УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 року

м. Київ

справа № 699/337/20

провадження № 51-3623ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 23 червня 2023 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 15 квітня 2024 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця cела Сотники Корсунь-Шевченківського району Черкаської області та жителя АДРЕСА_1 ),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 23 червня 2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Крім того, суд вирішив питання щодо початку строку відбування покарання, зарахування строку попереднього ув`язнення, цивільного позову, речових доказів та відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Як встановив суд у вироку, 05 січня 2020 року приблизно о 17:00 ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 21102», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись у межах населеного пункту с. Гарбузин Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, а саме по вул. Перемоги зі сторони с. Набутій Корсунь-Шевченківського району Черкаської області в напрямку м. Корсунь - Шевченківський Черкаської області, зі швидкістю приблизно 60 км/год, допустив з`їзд на узбіччя поблизу будинку № 35 на цій вулиці та наїзд на пішоходів ОСОБА_6 й ОСОБА_7 , які рухалися у попутному йому напрямку. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) ОСОБА_7 було заподіяно тілесні ушкодження, від яких він помер, а ОСОБА_6 - легкі і середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Причиною ДТП та її наслідків було порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 12.1, 1.10, 10.1 Правил дорожнього руху.

Черкаський апеляційний суд ухвалою від 15 квітня 2024 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 залишив без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 23 червня 2023 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 15 квітня 2024 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги, касатор зазначає, що суди попередніх інстанцій послалися на недопустимий доказ - висновок від 05 січня 2020 року, згідно з яким за результатами проведеного огляду ОСОБА_4 встановлено, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння. Водночас, на переконання захисника, огляд проведено до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, неуповноваженою на те особою та з порушенням приписів ст. 241 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Також касатор вказує, що в апеляційній скарзі він заявляв вимогу про призначення повторної автотехнічної експертизи, проте суд апеляційної інстанції, відмовивши в задоволенні цього клопотання, не навів мотивів такого рішення.

Як стверджує ОСОБА_5 , суди попередніх інстанцій під час призначення покарання не в повній мірі врахували відомості про особу засудженого та обставини ДТП, внаслідок чого його підзахисному призначено занадто суворе покарання.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

За змістом ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Положеннями ст. 94 КПК передбачено, що суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений є винуватим у вчиненні цього правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Місцевий суд дотримався викладених вище вимог і за встановлених фактичних обставин кримінального провадження дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, апеляційну скаргу подав, зокрема захисник ОСОБА_5 Черкаський апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження, обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Висновки апеляційного суду є обґрунтованими та належним чином мотивованими. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у ній наведено відповідні обґрунтування та мотиви, якими керувався суд, ухвалюючи рішення.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з належно вмотивованими висновками судів попередніх інстанцій, які дослідили та проаналізували зібрані докази, надали їм належну оцінку, зокрема оцінили їх сукупність на предмет достатності та взаємозв`язку для доведення винуватості ОСОБА_4 , і обґрунтовано дійшли правильних висновків про наявність у його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.

Водночас безпідставними є твердження захисника про посилання судів попередніх інстанцій на недопустимий доказ - висновок від 05 січня 2020 року, яким суди обґрунтували свої висновки про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Так, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зазначив, що згідно з дослідженим висновком від 05 січня 2020 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, місцевий суд зауважив, що сторони кримінального провадження під час дослідження доказів не заявляли клопотань про витребування акту медичного огляду ОСОБА_4 . Наявний у матеріалах справи висновок щодо результатів медичного огляду засудженого на стан сп`яніння не викликав у суду жодного сумніву та свідчив про перебування засудженого на час ДТП у стані алкогольного сп`яніння.

Верховний Суд зауважує, що п. 8 розділу І та п. 9 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 передбачено, що у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я. З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Ураховуючи наведене, огляд водія ОСОБА_4 на стан сп`яніння було проведено відповідно до приписів нормативного акта, який регламентує цю процедуру, оскільки внаслідок ДТП за участю засудженого загинула людина та інша була травмована.

Також Суд вважає за необхідне наголосити, що згідно з вимогами зазначеної вище інструкції огляд водіїв-учасників ДТП є обов`язковим і ця процедура не є слідчою дією у виді освідування особи у розумінні ст. 241 КПК. Таким чином, безпідставними є посилання в касаційній скарзі на постанову Верховного Суду від 19 березня 2020 року (справа № 127/3712/17), оскільки вказане рішення є нерелевантним до обставин цього кримінального провадження, так як у справі (№ 127/3712/17) йдеться про отримання змивів з рук без дотримання статей 237, 241 КПК.

З огляду на наведене вище не вбачається порушень порядку виявлення стану алкогольного сп`яніння у ОСОБА_4 .

Не є слушними доводи захисника в касаційній скарзі про невмотивованість рішення апеляційного суду щодо відмови в задоволенні клопотання про призначення повторної автотехнічної експертизи.

Так, Черкаський апеляційний суд ухвалою від 11 грудня 2023 року, яка оприлюднена в Єдиному реєстрі судових рішень, відмовив захиснику ОСОБА_5 у задоволенні клопотання про призначення повторної судової автотехнічної експертизи.

Своє рішення суд апеляційної інстанції обґрунтував тим, що в цьому кримінальному провадженні проведено автотехнічну експертизу від 16 квітня 2020 року № 4/290. У суді першої інстанції за клопотанням сторони захисту в порядку, передбаченому ст. 356 КПК, допитано старшого судового експерта авто-технічних досліджень Черкаського РТКЦ МВС ОСОБА_8 , який підтримав надані ним висновки.

Також апеляційний суд наголосив, що після допиту експерта в суді першої інстанції захисник відмовився від клопотання про проведення автотехнічної експертизи, оскільки експерт у судовому засіданні надав відповіді на запитання сторони захисту.

Крім того, Черкаський апеляційний суд зауважив, що захисник у своєму клопотанні належно не обґрунтував необхідності призначення в цій справі повторної експертизи, зокрема не вказав, з якими вихідними даними, що зазначені у постанові слідчого про призначення судової автотехнічної експертизи, не погоджується.

Також безпідставними є твердження захисника про суворість призначеного покарання.

Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, врахував: наявність обставини, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, а також наявність обставини, яка його пом`якшує - недотримання потерпілими пішоходами вимог п.п. 4.1, 4.4 ПДР, особу засудженого, який позитивно характеризується за місцем проживання; раніше не судимий; під час розгляду провадження вину визнав, але пояснював, що наїзд на пішоходів відбувся на проїжджій частині. Таку поведінку обвинуваченого суд розцінив як нещиру при визнанні вини з метою, у разі визнання його винуватим, призначення менш суворого покарання. Урахував суд і те, що засуджений не вчиняв дій щодо відшкодування потерпілим спричиненої шкоди та не вибачився перед ними за вчинене, а тому суд не вбачав в його діях ознак каяття за скоєне.

Із висновками судів попередніх інстанції щодо виду, розміру і відповідно порядку відбування призначеного засудженому покарання погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Крім того, зазначені вище обставини, на переконання Суду, свідчать, що суди першої та апеляційної інстанцій, ретельно оцінили обставини цього провадження і обґрунтовано дійшли висновку як про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, так і щодо необхідності призначення засудженому основного та додаткового покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК. Вид і розмір призначеного покарання є необхідним та достатнім для його виправлення. З огляду на викладене вище твердження захисника в касаційній скарзі, які зводяться до того, що суди попередніх інстанцій не повною мірою врахували обставини, які, на думку касатора, є достатніми для призначення більш м`якого покарання його підзахисному, не є слушними.

До того ж колегія суддів зауважує, що засуджений керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив правила безпеки дорожнього руху, створивши серйозну загрозу життю і здоров`ю його учасників. Протиправні дії ОСОБА_4 призвели до тяжких непоправних наслідків у виді загибелі малолітнього ОСОБА_7 та спричинення тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_6 , тоді як відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей.

Також суд касаційної інстанції звертає увагу захисника, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Водночас доводи захисника з огляду на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, непоправність наслідків у виді смерті однієї людини, а також спричинення, зокрема середньої тяжкості тілесних ушкоджень ще одному потерпілому, підвищену суспільну небезпеку вчиненого засудженим у стані алкогольного сп`яніння кримінального правопорушення, на переконання Суду, не свідчать про істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненим протиправним діянням, як і не вказують на наявність правових підстав для призначення ОСОБА_4 більш м`якого покарання, ніж призначено судом. За таких обставин у цьому провадженні не вбачається підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через суворість.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі захисника доводи не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваних судових рішеннях, та не містять вагомих аргументів, які би свідчили про залишення поза увагою судів доводів сторони захисту, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень. З огляду на зазначене вище відсутні підстави для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_5 .

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 23 червня 2023 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 15 квітня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3