КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-сс/824/4434/2024 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 року Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 квітня 2024 року клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000646 від 02.07.2023 року повернуто особі яка його подала.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що клопотання захисника ОСОБА_3 не відповідає вимогам ч. 3 ст. 201 КПК України, а саме, до клопотання не додано копій матеріалів, якими захисник обґрунтовує доводи клопотання; переліку свідків, яких останній вважає за необхідне допитати під час розгляду клопотання, із зазначенням відомостей, які вони можуть надати, та обґрунтуванням значення цих відомостей для вирішення питання; підтвердження того, що прокурору надіслана копія клопотання та копії матеріалів, що обґрунтовують клопотання. Водночас, з наданої роздруківки електронної пошти адвоката ОСОБА_3 не видається можливим ідентифікувати підтвердження того, що прокурору надіслана копія клопотання та копії матеріалів, що обґрунтовують клопотання.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, захисник підозрюваного подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 квітня 2024 року та направити клопотання на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Вказує на те, що дана ухвала слідчого судді не відповідає вимогам закону, є необґрунтованою, невмотивованою та такою, яка постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що клопотання стосувалось в першу чергу зміни запобіжного заходу, а повернення не на підставі закону скарги є порушенням положень ст. 201 КПК України, відтак посилання слідчого судді на відсутність доказів відправлення прокурору не відповідає дійсності та є таким, що порушує положення ст. 201 КПК України.

Вивчивши апеляційну скаргу та матеріали судового провадження, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Як вбачається зі змісту клопотання захисника, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, в межах строку досудового розслідування, а саме до 21.01.2024 року.

20 лютого 2024 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 та продовжено строки запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 20 квітня 2024 року.

12 квітня 2024 року захисник підозрюваного ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням, у якому просив змінити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, продовжений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.02.2024 року, строком до 20.04.2024 року, на запобіжний захід у вигляді застави, посилаючись на недоведеність обґрунтованої підозри та наявності існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 квітня 2024 року клопотання захисника ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , повернуто особі, яка його подала, з посиланням на те, що вказане клопотання не відповідає вимогам ч. 3 ст. 201 КПК України, зокрема, до нього не додано копій матеріалів, якими захисник обґрунтовує доводи клопотання; переліку свідків, яких останній вважає за необхідне допитати під час розгляду клопотання, із зазначенням відомостей, які вони можуть надати, та обґрунтуванням значення цих відомостей для вирішення питання; підтвердження того, що прокурору надіслана копія клопотання та копії матеріалів, що обґрунтовують клопотання.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст. 394 цього Кодексу.

Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано параграфом 2 Глави 26 КПК України.

Відповідно до частини 3 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 309 КПК України визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

Згідно ч. 3 ст. 309 КПК України, скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Разом з тим, згідно з висновком щодо застосовування норм права, викладеним у постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року у справі

№ 5-142кс(15)17, з яким погодилась і Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 23 травня 2018 року у справах № 237/1459/17 та № 243/6674/17, у разі постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена кримінальними процесуальними нормами, до яких відсилають положення частини третьої статті 309 КПК, суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці її законності, посилаючись на приписи частини четвертої статті 399 КПК. Право на апеляційне оскарження такого судового рішення підлягає забезпеченню на підставі пункту 17 частини першої статті 7 та частини першої статті 24 КПК, які його гарантують, з огляду на положення частини шостої статті 9 КПК, яка встановлює, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК.

Серед усіх рішень слідчого судді, можливість ухвалення яких прямо не передбачена КПК у межах відповідних регламентованих цим Кодексом процедур, слід виокремити дві групи рішень:

- ухвалені поза межами процедури, передбаченої КПК (з питань, процедура вирішення яких слідчим суддею не передбачена КПК);

- ухвалені в межах передбаченої КПК процедури із застосуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК та загальних засад кримінального провадження, визначених ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

І якщо питання неправомірності відмови судом апеляційної інстанції у перевірці законності рішень слідчого судді, які належать до першої групи, отримала своє вирішення на рівні висновків вищої судової інстанції щодо застосування норм права (в постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року у справі

№ 5-142кс(15)17, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справах № 237/1459/17 та № 243/6674/17), то питання щодо апеляційного оскарження другої групи рішень потребує диференційованого підходу з огляду на зміст ухваленого слідчим суддею рішення у кожному конкретному випадку.

При вирішенні зазначеного питання слід виходити насамперед із сутнісного критерію, визначально закладеного законодавцем при визначенні кола ухвал слідчого судді, що підлягають оскарженню.

Аналіз ст. 309 КПК, якою на рівні загальних норм закріплено перелік ухвал слідчого судді, які підлягають оскарженню в апеляційному порядку під час досудового розслідування, надає підстави стверджувати, що законодавцем віднесені до предмета оскарження рішення слідчого судді, які або вирішують питання щодо обмеження конституційних прав особи (застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту; застосування запобіжного заходу у вигляді застави; відсторонення від посади і т.д.), або якими вирішується питання, які мають істотне значення для здійснення ефективного досудового розслідування (відмова у наданні дозволу на затримання; відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування; відмова у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, домашнього арешту та застави), або якими вирішується доля досудового розслідування чи кримінального провадження в цілому (закриття кримінального провадження на підставі ч. 9 ст. 284 КПК і т.д.).

З наведеного вбачається, що перевірці в апеляційній інстанції підлягають лише ухвали слідчого судді, які пов`язані з можливістю істотного обмеження прав, свобод та інтересів особи або мають вирішальне значення для руху досудового розслідування чи кримінального провадження в цілому.

У зв`язку з цим обмеження права на апеляційне оскарження є виправданим і воно може бути пов`язане, зокрема, із забороною оскарження рішень слідчого судді, які не призводять ні до встановлення обмежень конституційних прав особи, ні до неможливості оскарження вже встановлених правообмежень та які не перешкоджатимуть здійсненню ефективного досудового розслідування чи кримінального провадження в цілому.

Саме такий підхід відповідатиме основному завданню (призначенню) судово-контрольного провадження, яке знайшло своє нормативне закріплення в КПК, - «здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні» (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2024 року клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000646 від 02.07.2023 року повернуто особі, яка його подала.

Зі змісту оскаржуваної адвокатом ухвали слідчого судді вбачається, що вона не пов`язана з можливістю істотного обмеження прав, свобод та інтересів підозрюваного ОСОБА_4 , позаяк до останнього ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року вже застосовано виключний запобіжний захід - тримання під вартою, який був продовжений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 лютого 2024 року, а клопотання його захисника ОСОБА_3 від 12 квітня 2024 року було спрямоване на покращення становища підозрюваного шляхом зміни запобіжного заходу на більш легкий.

Крім того, оскаржувана ухвала слідчого судді не призвела до неможливості оскарження вже встановлених правообмежень та жодним чином не перешкоджає здійсненню ефективного досудового розслідування чи кримінального провадження в цілому або має вирішальне значення для руху досудового розслідування чи кримінального провадження в цілому, зокрема, з огляду й на те, що вказане рішення слідчого судді не створює жодних перепон щодо повторного звернення адвоката з клопотанням про зміну запобіжного заходу до повноважного місцевого суду.

За вищенаведених обставин, обмеження права на апеляційне оскарження в даній ситуації є виправданим, оскільки рішення слідчого судді про повернення клопотання про зміну запобіжного заходу, ухвалене слідчим суддею в межах механізму, передбаченого ч. 6 ст. 9 КПК, у зв`язку з недотриманням при подачі такого клопотання вимог ст. 201 КПК, не підлягає оскарженню в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

Оскільки чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено оскарження у апеляційному порядку ухвали слідчого судді про повернення клопотання про зміну запобіжного заходу, поданого у порядку ст. 201 КПК України, приходжу до висновку, що підстави для відкриття провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , відсутні.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 309, 376, 392, 399 КПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 квітня 2024 року.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Київського

апеляційного суду ОСОБА_2