Провадження №1-кп/638/103/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0003425 від 15 липня 2016 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, не працюючого, розведеного, має неповнолітнього сина ОСОБА_6 2013 року народження, раніше судимого вироком Дзержинського районного суду міста Харкова від 29 січня 2024 року за ч.1 ст. 296 КК України до шести місяців арешту, у подальшому ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 травня 2024 року, вказане покарання замінено на один рік пробаційного нагляду, мешкає за адресою АДРЕСА_1 , інвалідності, хронічні захворювання спростовує, з середньою освітою, військовозобов`язаного,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України,-

встановив:

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 вересня 2016 року вказане кримінальне провадження передане на розгляд судді ОСОБА_7 .

Відповідно до розпорядження від 25 червня 2020 року вказане кримінальне провадження передане судді ОСОБА_8 для розгляду.

Відповідно до розпорядження від 08 грудня 2020 року № 02-06/1297 вказане кримінальне провадження передане судді ОСОБА_1 для розгляду.

14.07.2016 приблизно о 22.10 ОСОБА_4 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , де розташований комп?ютерний клуб «ІНФОРМАЦІЯ_2», разом з невстановленою в ході досудового розслідування особою, познайомилися з ОСОБА_9 , з яким стали спілкуватись. Близько 22.30 в ході спілкування з ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та невстановлена в ході досудового розслідування особа, з метою незаконного збагачення вступили між собою в злочинну змову, спрямовану на відкрите викрадення чужого майна із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров?я потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний умисел та переслідуючи корисливий мотив і мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, невстановлена в ході досудового розслідування особа, діючи умисно за згодою ОСОБА_4 , під приводом прогулятись, запропонувала ОСОБА_9 пройтись за вищезазначений будинок, з метою підшукання безлюдного місця для реалізації свого злочинного умислу. Не усвідомлюючи дійсних намірів ОСОБА_4 та невстановленої в ході досудового розслідування особи, ОСОБА_9 погодився, та пішов разом з ними по тротуарній доріжці вздовж будинку АДРЕСА_2 . Пройшовши зазначений будинок та повернувши за його кут, ОСОБА_4 , переконавшись в тому, що навколо сторонніх осіб не має і ніхто не зможе завадити їх злочинними діям, діючи з корисливих мотивів, з метою подолання можливого опору з боку потерпілого, вдарив по ногах ОСОБА_9 та, зваливши останнього з ніг, став разом з невстановленою в ході досудового розслідування особою наносити чисельні удари ногами і руками по голові, тулубу та іншим частим тіла потерпілого, спричинивши йому закриту тупу травму носу з переломом кісток носу зі зміщенням, яка відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження, що потягло за собою короткочасний розлад здоров?я, а також синець на спинці носу, синці на голові, тулубу, правій руці, садна на голові, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, від яких ОСОБА_9 втратив свідомість, що є небезпечним для здоров?я потерпілого.

Потім ОСОБА_4 та невстановлена в ході досудового розслідування особа, обшукали одяг потерпілого та таємно заволоділи його мобільним телефоном Sony Ericsson LT18i, вартістю - 712 грн. та золотим ланцюжком 585 проби вагою 15 грам, вартістю 9215 гривень 70 копійок.

Після чого, ОСОБА_4 та невстановлена особа з місця вчинення злочину разом із викраденим втекли, обернувши викрадене майно на свою користь і розпорядившись їм у подальшому на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_9 матеріальну шкоду.

ОСОБА_4 , своїми діями вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України - розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров?я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб.

У судовому засіданні ОСОБА_4 визнав свою провинну у вчиненні вказаного кримінального правопорушення у повному обсязі, покаявся у скоєному. Зазначив, що він 14 липня 2016 року ввечері пішов до комп`ютерного клубу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_2 , там зустрів свого друга. Потім вони познайомилися з потерпілим, курили разом, а далі пішли з ОСОБА_9 за будинок, далі ОСОБА_4 вдарив потерпілого, той втратив свідомість, ОСОБА_4 забрав у потерпілого телефон та ланцюжок, вказані речі продав на базарі, отримані кошти витратив на свої потреби та дав дитині. Просив суворо не карати.

Неодноразово викликаний у судове засідання потерпілий ОСОБА_9 у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином. На стадії досудового розслідування заявлено позов до ОСОБА_4 про стягнення 15000 ( п`ятнадцять тисяч) гривень. У матеріал справи т.с.1 а.с. 38 міститься документ- заява від ОСОБА_9 про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні за його відсутності, а також прохання про задоволення позовних вимог. Вказана заява не містить дати написання, та не зареєстрована канцелярією суду, як документ, який передано судді з відповідною реєстрацією. У судовому засіданні 21 грудня 2016 року під головуванням судді ОСОБА_7 по вказаному кримінальному провадженні, до якого долучено вказану заяву, потерпілий не був присутній. За таких обставин, суд позбавлений можливості з`ясувати джерело походження вказаної заяви у матеріалах кримінального провадження та написання її саме ОСОБА_9 .

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Суд відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Таким чином, своїми умисними і протиправними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України, тобто - розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров?я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 не працюючий офіційно, раніше судимий відповідно до вироку Дзержинського районного суду міста Харкова від 29 січня 2024 року за ч.1 ст. 296 КК України до шести місяців арешту, у подальшому ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 травня 2024 року, вказане покарання замінено на один рік пробаційного нагляду, не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину- сина ОСОБА_6 2013 року народження, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, інвалідності, хронічні захворювання спростовує.

Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив тяжкий злочин.

Досудова доповідь не виготовлялась.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає розкаяння у скоєнні злочину, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями частини 2 статті 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи те, що відповідно до зазначеної норми Закону суд призначає більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише у разі якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень призначити йому покарання у виді позбавлення волі.

Позовні вимоги заявлені.

Відповідно до положень ст.ст. 55, 56, 61, 128 КПК України фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, вправі пред`явити до обвинуваченого цивільний позов, який розглядається судом у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Потерпілий у судові засідання, призначені після передачі справи на розгляд судді ОСОБА_1 , належним чином повідомлений, не з`явився жодного разу, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд цивільного позову за його відсутності з посиланням на підтримання чи не підтримання позовних вимог не надав. Розглянути цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди по суті без участі потерпілого не представляється можливим.

Слід зазначити, що потерпілий міг би звернутися з відповідними заявами щодо можливості розгляду за його відсутності, або з використанням судового розгляду в режимі відеоконференції, проте не скористався вказаним правом.

Про розгляд справи на подальші дати сторони повідомлявся належним чином про що свідчать поштові повідомлення, залучені до матеріалів справи.

До позову не надано доказів, а доказів, які містяться у матеріалах справи недостатньо для ухвалення відповідного рішення за результатами розгляду цивільного позову по суті, потерпілий же пояснень не надав, належні докази не долучив. Суд окремо зазначає, що вартість ланцюжка у обвинувальному акті визначена 9215,70 гривень, натомість у позові зазначено вартість 15000,00 гривень та не пояснено з чого виходив позивач зазначаючи вказану вартість. Крім того, позов ( т.с.1 а.с.9) не містить відповідача з кого саме необхідно стягувати суму.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що потерпілий зловживає своїми процесуальними правами. Необхідно зауважити, що справа тривалий час не може знайти свого вирішення саме по причині відсутності в судових засіданнях потерпілого, з чого суд робить обґрунтований висновок про втрату цікавості до вирішення справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання, та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутність.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі « Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби законодавства для прискорення розгляду.

Суд зазначає, що ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення. Слід також враховувати правову позицію Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Пономарьов проти України», згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 залишити без змін - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015, який на підставі Закону України № 2046- VІІІ від 18.05.2017 втратив чинність з 21.06.2017 ), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до правового висновку щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України ( зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання ), викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 663/537/17 ( провадження № 13-31кс18 ), якщо особа вчинила злочин в період до 23.12.2015 (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України).( п. 104 )

Якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017 (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21.06.2017, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається ( п. 106 ).

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , інкриміноване йому вищезазначене кримінальне правопорушення, вчинив до 20 червня 2017 року, тому суд вважає за необхідне, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 ), зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі із 31 серпня 2016 року по 24 жовтня 2019 року та з 14 грудня 2023 року до 15 травня 2024 року.

Судові витрати відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання про долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України і призначити йому покарання у вигляді семи років трьох місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.4 ст.70,72 КК України шляхом поглинання менш суворо покарання більш суворим, призначеним ОСОБА_4 за вироком Дзержинського районного суду міста Харкова від 29 січня 2024 за ч.1 ст. 296 КК України у вигляді шести місяців арешту, ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 травня 2024 року це покарання змінено на покарання у вигляді одного року пробаційного нагляду, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у вигляді семи років та трьох місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Зарахувати у строк відбуття покарання тримання під вартою ОСОБА_4 із 31 серпня 2016 року по 24 жовтня 2019 року та з 14 грудня 2023 року до 15 травня 2024 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання за цим вироком зарахувати строк попереднього ув`язнення із 31 серпня 2016 року по 24 жовтня 2019 року та з 14 грудня 2023 року до 15 травня 2024 року із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2( два) дні позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_4 залишити без змін у виді тримання під вартою.

Стягнути із ОСОБА_4 ІПН НОМЕР_1 витрати на проведення судових експертиз за вказаним кримінальним провадження в сумі 351,84 гривень на користь держави.

Речові докази : мобільний телефон « Соні» та гарантійний талон на телефон- вважати повернутим потерпілому ОСОБА_9 , копію посвідчення водія та розписку ОСОБА_4 - зберігати з матеріалами кримінального провадження.

Позовні вимоги ОСОБА_9 про стягнення сум - залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_9 можливість звернення з цивільним позовом в порядку цивільного судочинства, визначивши коло осіб та предмет позовних вимог.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, засудженим ОСОБА_4 в той же самий строк з моменту отримання копії вироку.

Прокурорці, засудженому копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1