Справа № 308/7680/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.06.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/343/24 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 травня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 травня 2024 року, клопотання прокурора групи прокурорів Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000298, відомості про яке 10.10.2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України задоволено.

Накладено арешт на майно шляхом заборони розпорядження та відчуження, а саме: на 6/10 житлового будинку, що належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , площею 350,0 кв. м., реєстраційний номер майна №14781466, приватна спільна частка власності в розмірі 6/10, за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером №:33:001:0184, площею 0,0805 (га), за адресою АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою можливості конфіскації майна як виду покарання та спеціальної конфіскації майна особи, в разі доведення вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України.

З метою всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження та ефективного здійснення досудового розслідування, прокурор вважав, що необхідно накласти арешт на житловий будинок площею 350,0 кв. м., реєстраційний номер майна №14781466, приватна спільна частка власності в розмірі 6/10 за адресою АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку з кадастровим номером №:33:001:0184, площею 0,0805 (га), за адресою АДРЕСА_1 , по яким у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - право власності зареєстровано за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою можливості конфіскації майна як виду покарання та спеціальної конфіскації майна особи.

Разом з цим, прокурор зазначив, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні ним кримінальних правопорушень, за тяжкістю покарання, яких їм загрожує по статті 307 частини 3 Кримінального кодексу, покарання у вигляді позбавленням волі на строк від 9 (дев`яти) до 12 (дванадцяти) років з конфіскацією майна.

А тому, враховуючи що ОСОБА_6 , є власником вказаного вище майна, у зв`язку з чим виникла необхідність у арешті даних речей з метою можливості конфіскації майна як виду покарання та спеціальної конфіскації майна особи, в разі доведення вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

На підставі наведеного, прокурор просив накласти арешт на права відчуження та розпорядження майном, а саме житловий будинок площею 350,0 кв. м., реєстраційний номер майна №14781466, приватна спільна частка власності в розмірі 6/10, за адресою АДРЕСА_1 та земельна ділянка з кадастровим номером №:33:001:0184, площею 0,0805 (га), за адресою АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою можливості конфіскації майна як виду покарання та спеціальної конфіскації майна особи, в разі доведення вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України.

Задовольняючи клопотання прокурора, своє рішення слідчий суддя мотивував про обізнаність ОСОБА_6 про його підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, за які передбачено обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, а також ймовірно про розгляд слідчим суддею клопотання про накладення арешту на належне йому майно, може свідчити про те, що вище вказане майно могло бути відчужене третій особі саме з метою унеможливлення її арешту та подальшої можливої конфіскації майна як виду покарання, спеціальної конфіскації.

Проаналізувавши надані слідчим матеріали та обставини, викладені у клопотанні, слідчий суддя прийшов до висновку, про наявність правових підстав для арешту майна, врахував можливість забезпечення конфіскації майна як виду покарання, та підстав для можливого застосування спеціальної конфіскації, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також те, що прокурором доведено наявність достатніх підстав для накладення арешту на зазначене майно, а тому слідчий суддя задовольнив клопотання прокурора та наклав арешт на вказане вище майно.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій вказала, що слідчий суддя не надав жодної можливості стороні захисту подати інші докази, відмінні від тих, що подало обвинувачення до клопотання, та озвучити іншу мотивацію, чим позбавив себе можливості встановити дійсні об`єктивні обставини, а також підзахисного та третю особу прав володіння та розпорядження належним їм майном. Звертає увагу на те, що слідчий суддя також обмежила інших двох власників будинку, яким відповідно витягу з реєстру речових прав належать по 1/3 частини будинку кожному, оскільки частки не виділені, будинок в натурі не розподілений. Зазначає, що слідчий суддя, взагалі не вказав, які потреби досудового розслідування забезпечуються накладенням арешту на житло, в якому проживає матір пенсіонерка підозрюваного, його дружина та малолітня дитина. Вважає, що ні будинок ні земельна ділянка не можуть бути предметом спеціальної конфіскації в жодному разі, і мета арешту спец конфіскація, яку вказав слідчий суддя невірно визначена. Просить суд, оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, у задоволенні клопотання про накладення арешту, відмовити.

До початку судового розгляду від адвоката ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд її апеляційної скарги без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, та інших учасників судового процесу, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду.

Суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно п.3 ч.2, ч.5 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та з цих підстав накладається на майно підозрюваного за наявності достатніх підстав вважати,що суд може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про накладення арешту на майно - 6/10 житлового будинку, площею 350,0 кв. м., реєстраційний номер майна №14781466, приватна спільна частка власності в розмірі 6/10, за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером №:33:001:0184, площею 0,0805 (га), за адресою АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_6 , слідчим суддею взяті до уваги положення Конституції України, дотримані вимоги кримінального процесуального закону та принцип верховенства права, закладений у Європейській Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно перевірені доводи клопотання й постановлено судове рішення, яке з огляду на вказані норми права визнається законним та обґрунтованим.

Так, перевіривши доводи клопотання та викладені у судовому рішенні висновки, колегія судів погоджується з твердженнями слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту із забороною відчуження та розпорядження на вищезазначене нерухоме майно, що належить ОСОБА_6 , з метою можливості конфіскації майна як виду покарання та спеціальної конфіскації майна особи, в разі доведення вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Окрім того, колегія суддів також вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про те, що матеріали провадження за клопотанням підтверджують, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, у тому числі досягненню завдань кримінального провадження охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, колегія суддів бере до уваги те, що органом досудового розслідування доведено існування передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України ризиків та достатність підстав вважати, що такі ризики мають місце.

Кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 307 КК України у відповідності до ч. 5 ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином.

Додаткове покарання у виді конфіскації майна є обов`язковим.

Із Інформаційної довідки №375797687 від 24.04.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухому майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна, житло та інші володіння, вбачається, що житловий будинок площею 350,0 кв. м., реєстраційний номер майна №14781466, приватна спільна частка власності в розмірі 6/10 за адресою АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка з кадастровим номером №:33:001:0184, площею 0,0805 (га), за адресою АДРЕСА_1 , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - право власності зареєстровано за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно до особової картки ГУ ДМС України в Закарпатській області, де вказане місце реєстрації та проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 , де безпосередньо в ході обшуку було вилучено наркотичні засоби.

Обґрунтованість підозри за ч. 3 ст. 307 КК України та імовірність призначення покарання у виді конфіскації майна у разі визнання винуватим є достатньою підставою для висновку, що підозрюваний може здійснити відчуження цього майна з метою уникнення негативних для себе наслідків.

Тому апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що обізнаність ОСОБА_6 про його підозру у вчиненні кримінального правопорушення, за які передбачено обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, а також ймовірно про розгляд слідчим суддею клопотання про накладення арешту на належне йому майно, може свідчити про те, що вище вказане майно могло бути відчужене третій особі саме з метою унеможливлення його арешту та подальшої можливої конфіскації майна як виду покарання, та спеціальної конфіскації.

Отже, накладення слідчим суддею арешту на таке майно відповідає вимогам закону та є необхідним задля виконання завдань кримінального провадження, порівняно із тимчасовим обмеженням прав власника.

Всупереч доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає, що слідчий суддя наклав арешт у найменш обтяжливій формі, заборонивши його відчуження та розпорядження, що не перешкоджає іншим особам, у тому числі матері пенсіонерці підозрюваного, його дружині та малолітній дитині, користуватись цим майно.

Даних,що застосований спосіб арешту може суттєво позначатися на інтересах інших осіб,у справі немає.

Разом з цим колегія суддів зазначає, що власникам або володільцям майна слід врахувати положення абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК, згідно до яких арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже наведені в оскаржуваній ухвалі слідчого судді доводи, за яких він дійшов до переконання про необхідність задоволення клопотання про арешт майна з метою можливості конфіскації майна як виду покарання, спеціальної конфіскації майна особи, є змістовними та відповідають вимогам ч. 5 ст. 173 КПК України. Тому наведені в апеляційній скарзі в цій частині аргументи представника власника майна, як підстава для скасування рішення слідчого судді, є неспроможними.

На переконання апеляційного суду, судом при ухваленні оскаржуваного рішення було враховано не лише вимоги щодо захисту фундаментальних прав власника майна та прав третіх осіб, а й «справедливий баланс» між інтересом суспільства та приватним інтересом, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини матеріали провадження свідчать, що застосування заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали суду.

На інші дані, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування, в апеляційній скарзі не вказується, і такі в матеріалах судового провадження відсутні.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, не може бути задоволена, а ухвала слідчого судді суду першої інстанції, якою клопотання про арешт майна задоволено, є законною, обґрунтованою, мотивованою та відповідає вимогам ст. 370 КПК, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 травня 2024 року, якою клопотання про арешт майна задоволено, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді