Справа № 333/6991/23
Провадження № 1-кп/333/374/24
УХВАЛА

09 травня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя питання доцільності подальшого утримання під вартою обвинуваченого у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України відносно ОСОБА_4

09.05.2024 року під час судового розгляду головуючий у справі поставив на обговорення питання доцільності подальшого утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , враховуючи вимоги ст.331 КПК України. Також, суд врахував той факт, що у ОСОБА_4 строк тримання під вартою закінчується 13.05.2024 року, судовий розгляд по даному кримінальному провадженню не завершено, а наступне судове засідання заплановано на 13.05.2024 року, але є вірогідність того, що вказане судове засідання може не відбутися.

Прокурор просив суд продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, зазначаючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України, які згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років.

Встановлені під час досудового розслідування ризики відносно ОСОБА_4 , передбачені п.п. 1,5 ч.1.ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, на цей час продовжують існувати. Обвинувачений офіційно не працевлаштований, що може свідчити про те, що єдиним джерелом його доходів є протиправна діяльність, він може безперешкодно покинути межі м. Запоріжжя та вчинити інше кримінальне правопорушення. ОСОБА_4 є особою раніше судимою вироком Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 12.12.2022 року за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробувальним строком на 1 рік. Отже, у разі визнання його винним у інкримінованих злочинах до нього буде застосовано лише реальне покарання.

На думку прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, тому за таких обставин просить суд продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб.

Захисник ОСОБА_5 заперечувала проти продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_4 , зазначаючи, що до обвинуваченого можливо обрати більш м`який запобіжний захід, у т.ч. домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю за місцем проживання сестри ОСОБА_4 . Також зазначила, що прокурор під час судового розгляду не довів про наявність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Також прокурор не довів, що ОСОБА_4 ухилявся на стадії досудового розслідування або суду, перешкоджав своїми діями кримінальному провадженню. Обвинувачений має сталі соціальні зв`язки, місце проживання, до свого затримання хоча неофіційно, але працював.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав доводи та твердження свого захисника і зазначив, що вважає за можливе змінити йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт за місцем проживання рідної сестри.

Розглянувши питання доцільності продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , заслухавши доводи прокурора, думки обвинуваченого та його захисника, вивчивши надані матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Встановлено, що 28.06.2023 року ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід тримання під вартою по 24.08.2023 року (включно).

У подальшому, ухвалами Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2023 року, 17.10.2023 року, 12.12.2023 року, 29.01.2024 року, 15.03.2024 року обвинуваченому ОСОБА_4 було продовжено строк запобіжного заходу по 20.10.2023 року (включно), 14.12.2023 року (включно), 09.02.2024 року (включно), 27.03.2024 року (включно) та 13.05.2024 року (включно).

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор, на думку суду, довів наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що обвинувачений ОСОБА_4 міг вчинити кримінальні правопорушення, вказані в обвинувальному акті.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 , суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше притягався до кримінальної відповідальності, у лікарів нарколога та психіатра не перебуває), його майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (не одружений; має постійне місце реєстрації у м. Запоріжжі, але проживав, орендуючи кімнату за адресою: АДРЕСА_1 , має рідну сестру, яка постійно проживає у м. Запоріжжі).

Також, судом враховується і тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від шести до десяти років).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того суд враховує, що ОСОБА_4 був засуджений 12.12.2022 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік, тобто події, зазначені в обвинувальному акті по цьому кримінальному провадженні відбулися під час іспитового терміна обвинуваченого.

Отже, при аналізі пояснень учасників судового засідання, дослідженні матеріалів кримінального провадження, на думку суду, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: 1) переховуватися від суду; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, суд, з урахуванням викладеного, приймає рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на один місяць, а саме до 09.06.2024 року.

Водночас, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого, суд розглянув можливість застосування до ОСОБА_4 інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, у т.ч. домашнього арешту та застави.

В даному випадку, враховуючи особистість обвинуваченого, суд вважає, що встановлені ризики є настільки вагомими, що домашній арешт, не зможе забезпечити належну поведінку ОСОБА_4 при застосуванні вказаного запобіжного заходу.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

28.06.2023 року слідчий суддя під час застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 визначив альтернативний запобіжний захід заставу - 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в сумі 134 200 грн., який у подальшому, ухвалою суду від 12.12.2023 року був зменшений до 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а ухвалою суду від 29.01.2024 року був зменшений до 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Виходячи із вимог ч.2 ст.182 КПК України та з урахуванням відсутності цивільного позову потерпілого, тяжкості злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , строку перебування останнього під вартою, суд вважає за необхідне залишити вказаний розмір застави, а саме: тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 90 840 грн., який обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести. На думку суду, вказаний розмір застави достатньою мірою буде гарантувати виконання ОСОБА_4 покладені на нього обов`язки та не є завідомо непомірним для нього.

У разі внесення вказаної застави, на обвинуваченого ОСОБА_4 покладаються обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.182 КПК України у разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

Керуючись ст. ст. 182, 314-317, 372, 384, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 09.06.2024 року (включно).

ОСОБА_4 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 90 840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) грн.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_4 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження за першою вимогою;

- не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

- повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання;

- не спілкуватися із свідками поданому кримінальному провадженню.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, його захиснику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику, а також надіслати начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України для виконання.

Повний текст ухвали оголосити учасникам провадження 13.05.2024 року о 12-00 год.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1