Справа № 372/1902/24
Провадження № 1-кп-222/24
В И Р О К

іменем України

13 червня 2024 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002553 від 17.11.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Усть-Кут, Іркутської області, російської федерації, громадянин України, з середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 28.12.2007 Смілянським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 121 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнений 07.05.2012 з Черкаської ВК (№62) на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 4 місяці 25 днів;

- 17.04.2014 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років 7 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, звільнений 01.11.2019 з Білоцерківської виправної колонії (№ 35) по відбуттю строку покарання;

- 27.08.2020 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;

- 05.11.2020 Канівським міським судом Черкаської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, звільнений 22.02.2023 зі Старобабанівської ВК (№ 92) на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 20 днів,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 1 ст. 200, ч. 2 ст. 200, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 209 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року ОСОБА_4 влаштувався на роботу оператором верстату на ТОВ «Баунті Технолоджіс», що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н., с. Великі Дмитровичі, де завів товариські відносини із іншим працівником даного підприємства ОСОБА_6 , якому подарував сенсорний мобільний телефон, що був у використанні, марки «Хiaomi Redmi 6A», у якому встановив мобільний додаток «Приват24» та здійснив його налаштування під банківську картку «Універсальна» № НОМЕР_1 виданою АТ КБ «ПриватБанк», яка належить потерпілому ОСОБА_6 , встановивши логін та пароль для доступу до даного акаунту.

У подальшому, 12.10.2023 року близько 22 год. 41 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні для відпочинку працівників ТОВ «Баунті Технолоджіс», що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н., с. Великі Дмитровичі, побачив у приміщенні кухні на столі мобільний телефон марки «Хiaomi Redmi 6A», з сім-картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» з абонентським номером телефону НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 . У цей момент у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем з метою подальшого заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, котрі зберігались на банківському рахунку потерпілого ОСОБА_6 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк».

При цьому, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу до мобільного телефону марки «Хiaomi Redmi 6A», який належить ОСОБА_6 , натиснув клавішу розблокування та з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на несанкціоноване втручання у роботу інформаційних (автоматизованих) систем - облікового запису потерпілого ОСОБА_6 в автоматизованій інформаційній системі «Приват24» АТ КБ «ПриватБанк», який є системою призначеною для дистанційного керування банківськими рахунками АТ КБ «ПриватБанк» у режимі реального часу (інтернет-банкінг), у тому числі електронними платежами, а також згідно з Законом України «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні» є мобільним платіжним інструментом та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційній системах» - є інформаційною (автоматизованою) системою, яка згідно ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» є такою, що становить банківську таємницю, усвідомлюючи, що він не має права законного доступу до неї без дозволу власника, з метою незаконного отримання відомостей щодо коштів, розміщених на карткових рахунках потерпілого, неправомірно використовуючи мобільний телефон марки «Хiaomi Redmi 6A», з сім-картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» з абонентським номером телефону НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_6 , будучі обізнаним комбінацією паролю-доступу користувача до автоматизованої (інформаційної) системи «Приват24» АТ КБ «ПриватБанк» з метою незаконного втручання в роботу автоматизованих систем, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки у формі витоку інформації та бажаючи їх настання, без дозволу власника, з використанням всесвітньої інформаційної системи загального доступу Інтернет ввів логін та пароль для входу до інформаційної (автоматизованої) системи «Приват24» АТ КБ «ПриватБанк» та отримав несанкціонований доступ до персональних даних потерпілого ОСОБА_6 , наявних в АТ КБ «ПриватБанк», в результаті чого неправомірно здійснив несанкціоноване втручання в роботу облікового запису потерпілого та отримав таким чином несанкціонований доступ та контроль над картковим рахунком ОСОБА_6 НОМЕР_3 по кредитній банківській картці «Універсальна» АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 .

Окрім цього, 12.10.2023 року близько 22 год. 41 хв., ОСОБА_4 , діючи умисно, перебуваючи у приміщенні для відпочинку працівників ТОВ «Баунті Технолоджіс», що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н., с. Великі Дмитровичі, будучи ознайомленим з тим, що здійснення безготівкових розрахунків між фізичними та юридичними особами банківськими установами можуть здійснюватися на підставі платіжного доручення, тобто розрахункового документу, який містить доручення платника банку здійснити переказ, визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача (п.1.31 ч.1 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»), а також, будучи обізнаним про те, що електронним документом є документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа (ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»), здійснивши несанкціоноване втручання в роботу облікового запису автоматизованої інформаційної системи «Приват24» АТ КБ «ПриватБанк», яка є системою призначеною для дистанційного керування банківськими рахунками АТ КБ «ПриватБанк» у режимі реального часу (інтернет-банкінг), в тому числі електронними платежами усвідомлюючи, що заволодіння коштами потерпілого ОСОБА_6 , що зберігаються та обліковуються у безготівковій формі на розрахунковому рахунку за НОМЕР_3 відкритому у АТ КБ «ПриватБанк» можливо лише шляхом складання та використання платіжного доручення в електронному вигляді, для забезпечення несанкціонованого списання коштів потерпілого, використовуючи належне ОСОБА_6 на правах приватної власності кінцеве комп`ютерне обладнання - мобільний телефон марки «Хiaomi Redmi 6A», з сім-картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» з абонентським номером телефону НОМЕР_2 , з використанням Всесвітньої інформаційної системи загального доступу Інтернет, умисно підробив електронний платіжний документ - платіжне доручення №Р24АD0830 від 12.10.2023, у якому зазначив завідомо недостовірні відомості щодо наміру платника ОСОБА_6 з його карткового рахунку НОМЕР_3 відкритому у АТ КБ «ПриватБанк» здійснити у встановленому порядку перерахунок коштів в сумі 40 000 грн. на рахунок за № НОМЕР_4 , відкритий на ім`я ОСОБА_7 , який направив до автоматизованої системи обробки інформації, чим здійснив використання підробленого документа на переказ.

Окрім цього, 12.10.2023 року близько 22 год. 43 хв., ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, перебуваючи у приміщенні для відпочинку працівників ТОВ «Баунті Технолоджіс», що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н., с. Великі Дмитровичі, будучи ознайомленим з тим, що здійснення безготівкових розрахунків між фізичними та юридичними особами банківськими установами можуть здійснюватися на підставі платіжного доручення, тобто розрахункового документу, який містить доручення платника банку здійснити переказ, визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача (п.1.31 ч.1 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»), а також, будучи обізнаним про те, що електронним документом є документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа (ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»), здійснивши несанкціоноване втручання в роботу облікового запису автоматизованої інформаційної системи «Приват24» АТ КБ «ПриватБанк», яка є системою призначеною для дистанційного керування банківськими рахунками АТ КБ «ПриватБанк» у режимі реального часу (інтернет-банкінг), в тому числі електронними платежами, усвідомлюючи, що заволодіння коштами потерпілого ОСОБА_6 , що зберігаються та обліковуються у безготівковій формі на розрахунковому рахунку за НОМЕР_3 відкритому у АТ КБ «ПриватБанк», можливо лише шляхом складання та використання платіжного доручення в електронному вигляді, для забезпечення несанкціонованого списання коштів потерпілого, використовуючи належне ОСОБА_6 на правах приватної власності кінцеве комп`ютерне обладнання - мобільний телефон марки «Хiaomi Redmi 6A», з сім-картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» з абонентським номером телефону НОМЕР_2 , з використанням Всесвітньої інформаційної системи загального доступу Інтернет, повторно умисно підробив електронний платіжний документ - платіжне доручення №Р24АD7090 від 12.10.2023, у якому зазначив завідомо недостовірні відомості щодо наміру платника ОСОБА_6 з його карткового рахунку НОМЕР_3 , відкритому у АТ КБ «ПриватБанк», здійснити у встановленому порядку перерахунок коштів в сумі 500 грн. на рахунок за № НОМЕР_4 , відкритий на ім`я ОСОБА_7 , який направив до автоматизованої системи обробки інформації, чим здійснив повторне використання підробленого документа на переказ.

Він же, 12.10.2023 року близько 22 год. 41 хв., перебуваючи у приміщенні для відпочинку працівників ТОВ «Баунті Технолоджіс», що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н., с. Великі Дмитровичі, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, в умовах воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, який продовжений відповідно до Указу Президента України від 06.02.2024 № 3564-IX «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» до 24.02.2024, за допомогою облікового запису автоматизованої системи «Приват24» АТ КБ «ПриватБанк», скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу взяв на кухні зі столу належний ОСОБА_6 мобільний телефон «Хiaomi Redmi 6A» та будучі обізнаний про пароль доступу до додатку «Приват24», діючи умисно, повторно, таємно, в умовах воєнного стану, здійснив переказ з банківського рахунку НОМЕР_3 карти АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_6 грошових коштів о 22 год. 41 хв. у розмірі 40 000 грн. та о 22 год. 43 хв. у розмірі 500 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_4 , під який випущена карта № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_7 , чим завдав потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 40 500 грн. та якими у подальшому розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 12.10.2023 року, близько 22 год. 30 хв., точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні для відпочинку працівників ТОВ «Баунті Технолоджіс», що знаходиться за адресою: Київська обл.., Обухівський р-н., с. Великі Дмитровичі, діючи умисно, маючи на меті набуття, володіння та розпорядження грошовими коштами, щодо яких фактичні обставини свідчать про їх одержання злочинним шляхом, достовірно знаючи про те, що на банківському рахунку АТ КБ «ПриватБанк» належному ОСОБА_7 знаходяться протиправно отримані грошові кошти у сумі 40 500 гривень, перераховані ним 12.10.2023 року двома банківськими переказами, достовірно знаючи, що дані грошові кошти він отримав від ОСОБА_6 шляхом таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, переслідуючи злочинну мету їх легалізації під виглядом правомірного набуття, володіння та розпорядження коштами, звернувся до ОСОБА_8 , який не був обізнаний про злочинні наміри останнього, щоб той попросив ОСОБА_7 , яка не була обізнана про злочинні наміри останнього, здійснити фінансові операції з вищевказаними грошовими коштами шляхом їх перерахування 12.10.2023 року на картковий рахунок АТ КБ «ПриватБанк», який належить ОСОБА_8 .

У подальшому, ОСОБА_4 розуміючи, що на рахунку ОСОБА_8 заходяться грошові кошти, одержані злочинним шляхом, діючи умисно, маючи намір досягти мети легалізації надання правомірного вигляду набуття, володіння та розпорядження коштами, звернувся до ОСОБА_8 , який не був обізнаний про злочинні наміри останнього, щодо зміни форми (перетворення) такого майна, на що останній погодився та в період часу з 23 год. 03 хв. по 23 год. 12 хв. 12.10.2023 року здійснив зняття грошових коштів в сумі 40 000 грн. у банкоматі АТ КБ «ПриватБанк», що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , таким чином змінив форму безготівкових коштів у готівкову форму (перетворивши їх), та 13.10.2023 року передав їх ОСОБА_4 .

У подальшому ОСОБА_4 13.10.2023 року набув та заволодів грошовими коштами, тобто одержав їх у фактичне володіння, усвідомлюючи, що вони одержані злочинним шляхом та переслідуючи злочинну мету їх легалізації під виглядом правомірного розпорядження коштами, здійснив фінансові операції з вищевказаними грошовими коштами, а саме: 13.10.2023, 21.10.2023 та 23.10.2023 року здійснив поповнення карткових рахунків особи, з якою він спільно проживає та має спільний побут - ОСОБА_9 на загальну суму 25 000 грн. на рахунки № НОМЕР_6 та № НОМЕР_7 , відкриті в АТ КБ «ПриватБанк», 14.10.2023 року подарував сину особи, з якою він спільно проживає та має спільний побут - ОСОБА_9 - ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 10 500 грн. на придбання ним нового мобільного телефону, решту грошових коштів в сумі 5 000 грн. витратив на консультативні послуги, таким чином розпорядився майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у несанкціонованому втручанні в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, тобто у вчинені кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України, у підробці документа на переказ та його використанні, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 200 КК України, у підробці документа на переказ та його використанні, вчиненого повторно, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 200 КК України, у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно та в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у набутті, володінні, розпорядженні майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансової операції з таким майном, зміні форми (перетворення) такого майна, вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України.

У ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаних вище кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі, щиро розкаявся. Не заперечував фактичні обставини справи, а також розмір завданої шкоди. Підтвердив вчинення ним вищезазначених злочинів за обставин, вказаних в обвинувальному акті, надавши відповідні пояснення. Також пояснив, що показання надає добровільно, будь-яке фізичне або психологічне насильство до нього не застосовувалось. Зазначив, що розуміє наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. Окрім того, обвинувачений повністю визнав поданий у кримінальному провадженні цивільний позов.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні показав, що виявивши відсутність коштів на рахунку звернувся до поліції. Просив задовольнити цивільний позов, стягнувши з обвинуваченого матеріальну шкоду у розмірі 40 500 грн. та у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів у провадженні, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає; їм роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження суд обмежився допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого ОСОБА_4 , визнавши недоцільним дослідження інших доказів у провадженні.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 які виразились у несанкціонованому втручанні в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, за ч. 1 ст. 361 КК України, у підробці документа на переказ та його використанні, за ч. 1 ст. 200 КК України, у підробці документа на переказ та його використанні, вчиненого повторно, за ч. 2 ст. 200 КК України, у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно та в умовах воєнного стану, за ч. 4 ст. 185 КК України, у набутті, володінні, розпорядженні майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансової операції з таким майном, зміні форми (перетворення) такого майна, вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом, за ч. 1 ст. 209 КК України.

При призначенні ОСОБА_4 покарання відповідно до вимог статей 50, 65 КК України суд враховує конкретні обставини провадження, ступінь вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Дані про особу обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 має постійне місце проживання, з середньою освітою, неодружений, не працевлаштований, неповнолітніх дітей або інших утриманців не має, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше судимий.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття.

Згідно ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є рецидив злочину.

Призначення покарання.

Ураховуючи все вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання, передбачене санкціями ч. 1 ст. 200, ч. 2 ст. 200, ч. 1 ст. 361, ч. 1 ст. 209 КК України, ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: за ч. 1 ст. 200 КК України у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за ч. 2 ст. 200 КК України у виді штрафу в розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за ч. 1 ст. 361 КК України у виді одного року обмеження волі; за ч. 1 ст. 209 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на 1 один рік, з конфіскацією майна; за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Як вбачається з приписів ч. 4 ст. 72 КК України додаткові покарання різних видів у всіх випадках виконуються самостійно.

Остаточне покарання суд визначає на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням з урахуванням положень ч. 4 ст. 72 КК України.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_10 засуджений вироком Канівського міського суду Черкаської області від 05.11.2020 року за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, та звільнений 22.02.2023 року зі Старобабанівської ВК (№ 92) на підставі ст. 81 КК України, умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 20 днів.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 КК України, у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 КК цього Кодексу.

Таким чином, відповідно до ст. 71 КК України обвинуваченому необхідно призначити покарання за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарання за даним вироком та невідбутої частини покарання, призначеного вироком Канівського міського суду Черкаської області від 05.11.2020 року, у виді позбавлення волі строком на 5 років 5 місяців, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на 1 один рік, з конфіскацією майна.

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

З огляду на наведене, у строк покарання обвинуваченого необхідно зарахувати попереднє ув`язнення у період з 11.03.2024 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Враховуючи наявність таких ризиків, як можливість вчинення обвинуваченим нового злочину, виключення можливості ухилитись від відбування призначеного судом покарання, суд вважає за необхідне, відповідно до ст. 177 КПК України, продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Щодо цивільного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової, або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого 40 500 грн. 00 коп. завданої матеріальної шкоди та 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Судовим розглядом встановлено, що внаслідок винних дій обвинуваченого цивільному позивачу заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 40 500 грн. 00 коп.

Суд вважає частково доведеними позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 визначено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У абз. 2 п. 5 цієї постанови судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, у разі заявлення про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду.

Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

Моральну шкоду цивільній позивач обґрунтовує тим, що внаслідок дії ОСОБА_4 він отримав душевні та моральні страждання, через порушення нормального ритму життя, викликаний шукати додаткові кошти для життя.

Разом з тим, порушуючи питання про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн., цивільним позивачем не надано суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів щодо спричинення їй моральної шкоди у цьому розмірі, на підставі яких він оцінив свої моральні страждання. Заявлений цивільний позов потерпілого містить лише загальні посилання на наявність підстав, для відшкодування моральної шкоди, та посилання на моральні страждання.

За таких обставин, з врахуванням характеру правопорушення, матеріального стану обвинуваченого, ступені його вини, інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає, що виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відшкодуванню підлягає моральна шкода у розмірі 5 000 грн., що відповідає положенням ст.ст. 23, 1167 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Щодо інших питань.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374, 377 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 1 ст. 200, ч. 2 ст. 200, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 209 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 200 КК України у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) грн. 00 коп.;

- за ч. 2 ст. 200 КК України у виді штрафу в розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп.;

- за ч. 1 ст. 361 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

- за ч. 1 ст. 209 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на 1 (один) рік, з конфіскацією майна.

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на 1 (один) рік, з конфіскацією майна.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Канівського міського суду Черкаської області від 05.11.2020 року і за сукупністю вироків визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 5 (п`ять) місяців з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на 1 (один) рік, з конфіскацією майна.

Початком відбування покарання ОСОБА_4 вважати 11.03.2024 року, зарахувавши відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, період тримання під вартою з 11.03.2024 року по день набрання вироком законної сили, у співвідношенні одному дню тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі.

Продовжити стосовно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_6 , - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 40 500 (сорок тисяч п`ятсот) грн. 80 коп. та у відшкодування моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Речові докази: оптичні DVD-R диски, платіжні інструкції АТ КБ «ПриватБанк» №P24AD0830 від 12.10.2023 та №P24AD7090 від 12.10.2023, - залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Згідно ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1