Провадження № 1-кс/752/5069/24
У Х В А Л А

Іменем України

26 червня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу прокуратури Автономної Республіки Крим та м. Севастополя ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сальськ, російської федерації, проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні № 0000054 від 27.10.2017 р.,

В С Т А Н О В И В:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшло клопотання слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000054 від 27.10.2017 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, відносно ОСОБА_7 .

В обгрунтування клопотання слідчий посилається на те, що наприкінці лютого 2014 року, більш точну дату та час в досудовим розслідуванням встановити не надалося можливим, на тимчасово окупованій території АР Крим створено не передбачене Конституцією та законами України збройне формування - так звана «Самооборона Криму», яке мало організовану структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, озброєння вогнепальною зброєю, вибухівкою та мали на своєму озброєнні тяжке військове озброєння та військову техніку. У вище вказаному незаконному збройному формуванні (далі - НЗФ) визначено механізм вступу до його лав та порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності які полягали у здійсненні методами військових операцій та силової підтримки збройних сил російської федерації, придушення організованого опору «проукраїнсько» налаштованого населення на тимчасово окупованій території півострову Крим, примусової депортації населення з АР Крим, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищення їх живої сили та матеріальних

засобів, напади на підприємства, установи, організації, громадян, а також скоєння інших тяжких та особливо тяжких злочинів. Вказане НЗФ дислокувалось у різних населених пунктах та місцевостях півострову Крим та мало загальну координацію керівництва.

Відповідно до ч. 6 ст. 17 Конституції України на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних, не передбачених законом.

Так, із появою у АР Крим та м. Севастополі у вищезазначений час непередбаченого конституцією та законами України НЗФ так званої «Самооборони Криму», ОСОБА_7 , діючи навмисно, з метою участі у його діяльності, будучи достовірно обізнаним, що останнє не відноситься до збройних формувань передбачених Законами України «про Збройні Сили України», «про Службу Безпеки України», «про Міліцію», «про Державну прикордонну службу України», «про Національну Гвардію України», «про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими передбаченого особливий порядок та умови створення і функціонування збройних формувань в України, знаходячись на тимчасово окупованій території АР Крим та м. Сімферополі, після співбесіди з невстановленими у ході досудового слідства «ватажками» НЗФ «Самооборона Криму», ознайомившись з правилами поведінки, правами та обов`язками члена зазначеного збройного формування, а також їх злочинними намірами та планами, спрямованими на вище зазначені дії, дав свою згоду на їх дотримання та виконання, усвідомлюючи протиправність своїх дій, добровільно вступив до непередбаченого Конституцією та законами України збройного формування «Самооборона Криму» на посаду «бійця».

У подальшому, на початку березня 2014, більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , будучи бійцем «так званої Самооборони Криму», разом з іншими невстановленими особами вказаного збройного формування, маючи на озброєнні придатну для використання вогнепальну, вибухову та іншу зброю, відповідно до розподіленої йому ролі, проходив службу на блокпості, розташованому при в`їзді до м. Севастополя на автодорозі «Сімферополь-Севастополь» Автономної Республіки Крим.

У зазначений час ОСОБА_7 спільно з іншими особами зі складу « Самооборони Криму », виконуючи протиправні накази невстановлених осіб із числа «ватажків» зазначеного збройного формування та завдання незаконного створених на тимчасово окупованій території АР Крим органів влади громадсько - політичного характеру методами військових операцій, відповідно до розподіленої йому ролі, шляхом погроз застосування фізичної сили та вогнепальної зброї, у випадку непокори, здійснював контрольно-пропускний режим, перевірку документів громадян, обшук транспортних засобів котрі рухались у напрямку м. Севастополя, з метою виконання завдань незаконно створених на тимчасово окупованій території АР Крим органів влади громадсько політичного характеру методами військових операції.

У подальшому, після окупації АР Крим, представниками окупаційної влади, ОСОБА_7 нагороджено медаллю «За возвращение Крыма».

02.11.2018 ОСОБА_7 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

У клопотанні зазначається, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, підтверджується сукупністю доказів, доданими до матеріалів клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий доводить наявністю ризиків, передбачених пунками 1,3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав. Просив задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Захисник в судовому засіданні при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою поклався на розсуд суду.

Розглянувши клопотання, заслухавши учасників процесу, оцінивши всі обставини, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Так, головним слідчим управлінням НП України в АРК та м. Севастополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000054 від 27.10.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

З клопотання слідчого та доданих матеріалів встановлено, що ОСОБА_7 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 260 КК України.

02.11.2018 року ОСОБА_7 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, підтверджується доказами, доданими до клопотання, в їх сукупності.

Відповідно до п. 175 рішення Європейського суд з прав людини від 21.04.2011року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» під терміном «обгрунтована підозра» необхідно розуміти, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

У рішенні №14310/88 від 23.10.1994 року по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обгрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Отже, з урахуванням змісту долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження в їх сукупності, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчиненні кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні дані слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість підозри та можливу причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Розглянувши питання існуючих ризиків, на які посилається слідчий у клопотанні, слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Ризик переховуватися від органу досудового розслідування та суду, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, полягає в тому, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до восьми років.

Слідчий суддя вважає, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду. Таке твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у справі «Іллійков проти Болгарії» (рішення від 26.07.2001), де Суд зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім того, 09.11.2018р. органом досудового слідства винесено постанову про оголошення підозрюваного в розшук.

Вказане дає підстави вважати, що підозрюваний з метою уникнення покарання за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення може переховуватись від органів досудового розслідування та суду не лише на території України, а й інших країн. Відтак слідчий суддя вважає, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду є досить вірогідним та доведеним стороною обвинувачення.

Щодо ризику впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, то ст. 23 КПК України встановлює принцип безпосередності дослідження показань, за змістом якого суд досліджує докази безпосередньо і показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Тобто доказове значення у кримінальному провадженні матимуть саме ті показання потерпілого і свідків, які будуть надані останніми безпосередньо під час судового розгляду у судовому засіданні, а не надані ними в ході досудового розслідування. Вказане доводить, що з метою зміни свідками своїх показань на користь підозрюваного або відмови від дачі показань останній може впливати на вказаних осіб у незаконний спосіб. Вказане доводить, що можливість впливу на свідків є досить ймовірною.

Ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне

правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення, у якому підозрюється - даний ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 , перебував в лавах незаконного збройного формування, що підтримувалось російською федерацією та може у подальшому бути задіяний у здійсненні збройної агресії відносно України, а тому може вчинити і інше кримінальне правопорушення.

Беручи до уваги обставини, передбачені ст. 178 КПК України, аналізуючи наведене в сукупності, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищеназваним ризикам і тому слідчий суддя вважає за необхідне обрати стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Отже, на даному етапі лише такий вид запобіжного заходу зможе дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим та прокурором, що виключає собою можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Така позиція слідчого судді відповідає вимогам КПК України та не є вирішенням слідчим суддею тих питань, які повинні вирішуватись судом під час судового розгляду кримінального провадження.

У відповідності до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Керуючись вимогами ст.ст. 177, 178, 183, 184, 193, 194, 197, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання задовольнити.

2. Обрати відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, у кримінальному провадженні № 0000054 від 27.10.2017 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

3. Контроль та виконання ухвали покласти на слідчого та прокурора у кримінальному провадженні.

4. Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1