Справа №463/4858/24
Провадження №1-кс/463/4322/24
У Х В А Л А

про повернення скарги

03 червня 2024 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , вивчивши матеріали скарги ТВО начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра ОСОБА_2 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення за заявою №6959 від 04.12.2023 року, -

в с т а н о в и в :

03.06.2024 року скаржник звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення за заявою №6959 від 04.12.2023 року.

Крім того, просить поновити строк на подачу такої скарги, пропущений з поважних причин, про що заявив відповідне клопотання. Просячи поновити, пропущений з поважних причин строк на звернення до суду із скаргою, скаржник зазначив про те, що заявнику про бездіяльність слідчого стало відомо тільки 04.01.2024 року, а для формування скарги на бездіяльність слідчого необхідно було вивчити значний обсяг документів, що потребувало додаткового часу, враховуючи значний обсяг інших термінових завдань покладених на Національну академію, у зав`язку з переведенням на штат воєнного часу, а також те, що кримінальне провадження за ознаками ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України має триваючий характер і правопорушник військовослужбовець ОСОБА_3 відсутній на військовій службі без поважних причин з 15.11.2023 року до теперішнього часу, вважає, що строк на оскарження бездіяльності старшого слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 , пропущений з поважних причин та підлягає відновленню.

У зв`язку із наведеними обставинами скаржник просить поновити строк на звернення до суду із скаргою, пропущений з поважних причин.

Оглянувши матеріали скарги та додані до неї письмові документи вважаю, що такі слід повернути скаржнику з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.304 КПК України, скарга повертається, якщо скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Згідно з положеннями ч.1 ст.304 КПК України, скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч.1 ст.303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Аналіз вказаних положень законодавства з урахуванням позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, висловленої «Узагальненнях «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 року свідчить про те, що обчислення десятиденного строку для подання скарги на оскаржуваний вид бездіяльності беручи до уваги положення ч. 1 ст. 214 КПК, згідно з якою внесення відомостей до ЄРДР здійснюється не пізніше 24 годин після подання заяви, а також положення ч. 5 ст. 115 КПК, відповідно до якої при обчисленні строків днями не береться до уваги той день, від якого починається строк, десятиденний строк для подання скарги на оскаржуваний вид бездіяльності починається з дня, наступного за тим, у який закінчився перебіг 24-годинного строку для реєстрації відомостей.

Як вбачається зі матеріалів скарги скаржник оскаржує бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення за заявою №6959 від 04.12.2023 року.

Поряд з цим скаржник просить поновити строк на подачу скарги, оскільки такий пропущено з поважних причин, зазначаючи при цьому, що заявнику про бездіяльність слідчого стало відомо тільки 04.01.2024 року, а для формування скарги на бездіяльність слідчого необхідно було вивчити значний обсяг документів, що потребувало додаткового часу, враховуючи значний обсяг інших термінових завдань покладених на Національну академію, у зав`язку з переведенням на штат воєнного часу, а також те, що кримінальне провадження за ознаками ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України має триваючий характер і правопорушник військовослужбовець ОСОБА_3 відсутній на військовій службі без поважних причин з 15.11.2023 року до теперішнього часу.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявленого скаржником клопотання про поновлення строку на звернення до суду із скаргу суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.117 КПК України, пропущений із поважних причин строк має бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

З урахуванням наведеного слід зазначити, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження віднесено до повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Для поновлення процесуальних строків суд зобов`язаний указати обґрунтовані та об`єктивні підстави, за яких пропущений строк підлягає поновленню.

Також суд звертає увагу, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Оцінюючи наведені скаржником в заяві про поновлення строку причини пропуску строку на звернення до суду із скаргою на предмет їх поважності суд вважає, що вказані скаржником обставини не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку.

По-перше, як зазначено вище аналіз положень статті 214 КПК України у взаємозв`язку із ст.304 КПК України дає підстави стверджувати про те, що бездіяльність уповноваженої особи, що полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення, підлягає оскарження протягом 10-денного строку з моменту вчинення такої бездіяльності, який обраховується після закінчення, передбаченого ст..214 КПК України строку на внесення відомостей до ЄРДР (невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення).

З огляду на те, що заява про вчинення кримінального правопорушення №6959 від 04.12.2023 року із відповідними матеріалами подано до Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, не пізніше 02.01.2024 року, про що свідчить штрих код із датою на листі-відповіді, за підписом слідчого ОСОБА_5 (№12-11-127вих-24 від 02.01.2024 року), долученому скаржником до матеріалів скарги і вказану обставину скаржник не оспорює, то 24-годинний строк для реєстрації відомостей закінчився 03.01.2024 року, а тому зі скаргою скаржник мав право звернутись уже починаючи з 04.01.2024 року до 15.01.2024 року включно (зважаючи на те, що останній день строку припав на вихідний день 13-14.01.2024), а звернувся лише 03.06.2024.

По-друге, стверджуючи про те, що для формування скарги на бездіяльність слідчого необхідно було вивчити значний обсяг документів, що потребувало додаткового часу, враховуючи значний обсяг інших термінових завдань покладених на Національну академію, у зав`язку з переведенням на штат воєнного часу, як підстава на підтвердження поважності причин пропуску строку на звернення до суду зі скаргою, скаржник не представив суду доказів про те, що саме особи, які зверталися до ТУ ДБР із заявою про вчинення кримінального правопорушення, а потім зі скаргою до суду у визначений період були залучені до здійснення відповідних заходів, що унеможливило своєчасне звернення до суду. Навпаки, на думку суду, представлені скаржником матеріали свідчать про те, що в академії завжди були наявні особи, зокрема в особі начальника чи ТВО начальника академії, які уповноважені на здійснення організаційно-правової роботи: опрацювання поштової кореспонденції, в тому числі судової, здійснення заходів щодо представництва інтересів академії в суді, в тому числі щодо звернення до суду із відповідним процесуальними документами. Зокрема, заяву про вчинення кримінального правопорушення підписав ТВО першого заступника начальника академії ОСОБА_6 , виконавцем зазначений ОСОБА_7 . Крім того, скарга подана до суду підписана ТВО начальника академії ОСОБА_8 , виконавець помічник начальника Національної академії з правової роботи керівник юридичної групи ОСОБА_9 (інформація на звороті скарги).

Більше того, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити про те, що труднощі в організації належного виконання цивільних обов`язків працівниками (військовослужбовцями) Національної академії не є об`єктивними та непереборними обставинами, які перешкоджають звернутися до суду із скаргою в межах встановленого законодавством строку на звернення до суду із скаргою. Таким чином, неналежна організація трудового процесу з боку відповідальних осіб національної академії є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

А також слідчий суддя враховує те, що вивчення значного обсягу документів, необхідних для формування скарги на бездіяльність слідчого, не може бути поважною причиною для пропуску встановленого законодавством строку для звернення до суду. Крім того, скаржником не надано до суду доказів того, що усі відповідні особи національної академії відповідальні за претензійно-позовну роботу, без покладення обов`язків, були задіяні до виконання значного обсягу інших термінових завдань, покладених на Національну академію, у зав`язку з переведенням на штат воєнного часу, що фізично унеможливило здійснення діяльності претензійно-позовної роботи та звернення з цією скаргою до суду.

А відтак суддя приходить до висновку, що заявлене у даній справі скаржником клопотання про поновлення строку є необґрунтованим та безпідставним. А тому таке, на думку суду, до задоволення не підлягає.

З урахуванням вищенаведеного, приходжу до висновку, що скаргу слід повернути скаржнику, оскільки така подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою ст.304 КПК України, а підстав для його поновлення слідчий суддя за заявою особи не знайшов, оскільки зазначені такі скаржником у поданій скарзі не відповідають ознакам поважності.

Керуючись ст.ст. 303,304 КПК України, суд, -

постановив:

В заяві про поновлення строку на подання скарги відмовити.

Скаргу ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення за заявою №6959 від 04.12.2023 року - повернути скаржнику.

Роз`яснити скаржнику, що повернення скарги не позбавляє його права повторно звернутися до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені статтею 395 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1