Житомирський апеляційний суд
Категорія ч.1 ст.296 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0001775 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 29 грудня 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичів Житомирської області, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, безробітного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді штрафу в розмірі 1 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. Вважає призначене покарання надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Зазначає, що судом недостатньо враховано обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Крім того, ОСОБА_8 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має стійкі соціальні зв`язки, проживає разом із батьками, є професійним футболістом та виступає за українські команди прем`єр ліги, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, а тому суд мав можливість призначити більш м`яке покарання у виді штрафу.

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 29 грудня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначено йому покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, за умови, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України, а саме : повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 14.12.2023, близько 21 години 30 хвилин, ОСОБА_8 перебував у приміщенні бару «Барбароса», що за адресою: АДРЕСА_2 , тобто у громадському місці, де в останнього, виник протиправний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

Реалізуючи свій протиправний умисел, в цей же день, час, місці та за вказаних обставин, ОСОБА_8 , розуміючи, що він перебуває у громадському місці, демонструючи зневажливе ставлення до існуючих норм поведінки і моральності у суспільному житті, правил співжиття та взаємної поваги, умисно грубо порушив громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, виражався словами нецензурної лайки в присутності працівників закладу, на зауваження адміністратора закладу ОСОБА_9 не реагував. Натомість, продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_9 та умисно наніс йому два удари правою ногою в область паху, які завдали останньому фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Своїми умисними діями, які виразились у грубому порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 296 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_9 будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явились. Потерпілий ОСОБА_9 просив проводити апеляційний розгляд розгляд без його участі.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції на підставі ч.2 ст. 381 КПК України за письмовою згодою учасників судового провадження, розглянув обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 у спрощеному проваджені без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів.

За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст. 296 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до ч. 1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) "Про практику призначення судами кримінального покарання" визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, і призначати менш суворе покарання особам, які вперше вчинили злочин, щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину і відшкодували завдані збитки.

Як убачається з оскаржуваного вироку, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працевлаштований.

Відповідно до ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнав щире каяття.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства із призначенням покарання в межах санкції ч.1 ст.296 КК України у виді обмеження волі, враховуючи, що останній не працює, а тому не вбачав підстав для призначення покарання у виді штрафу.

Також, враховуючи, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, суд першої інстанції вважав можливим застосування до призначеного покарання положень ст.ст.75, 76 КК України.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції та вважає слушними доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, відповідно до ч. 1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) "Про практику призначення судами кримінального покарання" визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, і призначати менш суворе покарання особам, які вперше вчинили злочин, щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину і відшкодували завдані збитки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що при призначенні покарання суд першої інстанції безпідставно не врахував ступень тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії кримінального проступку, недостатньо врахував особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працевлаштований, позитивно характеризується, має постійне місце проживання та є професійним футболістом.

У відповідності до ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд першої інстанції обгрунтовано визнав щире каяття та встановив відсутність обтяжуючих обставин.

Крім того, колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 з 12.02.2024 згідно наказу №665-К працює у ТОВ «ФК «Минай» (Закарпаття)», де займає посаду футболіст-професіонал, та в силу своєї професійної діяльності може виїжджати для участі в змаганнях.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, яке є найбільш суворим покаранням, передбаченим санкцією ч.1 ст.296 КК України, тобто призначив покарання, яке за своєю суворістю не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Таким чином, зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням особи обвинуваченого, колегія суддів вважає можливим призначити обвинуваченому більш м`яке покарання, у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.296 КК України.

Як роз`яснив Верховний Суд в Постанові від 06.12.2021 у справі №243/7758/20 термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду, надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

З огляду на зазначене, на переконання колегії суддів, саме таке покарання перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення і даними про його особу, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності та індивідуалізації покарання, а також є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що вирок суду в частині призначення покарання підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 29 грудня 2023 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.296 КК України у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: