Справа № 199/2011/24
ВИРОК

іменем України

21.03.2024 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження, кримінальне провадження, відомості про яке 10.02.2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000077, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Дніпропетровськ, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх, неповнолітніх або інших непрацездатних осіб, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого 23.04.2018 року Самарським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі, який відбув покарання повністю та звільнений з місця позбавлення волі 27.04.2021 року,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Суд уважає доведеним, що 10 лютого 2024 року близько о 07 годині 50 хвилин ОСОБА_4 , який рухався по вул. Вітчизняної міста Дніпра в напрямку місця свого мешкання, біля будинку 51 на землі знайшов прозорий сліп-пакет, в середині якого знаходився паперовий згорток з кристалічною речовиною білого кольору.

Підібравши вказаний сліп-пакет ОСОБА_4 визначив для себе кристалічну речовину білого кольору як наркотичний засіб, обіг якого обмежено «метадон», після чого у нього виник кримінально - протиправний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 10 лютого 2024 року приблизно о 07 годині 55 хвилин ОСОБА_4 , діючи умисно, залишив собі знайдений сліп-пакет з паперовим згортком, всередині якого знаходилась кристалічна речовина білого кольору, яку він для себе визначив як наркотичний засіб, обіг якого обмежено «метадон», та який поклав до лівого рукава одягненої на ньому куртки, після чого направився в бік місця свого мешкання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, ОСОБА_4 незаконно придбав та почав зберігати наркотичний засіб без мети збуту, для особистого вживання.

В цей же день, 10 лютого 2024 року близько 08 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , продовжуючи незаконно зберігати вказаний наркотичний засіб без мети збуту, проходив біля будинку АДРЕСА_3 , де був помічений працівниками поліції, які відповідно до ст.ст. 32, 34 Закону України «Про Національну поліцію» провели превентивні заходи, а саме: згідно з п. 4 ст. 32 «Перевірка документів» якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, і якщо встановити такі права іншим чином не можливо; згідно з п. 2 ст. 34 «Поверхнева перевірка» поліцейський для здійснення поверхневої перевірки особи може зупиняти осіб та/або оглядати їх, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа має при собі річ, обіг якої заборонено чи обмежено, або яка становить загрозу життю чи здоров`ю такої особи або інших осіб.

На запитання працівників поліції, щодо наявності в нього заборонених в обігу предметів, ОСОБА_4 повідомив, що має при собі сліп-пакет, всередині якого знаходився паперовий згорток з кристалічною речовиною білого кольору, у зв`язку з чим працівники поліції викликали слідчо-оперативну групу ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області.

10 лютого 2024 року в період часу з 09 години 10 хвилин до 09 години 25 хвилин ОСОБА_4 , під час проведення огляду місця події, видав дізнавачу СД ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області сліп-пакет, всередині якого знаходився паперовий згорток з кристалічною речовиною білого кольору, масою 0,1181 гр, яка містить метадон (фенадон), який відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено. Маса метадону (фенадону) складає 0,0813 гр.

Вказаний наркотичний засіб ОСОБА_4 , при вище викладених обставинах, незаконно придбав та зберігав без мети збуту у лівому рукаві, одягненої на ньому куртки.

Відповідно, суд розглянув цей обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин, відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України, установивши таке.

Із долучених до обвинувального акту матеріалів слідує, що обвинувачений був представлений захисником, беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згодний з розглядом обвинувального акту за його відсутності, йому відомі наслідки розгляду кримінального провадження у спрощеному провадженні, передбачені ч. 2 ст. 302 КПК України, у зв`язку з чим, прокурором був скерований до суду обвинувальний акт, в якому зазначено клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду у судовому засіданні у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 302 КПК України.

Як наслідок обставини щодо учинення кримінального проступку, установлені органом досудового розслідування, сприймаються судом як дійсні.

До обвинувального акту, який надісланий до суду разом із клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, додані:

- письмова заява підозрюваногоОСОБА_4 , складена в присутності його захисника ОСОБА_5 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, зазначеними вище, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою статті 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні;

- розписки підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 про отримання копії обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні;

- розписки підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 про отримання копій матеріалів дізнання;

- протокол роз`яснення права підозрюваному ОСОБА_6 , складеного в присутності його захисника ОСОБА_5 , на можливість розгляду в спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні (в порядку ч. 2 ст. 302 КПК України).

За результатами дослідження змісту вказаних відповідних клопотань, заяв, протоколів, розписок та матеріалів дізнання, у суду не виникло сумнівів в тому, що зазначені клопотання, заяви обвинуваченого, є не усвідомленими останнім, не відповідають його внутрішній волі, а його процесуальна позиція сформувалася під дією будь-якого стороннього неправомірного впливу на нього або тиску.

Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Встановлені органом досудового розслідування обставини не оспорюються учасниками судового провадження і суд не вбачає підстав ставити їх під сумнів та визнає їх доведеними, оскільки вони повністю узгоджуються з наданими суду матеріалами дізнання.

Отже, для суду є очевидним, поза розумним сумнівом, що у цьому кримінальному проваджені сукупність прямих та непрямих доказів переконливо свідчить про те, що обвинувачений діяв з прямим умислом (умисно).

Згідно ст. ст. 2, 11 КК підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Відповідно, при кваліфікації дій обвинуваченого, суд враховує позицію Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду викладену у постанові від 05.04.2018 року (справа № 658/1658/16-к) в якій зазначено, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними, криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин:

1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності;

2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність встановлених у кримінальному законі юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочинне.

Обов`язковими (універсальними) елементами складу будь-якого кримінального правопорушення є: 1) об`єкт кримінального правопорушення; 2) об`єктивна сторона кримінального правопорушення; 3) суб`єктивна сторона кримінального правопорушення; 4) суб`єкт кримінального правопорушення.

Об`єкт кримінального правопорушення - це те, на що завжди посягає кримінальне правопорушення і чому воно завжди заподіює певної шкоди. Це ті суспільні відносини, що охороняються кримінальним законом.

Об`єктивна сторона - зовнішня сторона діяння, яка виражається у вчиненні передбаченого законом діяння (дії чи бездіяльності), що заподіює чи створює загрозу заподіяння шкоди об`єкту кримінального правопорушення.

Суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до КК може наставати кримінальна відповідальність (ч. 1 ст. 18 КК, дивитись постанову Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 січня 2023 року в справі № 761/37225/20).

Відомості вказані у цьому вироку в частині складу кримінального правопорушення є установленими та доведеними у порядку визначеному КПК.

Вищенаведені фактичні обставини поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку в обсязі обвинувачення, яке було сформульоване прокурором, і суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збути.

При цьому, суд, здійснивши кримінально-правову оцінку поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, через визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального проступку, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, уважає таку кваліфікацію дій обвинуваченого дійсною та вірною.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК Україні особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень. При цьому під час вибору заходу примусу суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. З огляду на принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість.

Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Тобто, загальні засади призначення покарання спрямовані на забезпечення принципів законності, обґрунтованості, індивідуалізації, гуманності і справедливості, співмірності покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального проступку, обставини його вчинення, характер та ступінь тяжкості фактичних наслідків від кримінального проступку, відомості про особу обвинуваченого.

Призначаючи покарання суд, відповідно до ст. 66 КК України, враховує обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 : який свою провину визнав повністю; тяжких наслідків для суспільства, фізичних або юридичних осіб, державних інтересів, не настало; відсутні цивільні позови про відшкодування шкоди; не перешкоджав слідству; щиро каявся та дав критичну оцінку своєї злочинної поведінки, що характеризує його суб`єктивне ставлення як винної особи до вчиненого, та означає, що обвинувачений визнав свою вину за усіма пунктами висунутого проти нього обвинувачення, дав правдиві свідчення, висловив жаль з приводу вчиненого, негативно оцінював свої злочинні дії, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Також суд, при призначенні покарання, враховує данні, які характеризують особу ОСОБА_4 , який ніде не працевлаштований і не працює, фактично не має джерела матеріального забезпечення своїх життєво-побутових потреб, має постійне місце реєстрації та проживання де характеризується задовільно, на обліку лікаря психіатра, лікаря нарколога не перебуває, не одружений, не має на утриманні малолітніх, неповнолітніх або інших непрацездатних осіб, не має міцних соціальних зв`язків.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлені і на такі обставини сторона обвинувачення не посилається.

Встановлені судом фактичні обставини вчиненого ОСОБА_4 кримінального проступку, наведені обставини про його особу, інформація відносно ОСОБА_4 , яка міститься у вимозі щодо відомостей інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимостей», дають підстави для висновку про антисоціальну спрямованість особи обвинуваченого та усталеність його протиправної поведінки, а також про те, що він зневажливо ставиться до суспільства та встановлених у ньому правил, і є особою зухвалою та схильною до вчинення різних умисних злочинів, в тому числі на ґрунті наркоманії, пов`язаних з незаконним оборотом наркотичних засобів.

Тому, на підставі викладеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у вигляді арешту на певний строк в межах, передбачених та визначених законодавцем санкцією частини 1 статті 309 КК України.

На переконання суду покарання у вигляді арешту буде відповідати тяжкості кримінального правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 р.).

На підставі ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України у розмірі 2271 гривні 84 копійки.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 7-29, 94, 302, 368, 374, 3812-382 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 6 (шести) місяців арешту.

Початок строку відбування покарання, призначеного ОСОБА_3 , обчислювати з моменту приведення вироку до виконання та затримання засудженого поліцією.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України у розмірі 2271 гривні 84 копійки.

На підставі ст. 100 КПК України речові докази:

- сліп-пакет; паперовий згорток; кристалічну речовину білого кольору, масою 0,1181 гр, яка містить метадон (фенадон), масою 0,0813 гр., який відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено, - знищити після набрання вироком законної сили:

- один цифровий DVD-R диск помаранчевого кольору, об`ємом 16 GB, виданий уповноваженим поліцейським УПП в Дніпропетровській області, - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок в іншій частині може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше дня наступного за днем його ухвалення надіслати учасникам судового провадження.

Головуючий суддя: ОСОБА_1