Справа 367/213/24 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/3125/2024 Доповідач в 2 інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

30 травня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 26 лютого 2024 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 26 лютого 2024 року ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 15, п. п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, та ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, п. п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. ч. 1, 2 ст. 263, ч. 4 ст. 358 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 25 квітня 2024 року.

Дане рішення мотивовано тим, що ризики, які були констатовані при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою не припинили свого існування, а саме, ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Судом при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу було враховано дані про особи обвинувачених, стан здоров`я, здійснені слідчі та процесуальні дії, фактичні обставини справи, високу суспільну небезпечність інкримінованих діянь обвинуваченими. Крім того, даних про наявність підстав для скасування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу або його зміни на менш м`який, ніж тримання під вартою, колегією суддів при розгляді клопотання не встановлено та стороною захисту не доведено, оскільки не спростовано існування у кримінальному провадженні ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції, захисник подав аналогічні за змістом апеляційні скарги щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . В обґрунтування доводів апеляційних скарг вказав на необґрунтованість заявлених прокурором ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. На переконання захисника, ризики, на які посилався прокурор є припущенням та не відповідають фактичним обставинам справи. Звернув увагу, що прокурором у клопотанні не зазначено про існування ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, який полягає у можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та який неодноразово наводився стороною обвинувачення у попередніх клопотаннях про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, що додатково вказує на констатацію стороною обвинувачення того факту, що ризики, які існували під час первинного обрання та подальшого продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою, зменшились. Запобігти ризикам, що зазначені у клопотанні, можливо без застосування до обвинувачених найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю та покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. Окрім того, судом, під час розгляду клопотання прокурора не досліджувалось та не встановлювалось можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Просив ухвалу скасувати, а клопотання прокурора повернути. У разі відмови у задоволенні скарг, постановити нову ухвалу про застосування до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю та покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України строком до 25.04.2024 року. Звільнити обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з-під варти в залі суду.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 , підтвердила доводи скарг та просили їх задовольнити;

прокурора, який апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 вважав безпідставними, просив залишити їх без задоволення, а ухвалу без змін;

вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з огляду на таке.

Як вбачається із апеляційних скарг, захисником фактично порушене питання про скасування оскаржуваної ухвали із ухваленням нової ухвали про застосування щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою. Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвала судом першої інстанції була постановлена 26 лютого 2024 року, строк тримання обвинувачених під вартою був визначений до 25 квітня 2024 року. Між тим, ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17 квітня 2024 року строк тримання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою було продовжено до 15 червня 2024 року. На день розгляду справи, судом апеляційної інстанції ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 26 лютого 2024 року про продовження строку тримання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою фактично втратила чинність, висновки, які були зроблені у цій ухвалі, на сьогоднішній час втратили своє юридичне значення, що указує на неможливість скасування цієї ухвали судом апеляційної інстанції.

Необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

За своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій (поведінки підозрюваного, обвинуваченого), перелік яких визначений ч. 1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах, про імовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню в одному зі способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і нинішньому чи минулому. Проте, існування можливості такої протидії на майбутнє, повинно підтверджуватися доказами станом на момент ухвалення відповідного рішення. Це твердження знайшло своє підтвердження у ряді статей діючого КПК України. Зокрема, аналіз положень ч. 2 ст. 177, ч. 1 ст. 194, ч. 1 ст. 196, ч. 3 ст. 199 КПК України дає підстави стверджувати те, що як у випадку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і у випадку продовження строку дії цього запобіжного заходу суд вирішує питання про існування ризиків станом на час ухвалення відповідного рішення. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що перевірка висновків суду першої інстанції про існування того чи іншого ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, можливо лише під час дії ухвали про застосування запобіжного заходу чи продовження строку тримання під вартою, тобто у час, коли ці ризики дійсні та існує реальна можливість перевірки їх існування. Та обставина, що станом на час розгляду справи оскаржувана ухвала втратила чинність унеможливлює скасування цієї ухвали, що указує на необґрунтованість вимог захисника в частині скасування цієї ухвали.

Колегія суддів також зважає на те, що відповідно до вимог ст. 407 КПК України до повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги відноситься прийняття рішення пов`язаного виключно із втручанням у судове рішення шляхом його зміни чи скасування або невтручання, шляхом залишення цього рішення без змін. Цією нормою закону не передбачено можливості встановлення будь-яких фактів, констатації порушень закону тощо без прийняття апеляційним судом свого рішення щодо рішення суду першої інстанції. У зв`язку із цим, за відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення, як такого яке втратило чинність, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити будь-яке рішення щодо тих обставин, які наведені апелянтом у апеляційних скаргах.

Колегія судів зважає і на те, що нормами КПК України не передбачається можливості залишення апеляційних скарг без розгляду. Наведені вище обставини не дають також підстав для закриття апеляційного провадження.

Із урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг захисника у зв`язку із неможливістю скасування ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 26 лютого 2024 року про продовження строку тримання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою, а тому колегія суддів залишає апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 без задоволення, а зазначену ухвалу - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 26 лютого 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до 25 квітня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

_____________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4