Справа № 165/145/24 Провадження №11-сс/802/170/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 26.01.2024,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ ВП №1 (м.Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором, звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно в рамках кримінального провадження, 29.12.2023 внесеного до ЄРДР під №0001275.

Клопотання обґрунтоване тим, що в період часу із 08:00 год. 25.12.2023 по 09:00 год. 28.12.2023 невідома особа перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, таємно, викрала лемеші до плуга у кількості 4 штук, який знаходився на території вищевказаного домоволодіння, чим спричинила ОСОБА_9 майнову шкоду на суму близько 10500 грн.

За вказаним фактом до ЄРДР 29.12.2023 внесено відомості під №0001275 з правовою кваліфікацією - ч.4 ст.185 КК України.

19 січня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 10.01.2024 було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , який перебуває у користуванні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого було виявлено та вилучено речі, а саме: 1) резинові чоботи зеленого кольору 44 розмір, резинові чоботи чорного кольору, калоші чорного кольору 46 розмір, взуття чорного кольору 44 розмір; 2) автомобільний компресор синього кольору марки «VITOL»; 3) металевий леміш до плуга із маркуванням «622134» та металевий леміш без маркування; 4) 2 металевих стяжки червоного кольору.

Слідчий вважає, що вище вилучені речі відповідають критеріям, зазначеним у ч.1 ст.98 КПК України, а тому з метою збереження речових доказів, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, є необхідність у накладені на них арешту.

Ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 26.01.2024 клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на вищевказане тимчасово вилучене майно.

Слідчий суддя місцевого суду накладаючи арешт на вищевказане майно у своєму судовому рішенні зазначив, що органом досудового розслідування доведено наявність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів.

Не погодившись із таким судовим рішенням, володілець тимчасово вилученого майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить його скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, оскільки вважає його необґрунтованим і незаконним. Зазначає про те, що в порушення вимог КПК України слідчий суддя не зазначив, яке з вилученого майна є речовим доказом у кримінальному провадженні і, яке значення має для досудового розслідування кримінального провадження. Також не зазначено за якою ознакою вилучені речі відносяться до речових доказів і є такими. А тому, вважає, що підстав для накладення арешту на тимчасово вилучене майно у слідчого судді не було.

Окрім того, ОСОБА_7 в апеляційній скарзі заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення. Обґрунтовуючи таке клопотання зазначає про те, що він не був в судовому засіданні при розгляді клопотання про арешт майна, а судове рішення постановлено у його відсутності. При цьому, оскаржувану ухвалу від 26.01.2024 він отримав лише 29.03.2024 після написання заяви про її видачу, а до цього про її існування не знав. А тому, просить врахувати таку обставину та визнати поважною причину пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 26.01.2024.

ОСОБА_7 будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явився, і не повідомив суд про причини своєї неявки. При цьому, будь-яких клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Тому апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги можливо провести у відсутності вказаної особи.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, прокурора, який апеляційні доводи вважав безпідставними та просив залишити без задоволення скаргу, а оскаржуване судове рішення, - без змін, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Апеляційний суд вважає, що слід врахувати доводи апелянта та поновити йому строк на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки він фактично пропущений з поважних на те причин.

Пунктом 7 ч.2 ст.131 КПК України передбачено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ст.98 КПК).

Відповідно до ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Арештом майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно із п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів . У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону вбачається, що слідчий, прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту, повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України. При цьому, доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, і зокрема щодо збереження речових доказів.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Колегія суддів апеляційного суду проаналізувавши матеріали клопотання наряду з апеляційними доводами вважає, що за наслідками розгляду поданого слідчим клопотання про арешт майна, слідчий суддя дійшов законного та обґрунтованого висновку про його задоволення з огляду на таке.

З матеріалів клопотання вбачається, що СВ ВП №1 (м.Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, 29.12.2023 внесеного до ЄРДР під №0001275 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Встановлено і те, що на підставі судового рішення слідчого судді в межах цього кримінального провадження було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено: 1) резинові чоботи зеленого кольору 44 розмір, резинові чоботи чорного кольору, калоші чорного кольору 46 розмір, взуття чорного кольору 44 розмір; 2) автомобільний компресор синього кольору марки «VITOL»; 3) металевий леміш до плуга із маркуванням «622134» та металевий леміш без маркування; 4) 2 металевих стяжки червоного кольору.

Усі ці речі постановою слідчого від 19.01.2024 визнано речовими доказами у вищевказаному кримінальному провадженні.

Доводячи підставність поданого клопотання слідчий вказує про те, що майно, яке визнано речовими доказами вищевказаною постановою, на яке він просить накласти арешт, має силу речових доказів у вищевказаному кримінальному провадженні №0001275, а тому накладення арешту на нього забезпечить можливість його збереження та встановлення істини в даному кримінальному провадженні. Таке майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали кримінального провадження апеляційний суд вважає, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт у поданому до місцевого суду клопотанні, дійсно може бути доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України розслідування щодо якого проводиться у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001275, оскільки воно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, а тому відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України на даному етапі досудового розслідування підлягає арешту - з метою збереження речових доказів.

На переконання колегії суддів апеляційного суду такі висновки підтверджуються дослідженими судом доказами, що наявні в кримінальному провадженні.

Оскаржувана ухвала слідчого судді прийнята з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, є цілком законною та обґрунтованою, і підстави для її скасування, як про це просить апелянт у поданій апеляційній скарзі, відсутні.

При цьому, апеляційні доводи ОСОБА_7 про те, що слідчий суддя не зазначив, яке з вилученого майна є речовим доказом і, яке значення має для досудового розслідування кримінального провадження, є цілком безпідставними, оскільки у судовому рішення зазначено, що вилучене під час обшуку майно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, тобто є речовими доказами і тому для його збереження підлягає арешту. Таке майно є матеріальними об`єктами, які могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно є неспроможними апеляційні доводи про не зазначення слідчим суддею за якою ознакою вилучені речі відносяться до речових доказів.

Таким чином, усі апеляційні доводи, які викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваного судового рішення не заслуговують на увагу суду, оскільки на думку апеляційного суду фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин провадження та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд не вбачає будь-яких порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення, - без змін.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 376, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити володільцю тимчасово вилученого майна ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 26.01.2024.

Апеляційну скаргу володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 26.01.2024 в даному провадженні, - без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді