Справа №534/744/21
Провадження №1-кп/534/36/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2024 року місто Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000576 від 11.12.2020 за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

у с т а н о в и в :

У провадженні Комсомольського міського суду Полтавської області на стадії судового розгляду знаходиться згадане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Щодо обвинуваченої ОСОБА_4 ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 04.04.2024 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дія якого закінчується о 16 год. 36 хв. 02.06.2024.

У судовому засіданні постановлено на обговорення клопотання прокурора про продовження застосування обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Прокурор надала пояснення суду, відповідно до яких підтримала своє клопотання та просила задовольнити.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_6 просила суд відмовити у клопотанні та обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час.

Обвинувачена підтримала думку свого захисника.

Суд у контексті наведеного питання, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, враховуючи, що кожен доказ не має наперед встановленої сили, дійшов наступних висновків.

До Комсомольського міського суду Полтавської області звернулася прокурор з вищевказаним клопотанням.

Обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вмотивовано прокурором тим, що неодноразово обвинувачена ОСОБА_4 без поважних причин не з`являлась в судові засідання, не повідомляла також неодноразово про причини неявки. Враховуючи вказане та з метою запобігання спробам обвинуваченої переховуватися від суду прокурор заявила клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 .

Неоднаразово судові засідання відкладалися у зв`язку з неприбуттям до Комсомольського міського суду Полтавської області ОСОБА_4 , яка про причини не явки жодного разу не повідомляла.

Зокрема, 27.01.2023 року в судове засідання викликана обвинувачена ОСОБА_4 з не відомих підстав до суду не прибула, про причини свого неприбуття суд не повідомила. Ухвалою суду від 27.01.2023 року до обвинуваченої ОСОБА_4 застосовано привід про доставку обвинуваченої у наступне судове засідання співробітниками поліції.

У зв`язку з неприбуттям обвинуваченої ОСОБА_4 до суду 28.06.2023 року, знову винесена ухвала про примусовий привід останньої у наступне судове засідання органами Національної поліції України.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 29.02.2024 року до ОСОБА_4 застосовано примусовий привід в наступне судове засідання 01.04.2024 року.

У судове засідання 29.02.2024 року була викликана та повідомлена належним чином обвинувачена ОСОБА_4 , проте остання з невідомих підстав, до суду не прибула, про причини свого неприбуття суд не повідомила.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 29.02.2024 року до ОСОБА_4 застосовано примусовий привід в наступне судове засідання 01.04.2024 року.

Заслухавши думки прокурора, обвинуваченої, її захисника, дослідивши матеріали судової справи, матеріали кримінального провадження у контексті розгляду зазначеного вище клопотання, слідчий суддя, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, надавши оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, враховуючи, що жоден доказ не має наперед встановленої сили, дійшов таких висновків.

У відповідності до ч. 4 ст. 176, ст. 177 КПК України, запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який відповідно до ст.183 КПК України може бути застосований, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

За змістом ст.194 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази, обставини, які свідчать про 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію підозрюваного, його майновий стан; наявність судимостей.

Проаналізувавши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що доведено обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину, існує ризик переховування обвинуваченої від суду, більш м`які запобіжні заходи для запобігання ризику недостатні.

Одночасно, слідчий суддя зазначає, що у відповідності до ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Суддя зазначає, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 01.06.2006 року у справі «Мамедова проти Росії», (пункті 74) Суд вказував, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Тримання під вартою також не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року Європейський суд з прав людини зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях статей 177, 178, 183 КПК України.

Згідно зазначених норм, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При розгляді питання про необхідність взяття під варту судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи і, зокрема, такі фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Оцінивши всі обставини в їх сукупності, у відповідності до вимог ст.178 КПК України, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченої підлягає задоволенню. Лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти можливого переховування, наявність ризиків, передбачених у ст. 177 КПК України, що доведені під час розгляду клопотання, що виключає можливість застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу.

Суддею вивчалась можливість застосування до обвинуваченої більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. Проте, з урахуванням особи обвинуваченої, застосування таких не буде дієвим. З аналогічних підстав суддя вважає неспроможними обґрунтування щодо доцільності застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Вік обвинуваченої, її стан здоров`я, сімейне та матеріальне становище не дає підстав для незастосування до неї такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Питання про застосування застави вирішено судом в порядку ч. 4 ст.183 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176-178, 194, 331 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Клопотання старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з визначенням розміру застави, достатньої для забезпечення виконання нею обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 гривень.

У випадку внесення обвинуваченою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний застави, покласти на неї наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

1) прибувати за кожним викликом до суду;

2) не відлучатись з м. Горішні Плавні Полтавської області без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№23)».

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченій ОСОБА_4 , її захиснику.

Строк дії ухвали закінчується 25 липня 2024 року включно.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду. протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_8

Повний текст ухвали оголошено 28.05.2024 о 17 год. 00 хв.