Справа № 369/4793/24
Провадження №1-кс/369/1072/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2024 року м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання прокурора Боярського відділу Фастівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000060 від 20 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

21.03.2024 року до провадження слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора Боярського відділу Фастівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000060 від 20 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що 20 березня 2024 року до відділення поліції № 1 Фастівського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення від працівника поліції про те, що 20 березня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 під час перевірки документів у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявили наркотичні речовини.

20 березня 2024 року за вищевказаною адресою, на підставі ч. 2 ст. 2982 КПК України, затримано ОСОБА_4 та в присутності двох понятих проведено його особистий обшук, під час якого, з лівої кишені куртки в яку був одягнутий останній вилучено поліетиленовий зіп-пакет в якому знаходилась порошкоподібна речовина білого кольору, який поміщено до спеціального паперового конверту.

20 березня 2024 року вилучений зіппакет із порошкоподібною речовиною білого кольору, який поміщено до спеціального паперового конверту визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000060 від 20 березня 2024 року.

На підставі вищевикладеного, прокурор просила слідчого суддю накласти арешт шляхом встановлення заборони на відчуження, розпорядження та користування на поліетиленовий зіп-пакет із порошкоподібною речовиною поміщеного до спеціального паперового конверту, який вилучено 20 березня 2024 року в період часу з 1354 год. по 1400 год. за адресою: АДРЕСА_1 , під час особистого обшуку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судове засідання прокурор не з`явилась, в клопотанні просить розгляд проводити у її відсутність.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши клопотання та надані до нього матеріали, слідчий суддя вважає, що в клопотанні слід відмовити, з наступних підстав.

Частиною першою ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вищевказаного, об`єкти вилучені в ході особистого обшуку ОСОБА_5 є доказами вчинення кримінального правопорушення, та можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Частиною другою ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вищезазначеного, збереження речових доказів є збереженням безпосередньо об`єктів вилучених в ході особистого обшуку ОСОБА_5 , що являються доказами вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160, 166, 170, 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони зберегли на собі сліди злочину.

Згідно ч. 1 ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Однак, відповідно до Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» обіг наркотичних речовин є забороненим, а тому ці речі не мають ознак майна, що перебуває у вільному обігу, наркотичні речовини не можуть бути повернуті особам, у яких вони вилучені.

Слід вказати, що завданням арешту майна згідно кримінально-процесуального закону є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України).

Слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора щодо накладення арешту на зіп-пакет з кристалічною речовиною фіолетового кольору, не відповідає вимогам кримінально-процесуального закону, зокрема меті арешту.

Прокурором не доведена така мета забезпечення арешту, як збереження речових доказів, для запобігання їх приховування, пошкодження, втрати, знищення, використання або перетворення, оскільки таке майно на даний час вже визнано речовим доказом, та відповідно до Постанови КМУ від 19 листопада 2012 року № 1104 «Про затвердження Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», перебуває на відповідному зберіганні в камері зберігання речових доказів, що виключає можливість такого майна бути прихованим, пошкодженим, втраченим, знищеним, використаним або перетвореним.

Окрім цього, в разі визнання, відповідно до висновку експерта, вказаного майна наркотичним засобом, таке майно не може бути повернуте його власнику.

Слід зазначити, що обіг наркотичних речовин є забороненим, а тому ці речі не мають ознак майна, що перебуває у вільному обігу, наркотичні речовини не можуть бути повернуті особам, у яких вони вилучені.

Накладення арешту в даному випадку з метою підтвердження, що вказані речовини є наркотичним засобом суперечить вимогам кримінально-процесуального закону, оскільки у випадку відсутності такого висновку виникають сумніви у кримінально-правовій кваліфікації та наявності в діях особи складу вказаного кримінального правопорушення.

У зв`язку з наведеним, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно, є безпідставним та немотивованим, у зв`язку з чим, в його задоволенні слід відмовити.

Слідчий суддя вважає, що відмова в накладенні арешту не тягне за собою виконання вимог п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України, оскільки майно, на яке просить прокурор накласти арешт не є тимчасово вилученим в розумінні кримінально-процесуального закону.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Боярського відділу Фастівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000060 від 20 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1