є передчасними та недоведеними обґрунтованими доказами, за відсутності таких доказів і в матеріалах провадження №295/6950/24.

Разом з цим, визначаючи запобіжній захід щодо підозрюваного ОСОБА_8 у вигляді найбільш суворого запобіжного заходу, слідчий суддя не врахував дані про його особу, не перевірив наявність у клопотанні слідчого обґрунтування неможливості запобігання заявленим ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та не навів відповідне обґрунтування у своїй ухвалі, як того вимагають положення ст.ст.178, 194, 196 КПК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Отже, наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу. При цьому, сама по собі тяжкість кримінального правопорушення не може бути підставою для тримання особи під вартою, що слідує із усталеної практики Європейського суду з прав людини.

Суд апеляційної інстанції враховує вимоги ст.5 Конвенції, правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 р. у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку».

Висновок слідчого судді про неможливість застосування до ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу не аргументований, носить формальний характер.

Як вважає суд апеляційної інстанції, розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя дійшов передчасного висновку про наявність ризиків, які б свідчили про намагання ОСОБА_8 ухилятись від органів досудового розслідування та суду, як і незаконно впливати на свідків та потерпілого.

Висновки слідчого судді суперечать положенням Європейської конвенції з прав людини. Зокрема, у справі «Бойченко проти Молдови» (Boicenco v Moldova), 41088/05 від 11 липня 2006 року щодо обов`язковості наведення конкретних мотивів Європейський Суд з прав людини констатував порушення п.3 статті 5 Конвенції вказавши, що суди, ухвалюючи рішення про тримання заявника під вартою, посилалися на відповідну норму закону, не вказуючи підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, ніби заявник може перешкоджати провадженню у справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини.

Відповідно ж до правової позиції Європейського суду у справі «Москаленко проти України» (остаточне рішення від 20 травня 2010 року п.34), суд вважає, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою.

В даному випадку, слідчим суддею належно не було враховано, що ОСОБА_8 визнає фактичні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення (лише не погоджується із кваліфікацією його дій), активно сприяє у розслідуванні органу досудового розслідування, має хворобливий стан здоров`я (цукровий діабет 2 типу, є інсулінопотребуючий та ін. (а.п.130-148)), має малолітню дитину - ОСОБА_12 (а.п.129), є раніше не судимим, не перебуває на спецобліках.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що прокурором не доведено на даний час спроб з боку підозрюваного позапроцесуальної поведінки, зокрема, в частині незаконного впливу на потерпілого та свідків.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що під час розгляду клопотання слідчий суддя дав неповну оцінку наявним у провадженні обставинам, через що безпідставно дійшов висновку про необхідність застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. З урахуванням сукупності даних про особу підозрюваного, адекватним запобіжним заходом, який зможе забезпечити виконання процесуальних рішень та забезпечить належну поведінку підозрюваного, на думку апеляційного суду, може бути домашній арешт з встановленням заборони залишати місце проживання цілодобово, з покладенням на останнього відповідних процесуальних обов`язків.

Покладені обов`язки, а також перебування під цілодобовим арештом суттєво зменшать ризики на, які послався слідчий у своєму клопотанні про обрання запобіжного заходу та буде відповідати меті обраного запобіжного заходу.

Таким чином, враховуючи дані про особу підозрюваного, незначний ступінь ризиків, які існують у даному кримінальному провадженні та недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, апеляційний суд вважає, що ухвалу слідчого судді слід скасувати та постановити нову, якою частково задовольнити клопотання слідчого та застосувати альтернативний запобіжний захід, який зможе запобігти заявленим у кримінальному провадженні ризикам, а саме цілодобовий домашній арешт за місцем проживання, з покладанням відповідних процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 08.05.2024, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 60 діб, до 04.07.2024, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , процесуальні обов`язки:

- повідомляти слідчого, прокурора про зміну місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками, іншими підозрюваними та потерпілим у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання органу досудового розслідування свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії обраного запобіжного заходу та обов`язків до 04.07.2024, включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :