Справа № 573/822/24
Номер провадження 1-кп/573/109/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 03 квітня 2024 року за №0000052, по обвинуваченню

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Миколаївка Сумського району Сумської області, зі спеціальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого 12 квітня 2024 року Білопільським районним судом Сумської області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

- за ч. 1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року, більш точний час під час досудового розслідування не встановлений, ОСОБА_4 з метою крадіжки чужого майна прибув до покинутої молочно-товарної ферми №3 ТОВ Агрофірма «Вікторія» за адресою: АДРЕСА_3 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 зайшов всередину вказаної будівлі молочно-товарної ферми №3, яка ніким не охоронялася, не була огороджена та не мала вікон та дверей, таємно вибив з бетонної підлоги дві металеві рейки вузькоколійної колії довжиною 3 м кожна загальною вагою 100 кг та вартістю 587 грн.

Вказані рейки ОСОБА_4 завантажив на велосипед і з ними покинув територію молочно-товарної ферми №3, отримавши реальну можливість розпорядитися викраденим майном.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість визнав повністю, щиро розкаявся та дав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті. Зокрема пояснив, що в жовтні 2021 року, точної дати та часу вже пам`ятає, перебував у гостях у свого знайомого ОСОБА_5 в смт Миколаївка по вул. Центральній, де недалеко знаходиться покинута ферма. Тоді у нього виник умисел викрасти з цієї ферми метал. Він зібрався і пішов. Приміщення ферми не огороджене, у ньому відсутні вікна та двері і охорони воно теж не має. Тому без будь-яких перешкод він зайшов усередину та за допомогою лому з підлоги вибив дві металеві рейки, які у подальшому продав знайомому.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а тому в суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

За таких обставин суд дії Краснобрижий кваліфікує за ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує таке.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується посередньо, не інвалід, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, оскільки він повністю визнав свою винуватість, критично оцінив вчинений ним проступок; активне сприяння розкриттю проступку, оскільки його розкриття стало можливим лише завдяки добровільному повідомленню обвинуваченим правоохоронному органу про вчинене ним кримінальне правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлені.

При обранні виду та міри покарання для обвинуваченого суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведених вище обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, з урахуванням того, що відсутні обставини, які обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання за цей проступок у виді штрафу в доход держави, але нижче від найнижчої межі, що визначена санкцією частини 1 статті 185 КК України, тобто із застосуванням ст. 69 КК України.

12 квітня 2024 року вироком Білопільського районного суду, який набрав законної сили 14 травня 2024 року, ОСОБА_4 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік.

У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 обвинувачується за кримінальне правопорушення, вчинене ним у жовтні 2021 року, тобто до його засудження 12 квітня 2024 року.

Призначаючи ОСОБА_4 остаточне покарання у цьому провадженні щодо кримінального правопорушення, вчиненого до постановлення вироку від 12 квітня 2024, слід застосувати правила частини 4 статті 70 КК України та остаточне покарання йому призначити у виді позбавлення волі з випробуванням та штрафу відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, згідно з якою основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

У зв`язку з чим з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню процесуальні витрати за залучення експерта у розмірі 1135,92 грн.

Речові докази у провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання на підставі ст. 69 КК України у виді штрафу в доход держави в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень.

На підставі ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України вирок Білопільського районного суду Сумської області від 12 квітня 2024 року відносно ОСОБА_4 , яким його засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, виконувати самостійно.

Стягнути з ОСОБА_4 в доход держави процесуальні витрати в сумі 1135 грн 92 коп.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя