Провадження № 1-кс/686/4238/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

встановив:

Начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із скаргою на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в якій просить визнати бездіяльність незаконною і зобов`язати слідчого ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому внести відомості до ЄРДР за його заявою про вчинення кримінального правопорушення від 15.04.2024 №.696/1/5871.

Узагальнені доводи скарги.

У скарзі начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 зазначає, що звертався до ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому із заявою про виявлення в діях військовослужбовця ОСОБА_5 призваного на військову службу під час мобілізації, ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Однак відомості за його заявою про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР не внесені.

З огляду на це, на думку особи, яка подала скаргу, слідчим допущено бездіяльність та не виконані вимоги ст.214 КПК України.

Процесуальні дії суду для підготовки до розгляду скарги.

Задля забезпечення повноти та об`єктивності розгляду скарги слідчим суддею з ТУ ДБР у м.Хмельницькому витребувані матеріали перевірки за заявою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .

Позиції учасників провадження.

У судове засідання уповноважена особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , не з`явилася, подала клопотання про розгляд скарги за її відсутності.

Уповноважена особа ТУ ДБР у м.Хмельницькому в судове засідання не з`явилася, незважаючи на належне повідомлення про час та місце розгляду скарги.

Разом із тим, до матеріалів скарги долучений лист ТУ ДБР у м.Хмельницькому №8589-24/х/14-01-01-19939/2024 від 01.05.2024 про відсутність підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за зверненням ІНФОРМАЦІЯ_1

Враховуючи положення статті 306 КПК України, та з метою дотримання розумних строків розгляду скарги, що є одним з пріоритетних завдань кримінального провадження, здійснення якого має забезпечити, зокрема, слідчий суддя на досудовому провадженні, слідчий суддя вважає можливим провести розгляд скарги за відсутності представника особи, бездіяльність якої оскаржується та з огляду на волевиявлення особи, яка подала скаргу, без її участі.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги, дійшов такого висновку.

Право та судова практика

Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені ч.5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.

Аналогічні за змістом норми містяться у п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (далі Положення), затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020, згідно з яким відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить про обов`язковість вчинення дій лише щодо прийняття та реєстрації заяви, як це передбачено у частині четвертій вказаній статті, і відмова у вчиненні таких дій не допускається.

При цьому зміст частини першої зазначеної статті не передбачає імперативного обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим Кримінальним кодексом України.

Предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Вказане слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР. Такий висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_7 від 17.06.2020, згідно пункту 5 мотивувальної частини якого зазначено, що "встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту".

Указане відповідає і правовому висновку Верховного Суду у справі 30 вересня 2021 року у справі № 556/450/18, провадження № 51-4229км20, де суд зазначає, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

За положеннями ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно із ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Крім того, основним елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень.

Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за заявою є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документу.

З огляду на наведене, слідчий суддя приходить до висновку про неможливість ініціювання кримінального провадження шляхом внесення відомостей до ЄРДР без належних на те підстав.

Оцінка встановлених обставин та відповіді на доводи скарги.

Як вбачається з матеріалів скарги начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 15.04.2024 звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Хмельницькому із заявою про вчинення кримінального правопорушення, у якій ствердив про те, що з 05.02.2024 по 11.02.2024, солдат ОСОБА_5 у військовій частині НОМЕР_1 не з`являвся та 11.02.2024 самостійно прибув в свій підрозділ.

Начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 вважає, що в діях солдата ОСОБА_5 передбачені ознаки кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України і є підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та проведення досудового розслідування.

Листом т.в.о керівника першого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому ОСОБА_8 №8589-24/х/14-01-01-19939/2024 від 01.05.2024 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 надана відповідь в якій зазначено, що у його зверненні відсутні ознаки кримінального правопорушення, а тому немає підстав для внесення відомостей до ЄРДР.

Досліджені матеріали свідчать про відсутність підстав стверджувати про ознаки кримінального правопорушення, про які зазначає у скарзі начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 .

Відповідно до ч.5 ст.407 КК України самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці є кримінально-караним правопорушенням.

У постанові ВС 373/108/16-к від 23.11.2022, суд зазначив, що нез`явлення вчасно на службу полягає в тому, що, залишивши військову частину або місце служби на законній підставі та маючи об`єктивні можливості для повернення в установлений час, військовослужбовець своєчасно до частини не з`являється і перебуває поза її розташуванням понад установлений строк. При цьому нез`явлення вчасно на службу само по собі не утворює складу злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 КК, який пов`язаний із нез`явленням вчасно на службу та формується тільки за відсутності поважних причин такого вчинку. Поважними причинами нез`явлення вчасно на службу можуть бути: хвороба військовослужбовця, його родичів, перешкоди стихійного характеру, поломка транспортного засобу та інші причини. Питання щодо наявності поважних причин нез`явлення вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з обставин справи. Початком нез`явлення вчасно без поважних причин на службу для всіх категорій військовослужбовців вважається закінчення встановленої тривалості правомірного перебування поза службою. Під розташуванням військової частини розуміється територія, на якій розташовано підрозділи та служби частини. Місце служби це будь-яке місце, яке збігається з розташуванням військової частини та визначене військовослужбовцю для виконання обов`язків з військової служби протягом встановленого часу, або місце, де він повинен перебувати за наказом або за розпорядженням командування.

Слідчим суддею не встановлено обставини, що свідчать про наявність ознак вчинення солдатом ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

Досліджені матеріали свідчать про відсутність підстав стверджувати про ознаки кримінального правопорушення, про які зазначає у скарзі начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , у тому числі про ознаки суб`єктивної сторони та умислу військовослужбовця самовільно залишати військову частину та не прибувати до неї, про що свідчить пояснення останнього та прибуття на службу.

При цьому матеріали службового розслідування не містять відомостей про відсторонення його від служби у зв`язку із фактом залишення військової частини. Згідно із долученими до скарги відомостями ОСОБА_5 із часу, з яким заявник пов`язує подію кримінального правопорушення та із 12.03.2024, проходить військову службу.

Слідчий суддя зазначає, що право особи на ініціювання кримінального провадження за наявності на те підстав може бути реалізоване особою шляхом подання відповідної заяви про вчинення кримінального правопорушення до органу, уповноваженого на внесення відомостей до ЄРДР.

У порядку судового контролю за поданою у порядку ст..303 КПК України скаргою слідчим суддею можуть бути перевірені достатність даних, які вказують на ознаки кримінального правопорушення та підстави, за яких відомості уповноваженою особою до ЄРДР не внесені.

Регламентований КПК України порядок захисту права особи на ініціювання кримінального провадження за відсутності належних на те підстав та відсутності ознак, доказів вчинення кримінального правопорушення не може використовуватися для безпідставного кримінального переслідування особи.

Ініціювання кримінального переслідування щодо особи за встановлених обставин, є необґрунтованим засобом кримінально-правового примусу та не відповідає приписам кримінального процесуального закону.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку про те, що подана начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 , заява про вчинення кримінального правопорушення не містить відомостей про кримінальне правопорушення та про особу, яка його могла вчинити.

Відтак, за результатом розгляду заяви начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 уповноважена особа Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, дійшла до правильного висновку про відсутність підстав для внесення за викладеними у ній твердженнями, відомостей до ЄРДР.

А тому підстав для задоволення скарги та процесуального реагування слідчим суддею, немає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 214, 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

У задоволенні скарги начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя