Справа № 405/5168/24
провадження № 1-кс/405/2154/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2024 м. Кропивницький

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника-адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому клопотання старшого слідчого-криміналіста відділу СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 серпня 2023 року № 0001097 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. ч. 3, 6 ст. 152, ч. 2 ст. 315 КК України, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Новоукраїнка Кіровоградської області, українцю, громадянину України, з середньою освітою, офіційно непрацюючому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому,

ВСТАНОВИВ:

старший слідчий-криміналіст відділу СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_7 за погодженням з начальником відділу Кіровоградської області ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001097 від 12.08.2023 за ч. 4 ст. 153, ч. ч. 3, 6 ст. 152, ч. 2 ст. 315 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів та в межах строку досудового розслідування, тобто до 20.09.2024.

В обгрунтування клопотання слідча вказала, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.08.2023 за № 0001097 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. ч. 3, 6 ст. 152, ч. 2 ст. 315 КК України.

Встановлено, що в період з грудня 2019 року до осені 2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 , спільно з колишньою дружиною ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та їх доньками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з якими перебував у сімейних відносинах.

В період з червня до серпня 2020 року, у вечірній час, більш точного часу та дати досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_4 за місцем проживання виник умисел на задоволення своєї статевої пристрасті шляхом вчинення дій сексуального характеру з донькою ОСОБА_9 .

У вказаний період часу ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні однієї з кімнат будинку за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення сексуального насильства відносно малолітньої, достовірно знаючи, що ОСОБА_9 , не досягла чотирнадцятирічного віку, впевнившись, що його дії не будуть помічені іншими особами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи всупереч вимогам ст. 16 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, з використанням безпорадного стану потерпілої, обумовленого її малолітнім віком, рівнем статевого розвитку та страхом перед власним батьком, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, без усвідомленої добровільної згоди потерпілої, під приводом «перевірки на цноту» вказав малолітній потерпілій лягти на підлогу та здійснив торкання та оральні дотики до геніталій малолітньої ОСОБА_9 , тобто вчинив насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані із проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_9 .

В подальшому продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на вчинення сексуального насильства відносно малолітньої, ОСОБА_4 , перебуваючи за зазначеним місцем проживання, у вказаний період часу систематично вчиняв аналогічні насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані із проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_9 без її добровільної згоди.

Вказаними діями ОСОБА_4 порушив права дитини на статеву недоторканість та її нормальний фізичний, психологічний та соціальний розвиток дитини.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої особи (сексуальне насильство), вчинені щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах та яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період з серпня 2021 року до 26.12.2021 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який раніше вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 153 КК України, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , де його відвідувала та спільно з ним періодично проживала його малолітня донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якою він перебував у сімейних відносинах.

В кінці серпня 2021 року, більш точного часу та дати досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 запросив свою малолітню доньку ОСОБА_9 до себе додому за адресою: АДРЕСА_1 , під приводом необхідності поспілкуватись. В цей час у нього виник умисел на задоволення своєї статевої пристрасті з малолітньою донькою шляхом її зґвалтування.

Перебуваючи в приміщенні літньої кухні за вищевказаною адресою в кінці серпня 2021 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел на зґвалтування малолітньої, достовірно знаючи, що ОСОБА_9 , не досягла чотирнадцятирічного віку, за відсутності в приміщенні інших осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи всупереч вимогам ст. 16 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, використовуючи з метою подолання опору свою фізичну та психологічну перевагу, погрози розголошення інформації щодо поведінки потерпілої, з використанням її безпорадного стану, обумовленого малолітнім віком, рівнем статевого розвитку та страхом перед власним батьком, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, без добровільної згоди потерпілої роздягнув її та вступив у статевий акт із малолітньою ОСОБА_9 природнім способом, тобто вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_9 з використанням своїх геніталій.

В подальшому, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на зґвалтування малолітньої, ОСОБА_4 , перебуваючи за зазначеним місцем проживання, в період з кінця серпня 2021 року до 26.12.2021, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, систематично вчиняв аналогічні дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_9 з використанням геніталій без добровільної згоди потерпілої.

Вказаними діями ОСОБА_4 порушив права дитини на статеву недоторканість та її нормальний фізичний, психологічний та соціальний розвиток дитини.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), вчинені щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, та яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений частиною 4 статті 153 КК України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 152 КК України.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що в період з 26.12.2021 до січня 2023 року (крім періоду перебування на службі в Збройних Силах України з 01.03.2022 до 18.05.2022) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який раніше вчинив злочини, передбачені ч. 4 ст. 153 та ч. 6 ст. 152 КК України, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , де з ним періодично проживала та відвідувала його неповнолітня донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якою він перебував у сімейних відносинах.

В період з 26.12.2021 до січня 2023 року (крім періоду перебування на службі в Збройних Силах України з 01.03.2022 до 18.05.2022), більш точного часу та дати досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_4 виник умисел на задоволення своєї статевої пристрасті шляхом вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним та оральним проникненням в тіло його неповнолітньої доньки ОСОБА_9 з використанням геніталій, без добровільної на те згоди останньої.

У вказаний період часу ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за відсутності в приміщенні інших осіб, реалізуючи свій злочинний умисел на зґвалтування неповнолітньої, достовірно знаючи, що ОСОБА_9 є неповнолітньою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи всупереч вимогам ст. 16 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, використовуючи з метою подолання опору свою фізичну та психологічну перевагу, погрози розголошення інформації щодо поведінки неповнолітньої, з використанням безпорадного стану потерпілої, обумовленого її неповнолітнім віком, рівнем статевого розвитку та страхом перед власним батьком, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, без добровільної згоди потерпілої, повторно вступив у статевий акт із неповнолітньою ОСОБА_9 природнім способом, тобто вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої ОСОБА_9 з використанням своїх геніталій.

В подальшому, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на зґвалтування малолітньої, ОСОБА_4 , перебуваючи за зазначеним місцем проживання, в період з 26.12.2021 до січня 2023 року (крім періоду перебування на службі в Збройних Силах України з 01.03.2022 до 18.05.2022), більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, систематично вчиняв аналогічні дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої ОСОБА_9 з використанням геніталій без добровільної згоди потерпілої, востаннє в першій половині січня 2023 року.

Крім того, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на зґвалтування неповнолітньої, ОСОБА_4 в період з червня до липня 2022 року, більш точного часу та дати досудовим розслідуванням не встановлено, в той час, коли малолітня ОСОБА_9 перебувала в нього вдома за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в одній з кімнат домоволодіння за вказаною адресою, за відсутності в кімнаті інших осіб, достовірно знаючи, що ОСОБА_9 є неповнолітньою, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи всупереч вимогам ст. 16 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, використовуючи з метою подолання опору свою фізичну та психологічну перевагу, погрози розголошення інформації щодо поведінки доньки, з використанням безпорадного стану потерпілої, обумовленого її неповнолітнім віком, рівнем статевого розвитку та страхом перед власним батьком, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, без добровільної згоди потерпілої вступив у статевий акт із неповнолітньою ОСОБА_9 оральним шляхом, тобто вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із оральним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_9 з використанням своїх геніталій. Вказані дії ОСОБА_4 вчинено тричі в період часу з червня до липня 2022 року.

Вказаними діями ОСОБА_4 порушив права неповнолітньої доньки на статеву свободу та статеву недоторканість та її нормальний фізичний, психологічний та соціальний розвиток дитини.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним та оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), вчинені повторно та особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтею 153 КК України, вчинені щодо неповнолітньої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що у період з серпня 2021 року до грудня 2022 року (крім періоду перебування на службі в Збройних Силах України з 01.03.2022 до 18.05.2022) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_1 , де з ним періодично проживала та відвідувала його неповнолітня донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стосовно якої він вчиняв сексуальне насильство.

У вказаний період часу, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено у ОСОБА_4 виник умисел на схиляння неповнолітньої ОСОБА_9 до вживання наркотичних засобів.

У період з серпня 2021 року до грудня 2022 року (крім періоду перебування на службі в Збройних Силах України з 01.03.2022 до 18.05.2022), більш точного часу та дати досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , спільно з неповнолітньою донькою ОСОБА_9 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно небезпечних наслідків, ОСОБА_4 з метою збудження у неповнолітньої потерпілої бажання вживати наркотичні засоби, шляхом пропозиції, вмовлянь та демонстрації особистого прикладу, схилив неповнолітню ОСОБА_9 до вживання не встановлених досудовим розслідуванням наркотичних засобів.

Зокрема, ОСОБА_4 виготовив саморобний пристрій для вживання наркотичних засобів, який заповнив невстановленою досудовим розслідуванням речовиною, та під виглядом наркотичного засобу, шляхом вдихання диму від підпаленої речовини через вказаний пристрій, запропонував до вживання неповнолітній ОСОБА_9 , на що вона погодилася. Крім того, ОСОБА_4 запропонував неповнолітній потерпілій невстановлену досудовим розслідуванням речовину рослинного походження під виглядом наркотичного засобу, яку вона в подальшому вживала як наркотичний засіб спільно з батьком та самостійно.

Вживання ОСОБА_9 наркотичних засобів ОСОБА_4 в подальшому використовував як спосіб впливу на доньку з метою вчинення стосовно неї сексуального насильства.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні схиляння особи до вживання наркотичних засобів, вчиненого щодо неповнолітнього, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 315 КК України.

Слідча у клопотанні просила застосувати до підозрюваного запобіжний захід - тримання під вартою, посилаючись на обґрунтування пред`явленої підозри, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та неможливість їх запобіганню, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримала в повному обсязі, вказала про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, просила при застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заставу не визначати.

Захисник у судовому засіданні надав пояснення згідно яких просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, вину визнав частково.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши думку прокурора, захисника та підозрюваного, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.08.2023 за № 0001097 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. ч. 3, 6 ст. 152, ч. 2 ст. 315 КК України (а.к. 13 16 витяг з ЄРДР від 12.08.2023).

В рамках вказаного кримінального провадження 23.07.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 153, ч. ч. 3, 6 ст. 152, ч. 2 ст. 315 КК України ( а.к. 87-90).

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини ( надалі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Слідчий суддя також зазначає, що оскільки чинне законодавство не розкриває поняття обґрунтованості підозри, враховуючи ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаyv. United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Необхідно зауважити, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих відомостей повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Відповідно до ч. 4 ст. 193 КПК України за клопотанням сторін або за власною ініціативою слідчий суддя має право дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу. В світлі конкретних обставин даного клопотання досліджених матеріалів достатньо для того, щоб в рамках судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри.

Слідчий суддя приходить до висновку, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч..4 ст.153, ч.ч.3,6 ст.152, ч.2 ст. 315 КК України. Його причетність до оголошеної підозри підтверджується протоколом допиту неповнолітнього потерпілого від 12.08.2023 (а.к. 28-29), висновком експерта (а.к. 31-32), протоколом допиту законного представника неповнолітнього потерпілого (а.к. 33-35), протоколом допиту свідка (а.к. 38-40), стенограмою допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 (а.к. 61-69), висновок екзпертизи (а.к. 70-77), повідомленням про підозру (а.к. 87-90), протоколом допиту підозрюваного, згідно якого підозрюваний вину визнає (а.к.93).

Таким чином, наявні матеріали на думку слідчого судді свідчать, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_4 міг вчинити кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.153, ч.ч.3,6 ст.152, ч.2 ст. 315 КК України. КК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року, суд приходить до переконання, що враховуючи: характер кримінального правопорушення, його тяжкість, обізнаність підозрюваного про коло свідків у справі, резонанс справи є всі підстави для висновку, що в даному випадку суспільний інтерес перевалює над презумпцією невинуватості і виправдовує такий спосіб втручання в особисту свободу особи, як застосування тримання під вартою.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Воляник проти України» від 02 жовтня 2014 року зазначено, що допустимими для взяття й утримання особи під вартою є наявність таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину.

Перевіряючи доводи прокурора та слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав вважати, що з огляду на обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, на даний час існують ризики того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, так як у разі направлення до суду обвинувального акту відносно ОСОБА_4 , йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, останній з метою уникнення відповідальності може виїхати за межі Кіровоградської області, в тому числі до тимчасового окупованих територій України. В ході розслідування встановлено, що ОСОБА_4 не має постійного місця проживання, його місце проживання відрізняється від місця реєстрації та постійно змінюється.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, що узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі "Ілійков проти Болгарії", в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Так, у рішенні ЄСПЛ по справі "Бессієв проти Молдови" суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що наведені у клопотанні слідчого обставини у сукупності дають достатні підстави вважати наявним та обґрунтованим ризик переховування з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Також, підозрюваний може незаконно впливати на свідків та неповнолітню потерпілу з метою зміни їх показань. Реальність настання вказаного ризику, підтверджена тим, що ОСОБА_4 з неповнолітньою потерпілою ОСОБА_9 , та свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_10 перебуває у родинних відносинах та в разі перебування на волі може на них незаконно впливати з метою зміни їх показань на його користь.

Оцінюючи обґрунтованість даного ризику, слідчий суддя виходить із передбаченої кримінальним процесуальним законом процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК), оскільки жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Так, ризик впливу на свідків та потерпілу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

За таких обставин, оскільки допит свідків на стадії судового розгляду у цьому кримінальному провадженні ще не здійснено, то слідчий суддя погоджується з тим, що доведеним є ризик незаконного впливу підозрюваним ОСОБА_4 на свідків та потерпілу в даному кримінальному провадженні, з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

Крім того, слідчою у клопотанні про застосування запобіжного заходу та прокурором у судовому засіданні з розгляду даного клопотання доведено наявність ризику передбаченого п.п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме підозрюваний може вчиняти нові кримінальні правопорушення, реальність настання вказаного ризику, підтверджена самими обставинами вчиненого злочину, адже інкриміновані ОСОБА_4 дії сексуального характеру відносно ОСОБА_9 у її малолітньому та неповнолітньому віці останній вчиняв протягом тривалого проміжку часу, що свідчить про систематичність та можливість повторення зазначених дій, в тому числі з метою протиправного впливу на потерпілу.

Отже, під час розгляду клопотання, слідчий суддя встановив наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КК України.

Крім того, слідчий суддя відзначає, що переконливих доказів на підтвердження обставин, які б вказували на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, стороною захисту не надано суду.

Таким чином, під час розгляду клопотання прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри пред`явленої ОСОБА_4 та ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст.176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та запобігти встановленим ризикам, а тому не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 25.04.2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства» запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обирається за наявності підстав вважати, що інші запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України і його належної поведінки.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

При цьому слідчий суддя, оцінює суворість можливого покарання ОСОБА_4 та визнає за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя та неможливість запобігання наявному ризику шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, яке відповідно статті 12 КК України належать до тяжких кримінальних правопорушень, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Крім того, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, яке відповідно статті 12 КК України належать до особливо тяжких кримінальних правопорушень, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.

Також, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 152 КК України, яке відповідно статті 12 КК України належать до особливо тяжких кримінальних правопорушень, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі.

Окрім цього, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 152 КК України, яке відповідно статті 12 КК України належать до особливо тяжких кримінальних правопорушень, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років.

Кримінальні правопорушення, в яких підозрюється ОСОБА_4 відносяться до кримінальних правопорушень у сфері проти статевої свободи та статевої недоторканності особи та у сфері наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інших кримінальних правопорушень проти здоров`я населення.

Таким чином, застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою за вказаних обставин справи, серйозністю висунутої проти нього підозри, зокрема злочин вчинення щодо неповнолітньої особи, з урахуванням встановлених ризиків, характеризуючих даних на підозрюваного, на думку слідчого судді, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому усі наведені обставини у їх сукупності, не дають достатніх підстав застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, на 60 днів, тобто до 20.09.2024 року.

Щодо визначення розміру застави, слідчим суддею також окремо відзначається, що відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Отже, враховуючи зазначене, слідчий суддя вбачає підстави для задоволення клопотання.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 193,194, 197 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід тримання під вартою, з 16 год. 40 хв. 23.07.2024 року до 16 год. 40 хв. 20.09.2024 року.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяти під варту в залі суду негайно.

Строк дії ухвали визначити до 16 год. 40 хв. 20.09.2024 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_11