печерський районний суд міста києва
Справа № 757/9738/24-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 звернулася в інтересах ОСОБА_4 до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000282.

В обґрунтування клопотання зазначає, що 23.04.2013 року прокуратурою Дарницького району м. Києва за колективною заявою мешканців будинку АДРЕСА_1 , щодо неправомірних дій посадових осіб ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000282, з попередньою правовою кваліфікацією кримінального провадження, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та передано до слідчого відділу Дарницького районного управління для подальшого розслідування.

15.01.2016 року Дарницьким районним судом м. Києва, було задоволено клопотання слідчого Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 за матеріалами досудового розслідування N?0000282, та винесено ухвалу про накладення арешту на кварти-ри, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною їх відчуження, у тому числі і на квартиру №102 , яку за договором купівлі-продажу від 06.02. 1997 року купили ОСОБА_4 , ОСОБА_6 - спадкоємиця ОСОБА_7 (надалі Заявники).

На даний час кримінальне провадження №0000282 розслідується Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Києва.

Вищевказана квартира належить Заявникам на підставі договору купівлі-продажу від 06 лютого 1997 року, що був підписаний представником Закритого акціонерного товариства «Фармацевтична фірма Дарниця», яке змінило своє найменування на Приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця», з однієї сторони, та Заявниками, з іншої сторони.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року у справі №753/22818/19 було відмовлено у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 07.02.2024 року у справі № 753/22818/19 рішення суду першої інстанції залишено в силі

В судове засідання заявник - адвокат ОСОБА_3 не з`явився, надав на адресу суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, вимоги клопотання підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, надав заяву, відповідно до якої заперечив проти задоволення клопотання, оскільки на його думку накладення арешту є необхідним для збереження речових доказів, оскільки досудове розслідування триває.

Слідчим суддею визнано можливим проводити розгляд клопотання у відсутності учасників кримінального провадження, адже їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Слідчий суддя, дослідивши в нарадчій кімнаті матеріали клопотання, документи, надані прокурором, дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 статті 170 КПК України також встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення (серед іншого): збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами частини 3 статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно абзацу 2 частини 4 статті 170 КПК України арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Згідно частини 1 статті 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Пунктами 1-2 частини 2 статті 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Встановлено, що 23.04.2013 року прокуратурою Дарницького району м. Києва за колективною заявою мешканців будинку АДРЕСА_1 , щодо неправомірних дій посадових осіб ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000282, з попередньою правовою кваліфікацією кримінального провадження, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та передано до слідчого відділу Дарницького районного управління для подальшого розслідування.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 15.01.2016 року (провадження № 753/592/16-к), в межах кримінального провадження №0000282 накладено арешт, зокрема на об`єкт нерухомого майна, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

При цьому будь-якої мети накладення арешту в ухвалі слідчого судді від 15.01.2016 зазначено не було.

Слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Отже, обґрунтованість ухвали означає відповідність висновків слідчого судді у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що визначені ст. 91 КПК України.

Процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком слідчого довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який слідчий зазначає у своєму клопотанні.

Згідно зі ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «ОСОБА_3 проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

З документів, доданих до клопотання вбачається, що право власності на квартира належить Заявникам на підставі договору купівлі-продажу від 06 лютого 1997 року, що був підписаний представником Закритого акціонерного товариства «Фармацевтична фірма Дарниця», яке змінило своє найменування на Приватне акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця», з однієї сторони, та Заявниками, з іншої сторони.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року у справі №753/22818/19 було відмовлено у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 07.02.2024 року у справі № 753/22818/19 рішення суду першої інстанції залишено в силі.

Таким чином, наведені у клопотанні сторони захисту доводи свідчать про відсутність підстав для подальшого збереженняня арешту на означене нерухоме майно, яке належить ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , які, поряд із іншими мешканцями квартир за адресою: АДРЕСА_1 , зверталися до СВ Дарницького УП у м. Києві із колективною заявою про накладення арешту на належні їм об`єкти нерухомості.

Окрім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що досудове розслідування даного кримінального провадження здійснюється з 23.04.2013 та подальше накладення арешту на об`єкт нерухомості порушує принцип розумності і співмірності обмеження права власності з завданням кримінального провадження.

Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи з викладеного, слідчий суддя доходить висновку, що доводи клопотання про скасування арешту майна є обґрунтованими, та в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, що відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України є підставою для скасування арешту майна.

За таких обставин, керуючись ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 15.01.2016 року (провадження № 753/592/16-к), в межах кримінального провадження №0000282, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яку за договором купівлі-продажу квартири від 06.02.1997 року купили ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1