ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 646/ 6477 /21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/ 1439/24 Головуючий апеляційної інстанції:
ОСОБА_2 Категорія: продовження запобіжного заходу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме обвинуваченого та його захисника, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.05.2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0000560 від 02.03.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України

ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Харківський слідчий ізолятор" на шістдесят днів, до 14.07. 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На зазначену ухвалу слідчого судді, захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 ,подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, постановити нову, якою змінити обвинуваченому міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою назапобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час, надавши йому можливість працювати, з покладенням обов`язку прибувати до суду на першу усну чи письмову вимогу.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на необґрунтованість та незаконність судового рішення, внаслідок ігнорування судом доводів сторони захисту, що, на думку сторони захисту, свідчить про очевидну упередженість суду, а також недоведеність обставин, які свідчать на користь обґрунтованості підозри у інкримінованому ОСОБА_8 злочині. На думку захисника, досудове розслідування проведено поверхово, без дотримання повноти, всебічності та об`єктивності, що полягає в тому, що під час досудового розслідування не було проведено слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_8 за обставин спричинення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, не усунуто розбіжності в їх показах, не проведено одночасних допитів, не надано правової оцінки діям потерпілого з приводу спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченому. На думку захисника, оцінка вищевказаних доказів на предмет їх належності і допустимості, дає підстави дійти висновку про недоведеність обґрунтованості підозри

Вважає, що вказані в клопотанні ризики є недоведеними, зокрема, ризик переховування, оскільки обвинувачений є раніше не судимою особою, має постійне місце проживання, в якому проживає разом з родиною, має на утриманні малолітню дитину, осіб похилого віку, не має шкідливих звичок, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Вказане, на думку захисника, свідчить про міцні соціальні зв`язки та позитивну репутацію підозрюваного, який не вчинить спроб переховуватись заради уникнення ймовірного покарання, а доводи обвинувачення про наявність цього ризику не підтверджуються доказами.

На думку захисника, наявність потерпілих і свідків у кримінальному провадженні не може свідчити про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу із застосуванням заборони спілкуватись з певними особами, даний ризик вважає непідтвердженим стороною обвинувачення.

Належних аргументів щодо існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, на думку захисника, стороною обвинувачення не наведено, а відомості про обвинуваченого не підтверджують причетність до вчинення протиправних дій в минулому, схильність до них, а також підтверджує бездоганну репутацію останнього.

Стороною обвинувачення не наведено доводів щодо неможливості застосування відносно ОСОБА_10 більш м`яких запобіжних заходів.

Крім того, не в повній мірі враховано особу обвинуваченого, який має на утриманні малолітню дитину, втратив дружину через хворобу, а тому, неповнолітню дитину позбавлено належного виховання обома батьками, що негативно впливає на її/ розвиток та психологічний стан. До того ж, до затримання обвинувачений працював протягом тривалого часу закрійником взуття, раніше не судимий, веде нормальний спосіб життя, наркотичні засоби не вживає, спиртними напоями не вживає, має міцні соціальні зв`язки в місці його постійного проживання та ніяким чином не перешкоджає кримінальному провадженню, інших кримінальних правопорушень не вчиняв та не продовжував кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується. У нього відсутні наміри та можливість незаконно впливати на потерпілого та свідків.

Тому, на думку захисника, доцільним буде дослідити можливість обрання відносно ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, повідомлялись належним чином про дату та час розгляду апеляційної скарги, будь-яких заяв, які б свідчили про неможливість розгляду справи за їх відсутністю не надходило.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю сторін, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття, що відповідає вимогам ст.401 КПК України, оскільки апеляційна скарга захисника обвинуваченого не стосується погіршення його становища.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів провадження вбачається, що на розгляді Червонозаводського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000560 від 02.03.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні прокурор просив заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , посилаючись наявність те, що продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 2, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, унеможливлюють застосування більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даного обвинуваченого, суд врахував наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, враховуючи той факт, що обвинувачений не працює та не має стабільного заробітку, у шлюбі не перебуває. Зазначені фактори, на думку суду, свідчать про відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків і, як наслідок, про можливість переховування його від суду, вчинення іншого (продовження вчинення) кримінального правопорушення.

З метою запобігання вказаних ризиків, обґрунтованості підозри, суд вважав, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є найбільш ефективним для забезпечення виконання обвинуваченими ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків, а застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому, дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, суд відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, дійшов висновку про неможливість визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_8 при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою, оскільки останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1,2,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або вчинити інший злочин, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій. При цьому, слід урахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, внаслідок чого, даний ризик є актуальним.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме того, що він підозрюється у тяжкому злочині, санкція за який передбачає покарання до 8 років позбавлення волі, а також те, що він є громадянином Республіки Грузія, офіційно на території України не працевлаштованим, колегія суддів вважає, що з урахуванням розміру покарання, яке може бути призначене, в разі визнання винуватості, існують достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду. При цьому, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

З урахуванням обґрунтованості обвинувачення, яка підтверджується фактичними доказами, що містяться в матеріалах провадження, а також зважаючи, що ОСОБА_8 на момент вчинення злочину офіційно не працював, тобто, не мав легального стабільного заробітку, вбачається ризик продовження вчинення кримінальних правопорушень.

Враховуючи, що наявність та продовження визначених ризиків була встановлена під час досудового розслідування та судового розгляду, а станом на теперішній час достовірних даних на підтвердження того, що ці встановлені ризики зменшились або зникли під час судового засідання, є про достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Порядок розгляду судом клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються обвинуваченому, спосіб нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, наслідки злочину, колегія суддів вважає, що у цьому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони життя, а також інтересів суспільства і держави в цілому.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, колегія суддів приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 13 06 2019 року в тій його частині, де звернута увага на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності наявності ризиків, передбачених п.п. 1,2,5 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу та необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно даного обвинуваченого.

Твердження в апеляційній скарзі щодо наявності у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання та сталого доходу, належними доказами не підтверджені та самі по собі не мінімізують і не спростовують наявних ризиків.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого з приводу недоведеності пред`явленого обвинувачення об`єктивними відомостями не підтверджені. Питання щодо винуватості або невинуватості на цьому етапі провадження судом не вирішуються, оскільки такі питання підлягають оцінці судом під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювання доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. В даному випадку, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Зважуючи на такий обсяг відомостей, матеріали судового провадження об`єктивно свідчать про обґрунтованість підозри та висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання її причетності до вчинення інкримінованих йому дій.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції та мотивує при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.ст.7, 176-206, 331,392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 422-1, 424-426 КПК України, колегія суддів, -, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.05.2024 року про продовження щодо обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, а саме до 14.07.2024 року, включно, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3