ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1273/24 Справа № 204/4696/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

особи, щодо якої прийняте рішення про

видачу (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 огли

прокурора ОСОБА_8

перекладача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу, з клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження, захисника ОСОБА_6 в інтересахособи, щодо якої прийняте рішення про видачу, ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2024 року, про залишення без задоволення скарги ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_6 порушує питання про скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2024 року та постановлення нової ухвали, якою належить скасувати постанову Генерального прокурора ОСОБА_10 від 25 квітня 2024 року про видачу ОСОБА_7 огли для притягнення до кримінальної відповідальності в Азербайджанській Республіці.

Обгрунтовуючи необхідність поновлення строку апеляційного оскарження вказує, що повний текст оскаржуваного рішення вручений був лише прокурору, на момент подачі апеляційної скарги на сайті ЄДРСР повний текст не був оприлюднений, що унеможливило подання скарги у передбачений законом строк, а тому вважає, що строк апеляційного оскарження пропущено з поважної причини.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що суд першої інстанції підійшов до розгляду скарги формально і не дав оцінки викладеним у ній доводам про те, що відповідно до ст. 4а Рамкового рішення про європейський ордер на арешт та процедури передачі правопорушників між державами-членами (2002/584/ЮВС від 13 червня 2002 року) судовий орган, що виконує ордер на арешт, може відмовити у виконанні такого ордеру зокрема у випадку, якщо у такому документі не зазначено, що особі було однозначно відомо про запланований судовий розгляд, та вказана особа або була повідомлена про те, що рішення може бути ухвалене навіть за її неявки, або надала доручення адвокату, і останній дійсно захищав її під час судового розгляду. Акцентує увагу на тому, що у даному провадженні ОСОБА_11 огли не знав про судовий розгляд, у межах якого щодо нього було обрано запобіжний захід, і не міг брати у ньому будь-якої участі.

Вказує, що ОСОБА_7 огли залишив територію Азербайджанської Республіки у грудні 2021 року, що прямо зазначено у рішенні Хазарського районного суду м. Баку від 04 грудня 2023 року у кримінальній справі № 231300002, і більше до вказаної країни не повертався. Правопорушення, що йому інкримінується, вчинене у травні 2023 року, тобто майже через півтора роки після того, як ОСОБА_7 огли виїхав з території Азербайджанської Республіки. Відповідно, останній не знав та не міг знати ані про порушене провадження, ані про запланований судовий розгляд, де йому обирався запобіжний захід. Тому він був позбавлений можливості вжити заходи щодо свого захисту, включаючи оскарження даного рішення. Важливою рисою змісту інституту екстрадиції є положення, що дозволяє державі відмовити у видачі, якщо є підстави вважати, що особа, яка видається, буде піддана у запитуючій державі впливу, несумісному з правопорядком цієї держави.

Крім того, правопорушення, інкриміноване ОСОБА_7 огли, хоча формально і вважається тяжким, фактично є лише приводом для примусового його доставлення до Азербайджанської Республіки, оскільки його суспільне значення та розмір шкоди (еквівалент близько 300 доларів США) не відповідає значимості та вартості процедури екстрадиції. ОСОБА_7 огли прибув та знаходиться в Україні на законних підставах, одружений з громадянкою України, проживає разом з дружиною, батьком та братом. Він не переховувався від органів слідства, оскільки взагалі не був обізнаний про наявність кримінального переслідування.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2024 року було залишено без задоволення скаргу ОСОБА_6 на постанову Генерального прокурора ОСОБА_10 про видачу особи (екстрадицію) для притягнення до кримінальної відповідальності.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що на момент прийняття оскаржуваної постанови від 25 квітня 2024 року про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 огли до Азербайджанської Республіки, були відсутні обставини, передбачені ч. 4 ст. 590 КПК України, та законних підстав для прийняття рішення про відмову у видачі (екстрадиції) ОСОБА_7 огли до Азербайджанської Республіки, не існувало, а тому доводи захисника є необґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача; ОСОБА_7 огли та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною другою ст. 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності.

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) права на справедливий суд.

На думку апеляційного суду, при розгляді скарги захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах особи, стосовно якої прийняте рішення про видачу (екстрадицію), ОСОБА_7 , на постанову Генерального прокурора ОСОБА_10 про видачу особи від 25 квітня 2024 року, слідчим суддею були виконані вимоги вищевказаних норм права у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 591 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) може бути оскаржено особою, стосовно якої воно прийняте, її захисником чи законним представником до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого така особа тримається під вартою, крім випадку, передбаченого статтею 588 цього Кодексу. Якщо до особи застосовано запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, скарга на рішення про видачу такої особи (екстрадицію) може бути подана до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого розташований відповідний центральний орган України.

Як визначено у п. 2 ч. 1 ст. 541 КПК України, видача особи (екстрадиція) - видача особи державі, компетентними органами якої ця особа розшукується для притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку. Екстрадиція включає: офіційне звернення про встановлення місця перебування на території запитуваної держави особи, яку необхідно видати, та видачу такої особи; перевірку обставин, що можуть перешкоджати видачі; прийняття рішення за запитом; фактичну передачу такої особи під юрисдикцію запитуючої держави.

Тобто, фактичній передачі особи мають передувати отримання запиту іноземної держави, перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі, та прийняття рішення за відповідним запитом.

Згідно ч. 1 ст. 590 КПК України, після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою.

Як вбачається з наданих матеріалів, в провадженні компетентного органу Азербайджанської Республіки перебуває кримінальна справа № 231300002 за обвинуваченням ОСОБА_7 огли у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 177.2.3-1 КК Азербайджанської Республіки, що виразилося у крадіжці з використанням електронних накопичувачів даних або інформаційних технологій.

Рішенням Хазарського районного суду міста Баку від 04 грудня 2023 року у кримінальній справі № 231300002 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 28 (двадцять вісім) діб стосовно ОСОБА_7 , який обвинувачується за статтею 177.2.3-1 КК Азербайджанської Республіки.

Відповідно до витягу з ІПCe-ASF2 Генерального секретаріату Інтерполу з 26 грудня 2023 року ОСОБА_7 перебуває у міжнародному розшуку з метою арешту та екстрадиції за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого 177.2.3-1 КК Азербайджанської Республіки.

Інкриміноване ОСОБА_7 огли кримінальне правопорушення згідно із законом України про кримінальну відповідальність кваліфікується за ч. 4 ст. 190 КК України як шахрайство, вчинене у великих розмірах, або шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, при цьому за такий злочин передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі до восьми років.

Строк давності притягнення ОСОБА_7 за вчинення зазначеного кримінального правопорушення не сплив.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 541 КК України екстрадиційна перевірка - це діяльність визначених законом органів щодо встановлення та дослідження передбачених міжнародним договором України, іншими актами законодавства України обставин, що можуть перешкоджати видачі особи (екстрадиції), яка вчинила злочин.

Як визначено у ч. 1 ст. 554 КПК України, отримавши запит про міжнародну правову допомогу від запитуючої сторони, уповноважений (центральний) орган України розглядає його на предмет обґрунтованості і відповідності вимогам законів або міжнародних договорів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 589 КК України у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо: 1) особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України; 2) злочин, за який запитано видачу, не передбачає покарання у виді позбавлення волі за законом України; 3) закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу; 4) компетентний орган іноземної держави не надав на вимогу центрального органу України додаткових матеріалів або даних, без яких неможливе прийняття рішення за запитом про видачу (екстрадицію); 5) видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України; 5-1) є обґрунтовані підстави вважати, що видача особи (екстрадиція) суперечить інтересам національної безпеки України; 6) наявні інші підстави, передбачені міжнародним договором України.

У ході екстрадиційної перевірки, проведеної Дніпропетровською обласною прокуратурою за дорученням Офісу Генерального прокурора, не встановлено передбачених ст. 589 КПК України та міжнародними договорами обставин, що перешкоджають видачі ОСОБА_7 для притягнення до кримінальної відповідальності.

25 квітня 2024 року Офісом Генерального прокурора, на підставі зібраних в ході проведення екстрадиційної перевірки матеріалів, прийнято рішення про видачу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Азербайджанської Республіки для притягнення до кримінальної відповідальності, за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 177.2.3-1 КК Азербайджанської Республіки.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя прийшов до правильного висновку щодо відсутності передбачених ст. ст. 589, 590 КПК України обставин, які б перешкоджали прийняттю рішення про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 огли, а тому постанова Генерального прокурора від 25.04.2024 року є законною, обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Доводами апеляційної скарги захисника правильність вказаних висновків слідчого судді не спростовується.

Так, посилання захисника на положення Рамкового рішення про європейський ордер на арешт та процедури передачі правопорушників між державами-членами (2002/584/ЮВС від 13 червня 2002 року) є нерелевантними, оскільки вказаний нормативний акт регулює виключно питання застосування спеціального документу - Європейського ордеру на арешт (EAW), який діє на території держав членів Європейського Союзу.

Що стосується посилання сторони захисту на те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 огли є лише приводом для примусової доставки його до Республіки Азербайджан, де він може бути підданий неналежному поводженню, то вони є міркуваннями загального характеру, які позбавлені обгрунтування. Крім того, згідно із ч. 4 ст. 591 КПК України при розгляді скарги слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу (екстрадицію).

Таким чином, доводи захисника щодо незаконності і необґрунтованості оскаржуваної ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді скарги повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення про видачу (екстрадицію) особи компетентним органам іноземної держави. Натомість сторона захисту на підстави для відмови в екстрадиції ОСОБА_7 , передбачені ч. 1 ст. 589, ч. 4 ст. 590 КПК України, не посилається та їх наявності не обгрунтовує ані у скарзі на постанову Генерального прокурора, ані в апеляційній скарзі.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2024 року про залишення без задоволення скарги ОСОБА_6 на постанову Генерального прокурора ОСОБА_10 від 25 квітня 2024 року про видачу ОСОБА_7 огли для притягнення до кримінальної відповідальності в Азербайджанській Республіці, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку лише прокурором з мотивів неправильного застосування судом норм міжнародних договорів України, якщо скасування рішення про видачу (екстрадицію) перешкоджає подальшому провадженню щодо особи, видача якої запитувалася іноземною державою.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4