В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.03.2024 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового заяідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду № 5 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001100 від 30 листопада 2020 року, про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки селі Сабунчі, республіки Азербаджан, громадянки України, з вищою освітою, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частинами 1 статті 362 КК України,

за участі сторін кримінального провадження та інших учасників:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

У С Т А Н О В И В:

1.Мотивувальна частина.

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_5 .

Згідно обвинувального акта, складеного старшим слідчим Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_10 та затвердженим прокурором першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальнми органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю та транснаціональною злочинністю Київської обласної прокуратури ОСОБА_11 , ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що перебуваючи на посаді державного реєстратора Томилівської сільської ради Білоцерківського району, перебуваючи у своєму робочому кабінеті, який розташований на першому поверсі нежитлової чотирьох поверхової будівлі, що за адресою: вулиця Ярослава Мудрого 2, м. Біла Церква, Київська область , 29.05.2020, не встановивши належним чином особу заявника, здійснила реєстрацію поданих невстановленою особою заяв від імені директора СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» ОСОБА_12 за номерами № 39778738 від 29.05.2020 о 17 годині12 хвилин, № 39778700 від 29.05.2020 о 17 годині 10 хвилин,№ 39778659 від 29.05.2020 о 17 годині 08 хвилин, № 39778633 від 29.05.2020 о 17 годині 07 хвилин.

В подальшому держаний реєстратор Томилівської сільської ради Білоцерківського району ОСОБА_5 за результатом розгляду заяв та документів, поданих невстановленою особою, яка діяла від імені директора СТОВ Агрокомбінат «Хотівський» ОСОБА_12 для державної реєстрації іншого права власності (постійне право користування) на вказані земельні ділянки, 29.05.2020 приблизно через 30 хвилин після реєстрації вищевказаних заяв, перебуваючи на своєму робочому місці, що за адресою: вул. Ярослава Мудрого, 2, м. Біла Церква, Київська область , умисно та усвідомлюючи противоправный характер своїх дій, будучі достовірно обізнаною у здійсненні процедури реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, не перевіривши відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, розуміючи що вищевказаний державний акт містив суперечності із заявленими речовими правами та відомостями Державного земельного кадастру щодо об`єктів нерухомого майна, який підлягає державній реєстрації, а також не містив інформації про зареєстровані речові права на земельні ділянки до 01.01.2013, в порушення діючого станом на 29.05.2020 законодавства України, а саме ч. 3 ст. 3, ч. 3 ст. 10, ч. 1, ч. 4 ст. 18, п. 2 ч. 1 ст. 23, п. 4 ч. 1 ст. 24, ст. 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 12, п. 81-1, 81-2 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2015 року за № 1127, ч. 10 ст. 79-1 Земельного кодексу України, безпідставно приняла незаконне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 52445104, № 52445203, № 52445011 та № 52444905, після чого не маючи дійсного права на вчинення вказаних реєстраційних дій, використовуючи при цьому надані їй засоби електронного цифрового підпису за допомогою електронного ключа, логіну ІНФОРМАЦІЯ_3 та паролю, провела автентифікацію свого доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та шляхом внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі анульованого державного акту на право постійного користування серії II - КВ № 002924 від 06.12.1999, без рішення органу виконавчої влади про передачу вказаних земельних ділянок у постійне користування або про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у постійне користування СТОВ Агрокомбінат «Хотівський», не витребувавши інформацію про наявність зареєстрованих речових прав до 01.01.2013 та без використання архівної складової Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, маючи право доступу до інформації, яка обробляється в автоматизованій системі Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у Державному земельному кадастрі, не маючи законних підстав, несанкціоноване змінила інформацію, шляхом внесення до Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно раніше відсутню інформацію відносно об`єктів нерухомості у вигляді земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:5406 площею 2 га, :03:001:5404 площею 2 га, :03:001:5403 площею 2 га, :03:001:5402 площею 1.6723 з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, тим самим зареєструвавши в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у Державному земельному кадастрі право власності за Головним управлінням Держгеокадастру у Київський області та інше речове право - право постійного користування на вказані об`єкти нерухомості (земельні ділянки) за СТОВ АК «Хотівський».

Своїми умисними діями державний реєстратор Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області ОСОБА_5 позбавила власника земельних ділянок з кадастровими номерами :03:001:5406, :03:001:5404, :03:001:5403, :03:001:5402, тобто Головне управління Держгеокадастру в Київській області права розпоряджатися ними.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК України - у несанкціонованій зміні інформації, яка оброблюється в автоматизованих системах, вчиненій особою, яка має право доступу до неї.

2. Позиція сторони обвинувачення.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_7 обвинувачення підтримав в повному обсязі, зазначив, що зібрані досудовим слідством докази повністю підтверджують наявність вини в діях обвинуваченої, та просив суд визнати ОСОБА_5 винною у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 362 КК України та призначити відповідне покарання згідно змісту доповіді в судових дебатах.

3.Позиція сторони захисту.

Показання обвинуваченої.

Обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 362 КК України, не визнала та показала, що на посаді державного реєстратора Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області працювала з травня 2019 року до 28 лютого 2021 року. До її обов`язків входило: реєстрація документів на нерухоме майно, земельних ділянок, накладення та зняття арештів в межах Київської області. За час роботи стягнень не мала. Реєстраційні дії здійснювала під власним ключем.

Свою вину не визнала повністю та пояснила, що не вчиняла інкримінованого їй кримінального правопорушення. За реєстрацією звертався безпосередньо директор СТОВ АК «Хотівський» ОСОБА_12 . Підстав для відмови у державній реєстрації не було оскільки була переконана в наявності усіх відповідних документів, які дозволяють здійснення реєстрації.

Також пояснила, що не змогла відсканувати лист з ДЗК через технічні проблеми тому в подальшому його надано не було.

На запитання прокурора чому підпис у заявах виконаний не ОСОБА_12 та щодо правонаступництва підприємства - не змогла пояснити. Зазначила, що ОСОБА_12 було надано документи що підтверджують правонаступництво, але не пам`ятає чи їх було приєднано до реєстраційної картки.

Архівну складову Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно нею не перевірялось, оскільки по земельних ділянках їх немає та право власності не реєструвалось та залишилось за державою.

На момент реєстрації, про накази ГУ Держгеокадастру про надання дозволу на виготовлення документації на фізичних осіб не знала.

Скасування Мін`юстом державної реєстрації за СТОВ АК «Хотівським» розцінює як «механічну помилку».

Таким чином, стороною захисту не заперечувався факт вчинення обвинуваченою відповідних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо вказаних земельних ділянок, але категорично заперечувався факт наявності в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 362 КК України.

4.Позиція потерпілих та їх показання, показання свідків, дослідження письмових матеріалів криміналбного провадження.

Прокурором на підтвердження вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 362 КК України, надані докази, які досліджені безпосередньо в судовому засіданні.

Представники потерпілого - Головного управління Держгеокадастру у Київській області ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , подали суду заяви, згідно яких просили проводити розгляд справи без участі представників Головного управління Держгеокадастру у Київській області за наявними в справі матеріалами (том. 3 а. с. 174-175, 193 -194, 229-230), що розцінюється судом як байдуже ставлення до справи та результатів її розгляду .

Крім того, на підтвердження вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 362 КК України, безпосередньо в судовому засіданні заслухані показання свідків.

Допитаний в судовому засідання свідок ОСОБА_16 повідомив, що з 2019 року займає посаду Державного кадастрового реєстратора відділу Державного кадастру в Білоцерківському районі Київської області. В обов`язки якого входить надання відомостей з державного земельного кадастру.

Земельні ділянки Ходосівської сільської ради не підпадають до повноважень Державного кадастру в Білоцерківському районі Київської області.

До національної кадастрової системи надходять замовлення на отримання витягів. Відомості не роздруковуються, тільки відмічається дата опрацювання та передаються до центру надання адміністративних послуг. Результат надходить до електронного кабінету. Хто був замовником на отримання витягів не пам`ятає. Дані витяги не передавались до центру надання адміністративних послуг.

Витяг з ДЗК формує кадастровий реєстратор на якій території знаходиться земельна ділянка.

За час роботи кадастровим реєстратором не зустрічались випадки несанкціонованого втручання в національну кадастрову систему. Державний реєстратор не може внести відомості до системи не маючи доступу.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.08.2023 стороні обвинувачення, в особі групи прокурорів в кримінальному провадженні № 0001100, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.11.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК України, було встановлено строк для подання до суду доказів у кримінальному провадженні за обвинуваченням, а саме: забезпечити присутність свідків обвинувачення згідно реєстру матеріалів досудвого розслідування для їх допиту, до 30 вересня 2022 року.

Стороні обвинувачення роз`яснено, що у випадку не виконання нею своїх обов`язків щодо подання доказів на підтвердження обвинувачення по кримінальному провадженню № 0001100, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.11.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК України, у встановлений строк, кримінальне провадження буде розглядатись на підставі наявних доказів у суду.

Стороною обвинувачення, в особі групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0001100, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.11.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК України у встановлений строк, явку свідків забезпечено не було.

Також, на твердження державного обвинувачення, вина обвинуваченої ОСОБА_5 підтверджується сукупністю доказів, зібраних у справі при провадженні досудового слідства, які досліджені та перевірені судом, зокрема:

- постановою про виділення матеріалів досудового розслідування від 30.11.2020 відносно підозрюваної ОСОБА_5 з додатками (том №1, арк.136-153);

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30.11.2020 року (том № 1, арк.154-155);

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідуваню від 15.06.2020 року (том №1 арк.156-157);

- відповідю на запит з ГУ Держгеокадастру у Київській області №10-10-0.223-7342/2-20 від 12.06.2020 року в якому зазначено, що відповідно до даних Національної кадастрової системи Державного земельного кадастру наявна інформація про реєстрацію речового права на земельні ділянки з кадастровими номерами: :03:001:5402, :03:001:5406, :03:001:5403, :03:001:5404 за Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю агрокомбінат «Хотівський», яка надійшла 30.05.2020 року ( том №1 арк.158);

- витягом з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 13.06.2020 року(том №1 арк.159-160);

- витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого мйна щодо об`єкта нерухомого майна за №212413819 (том №1 арк.161-162);

- витягом з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 13.06.2020 року (том.1 арк.163-164);

- витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого мйна щодо об`єкта нерухомого майна за №212413789 (том.1 арк.165-166);

- витягом з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 13.06.2020 року (том.1 арк.167-168);

- витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого мйна щодо об`єкта нерухомого майна за №212413796 (том.1 арк.169-170);

- витягом з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 13.06.2020 року (том.1 арк.171-172);

- витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого мйна щодо об`єкта нерухомого майна за №212413801 (том.1 арк.173-177);

- витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого мйна щодо об`єкта нерухомого майна за №214639140 (том.1 арк.178-188);

- протоколом огляду правочинів, здійснених державним реєстратором ОСОБА_5 щодо 4 земельних ділянок, а також реєстраційні справи, які містять витяг з Державного реєстру, заяву про реєстрацію права власності, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.05.2020 та державний акт на право постійного користування землею виданий КСП АК «Хотівський». (том.1 арк.189-232);

- запитом ГУ НП в Київській області про надання інформації та копій документів №124/109/20/13-2020 від 16.06.2020 року (том.1 арк.233);

- відповідю на запит з ГУ Держгеокадастру у Київській області №10-10-0.221-7680/2-20 від 16.06.2020 року згідно якої заяви (клопотання) від «Хотівського» щодо надання дозволів на розробку будь-якої документації із землеустрою яка стала підставою для формування 4 земельних ділянок не надходили, рішення щодо передачі в оренду (користування) «Хотівському» ГУ не приймались. Відповідно до розпорядження Києво-Святошинської РДА від 23.02.2010 № 1187 припинено право користування «Хотівського» на земельну ділянку, розташовану в адміністративних межах Ходосівської сільської ради та анульовано державний акт серії ІІ-КВ № 002924. Також надані поземельні книги на 4 земельні ділянки, які містять відповідну інформацію про земельні ділянки (том.1 арк.234-236);

- витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-020 від 17.06.2020 року (том.1 арк.237-239);

- витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-020 від 17.06.2020 року (том.1 арк.240-242);

- витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-020 від 17.06.2020 року (том.1 арк.243-245);

- витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-020 від 17.06.2020 року (том.1 арк.246-248);

- поземельною книгою земельної ділянки з кадастровим номером 030015402 (том №2 а.с. 1-7);

- поземельною книгою земельної ділянки з кадастровим номером 030015403 (том №2 а.с. 8-14);

- поземельною книгою земельної ділянки з кадастровим номером 030015404 (том №2 а.с. 15-21);

- поземельною книгою земельної ділянки з кадастровим номером 030015406 (том №2 а.с. 22-28);

- відповідю з Києво-Святошинської РДА Київської області від 07.07.2020 №07-31/1937 з додатками, про те що право постійного користування за «Хотівським» припинено на підставі відповідної заяви директора ОСОБА_12 , а земельна ділянка включена до складу земель запасу державної власності Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району (том №2 а.с.30-36);

- відповідю з ДП «Житомирський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 08.07.2020 №48 з додатками відповідно відповідно до якої вказане підприємство виконувало роботи по розробленню проектів землеустрою 4 фізичним особам на підставі відповідних наказів ГУ Держгеокадастру у Київській області з додатками - проектами землеустрою; (том №2 а.с. 37-38);

- відповідю з Головного управління держгеокадастру у Київській області від 01.07.2020 №10-10-0-332-8793/2-20 згідно якої нормативно-грошова оцінка земельних ділянок становить: 5406 - 15943,48 грн; 5404 - 13331, 14 грн; 5403 - 15943,48 грн; 5402 - 15883,70 грн. (том №2 а.с. 41-42);

- протоколом огляду документів від 21.07.2020 року (том №2 а.с. 49-50);

- протоколом огляду від 26.11.2020 року відповідно до якого встановлено, що описані оригінали документів містять зразки підпису та почерку від імені ОСОБА_12 , які не стосуються подій 29.05.2020 року. За результатами проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 вилучено трудову книжку та особову справу ОСОБА_5 (том №2 а.с.51-52);

- повідомленням про підозру ОСОБА_5 у рамках кримінального провадження № 0000124 від 15.06.2020 (том №2 а.с. 56 -68);

- протоколом огляду від 02.10.2020 реєстраційних дій державного реєстратора ОСОБА_5 , зокрема щодо 4 земельних ділянок, які містяться на 3 дисках з додатками (том №2 а.с. 90 -236) (том №3 а.с.1-50);

- наказом ГУ Держгеокадастру у Київській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 з додатками (том №3 а.с.60-100);

- висновоком експерта № 17-3/1402 від 02.09.2020 за результатами проведення судової-почеркознавчої експертизи згідно якої підписи у графі «Підпис заявника» у заявах про реєстрацію права власності виконаний не ОСОБА_12 , а іншою особою з наслідуванням дійсних підписів ОСОБА_12 , натомість підписи в графі «Службові відмітки», «Друковану форму заяви сформувала ОСОБА_5 , Томилівська сільська рада Білоцерківського району» виконані ОСОБА_5 (том №3 а.с.103-110);

- наказом Міністерства юстиції України від 15.10.2020 № 2717/7 «Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області ОСОБА_5 » (том №3 а.с.116).

6.Вирішуючи питання доведеності винуватості обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за частиною 1 ст. 362 КК України, суд виходить з такого.

Суд, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку приходить до наступного.

Під час судового розгляду судом не встановлено належних та допустимих доказів для визнання обвинуваченої ОСОБА_5 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК України, тобто у несанкціонованій зміні інформації, яка оброблюється в автоматизованих системах, вчиненій особою, яка має право доступу до неї, із дотриманням стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

Вказаних висновків суд дійшов зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України з наданням останнім рівних прав на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених тим же Кодексом.

Порядок кримінального провадження на території України визнається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України, що закріплено в ст. 1 КПК України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, що закріплено в ст. 85 КПК України.

Згідно зі ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, що передбачено ст. 87 КПК України.

У рамках зазначеного кримінального провадження судом було досліджено надані з боку сторони обвинувачення, наступні фактичні дані, на підставі яких кожна із сторін просить суд встановити наявність обставин, що підлягають доказуванню у ньому, з числа регламентованих ст. 84 КПК України, як-то показання, речові докази, документи, висновки експертів. На підставі яких суд у ході судового розгляду через призму їх аналізу, у порядку ст. 94 КПК України, установив наступне.

Так, у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, частиною 1 статті 362 КК України, не визнала та показала, що на посаді державного реєстратора Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області працювала з травня 2019 року до 28 лютого 2021 року. До її обов`язків входило: реєстрація документів на нерухоме майно, земельних ділянок, накладення та зняття арештів в межах Київської області. За час роботи стягнень не мала. Реєстраційні дії здійснювала під власним ключем.

Свою вину не визнала повністю та пояснила, що не вчиняла інкримінованого їй кримінального правопорушення. За реєстрацією звертався безпосередньо директор СТОВ АК «Хотівський» ОСОБА_12 .. Підстав для відмови у державній реєстрації не було оскільки була переконана в наявності усіх відповідних документів, які дозволяють здійснення реєстрації.

Також пояснила, що не змогла відсканувати лист з ДЗК через технічні проблеми в подальшому його надано не було.

На запитання прокурора чому підпис у заявах виконаний не ОСОБА_12 та щодо правонаступництва підприємства - не змогла пояснити. Зазначила, що було надано документи що підтверджують правонаступництво, але не пам`ятає чи їх було приєднано до реєстраційної картки.

Архівну складову Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно не перевіряла оскільки по земельних ділянках їх немає та право власності не реєструвала та залишилось за державою.

На момент реєстрації, про накази ГУ Держгеокадастру про надання дозволу на виготовлення документації на фізичних осіб не знала.

Скасування Мін`юстом державної реєстрації за СТОВ АК « Хотівським » розцінює як «механічну помилку».

Суд указані показання обвинуваченої сприймає, як такі що заслуговують на увагу, у розрізі такого.

Представники потерпілого - Головного управілння Держгеокадастру у Київській області ОСОБА_14 , ОСОБА_15 до суду за весь час судового розгляду кримінального провадження жодного разу не прибули, незважаючи на що, суд на кожне судове засідання викликав представника до суду.

Таким чином суд визнає неможливим допит в суді представника потерпілого, з підстав не прибуття останнього на виклик до суду, а застосування до потерпілого приводу та оголошення у розшук потерпілого КПК України не передбачено.

Отже, систематична неявка представника потерпілого - Головного управіління Держгеокадастру у Київській області до суду вказує на той факт, що потерпілий усувається від участі в зазначеній справі.

Також, у порядку ст. 325 КПК України, вирішено питання про можливість розгляду провадження без представника потерпілого - Головного управління Держгеокадастру у Київській області, так як з урахуванням думки учасників судового провадження, є можливим за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, у світлі норм ст. 91 цього ж Кодексу.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Це означає, що суд може постановити обвинувальний вирок лише у разі, якщо надані докази спростовують всі розумні сумніви стосовно винуватості особи. Докази, які не витримують критерію щодо «поза розумним сумнівом» є підставою для виправдувального вироку.

У рішенні у справі «S.W. проти Сполученого Королівства» від 22.11.1995 року Європейський суд з прав людини наголосив, що будь-яке правопорушення має бути чітко визначене в законі; такій вимозі відповідає стан, коли особа може знати з формулювання відповідного припису, а за потреби - за допомогою його тлумачення судом, за які дії або бездіяльність її може бути притягнуто до кримінальної відповідальності (пункт 35).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.12.1988 року у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» вказав, що пункт 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вимагає аби судді, виконуючи свої завдання, не ставились до них із переконанням, що особа вчинила інкримінований їй злочин. Тягар доказування лежить на обвинуваченні, а кожний сумнів має тлумачитись на користь обвинуваченого.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій (аналогічна позиція міститься у постанові Кримінального касаційного суду Верховного Суду від 21.01.2020 року (справа № 754/17019/17).

При цьому поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону (аналогічна позиція викладена у постанові Кримінального касаційного суду Верховного Суду від 09.04.2020 року ( справа № 761/43930/17).

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення /за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого/ або в разі надходження заяви /повідомлення/ про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень відповідно до ст. 9 КПК України.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

За ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:

1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;

2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;

3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно зі статтею 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У зв`язку з даними встановленими обставинами, ОСОБА_5 обвинувачується у несанкціонованій зміні інформації, яка оброблюється в автоматизованій системі, вчиненій особою, яка має право доступу до неї, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 362 КК України.

Надаючи встановленим при розгляді справи фактичним обставинам справи правову оцінку, суд зазначає наступне.

Державний реєстратор - це посадова особа, яка діє від імені держави, представляє її інтереси і наділяється владними повноваженнями щодо внесення відповідних записів до реєстрів. Державний реєстратор у випадку прийняття незаконних рішень несе дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність у порядку, встановленому законом. Шкода, завдана державним реєстратором фізичній чи юридичній особі під час виконання своїх обов`язків, підлягає відшкодуванню на підставі рішення суду, що набрало законної сили, у порядку, встановленому законом.

Статтею 64 Закону України «Про державну службу» (далі - Закону) визначено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Підставою для притягнення державного реєстратора, як державного службовця, до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

До державних реєстраторів, як державних службовців, застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: зауваження; догана; попередження про неповну службову відповідність; звільнення з посади державної служби.

У разі допущення державним службовцем, тобто державним реєстратором дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 6 частини другої статті 65 Закону, суб`єкт призначення або керівник державної служби може обмежитися зауваженням.

У разі виявлення порушень, в рамках розгляду скарг у сфері державної реєстрації, вчинених державним реєстратором під час проведення державної реєстрації, Головне територіальне управління юстиції та Міністерство юстиції України відповідно до підпунктів г), ґ), є) пункту 2) частини 6 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та відповідно до підпунктів г), ґ), є) пункту 2) частини 6 статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» може прийняти рішення про тимчасове блокування доступу, анулювання доступу до Державного реєстру прав, направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю (у разі виявлення порушень вчинених державним реєстратором-нотаріусом).

Згідно ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Складом злочину визнається сукупність закріплених у кримінальному законі ознак, за наявності яких реально вчинене суспільно небезпечне діяння визнається злочином.

Склад кримінального правопорушення являє собою абстракту теоретичну конструкцію і включає чотири елементи: два об`єктивних (об`єкт, об`єктивну сторону) і два суб`єктивних (суб`єкт, суб`єктивну сторону). Кожен елемент включає певний набір ознак: обов`язкових і факультативних для кваліфікації діяння як злочину.

Елементами складу злочину є: 1) об`єкт злочину; 2) об`єктивна сторона злочину; 3) суб`єктивна сторона злочину; 4) суб`єкт злочину.

Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність) особи, поведінка якої оцінюється у даному конкретному випадку, не є злочином.

Так, прокурором не доведено, що обвинувачена ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується, що в її діях є склад кримінального правопорушення.

Предметом кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 362 КК України є інформація, яка обробляється в ЕОМ, АС, КМ або зберігається на носіях такої інформації, та носії такої інформації.

Об`єктом кримінального правопорушення є власність на комп`ютерну інформації, встановлений порядок її зберігання та використання.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 362 КК України полягає у несанкціонованій зміні, знищенні або блокуванні інформації, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах чи комп`ютерних мережах або зберігається на носіях такої інформації.

Обов`язковими ознаками зміни, знищення або блокування інформації, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах чи комп`ютерних мережах або зберігається на носіях такої інформації є те, що ці дії є несанкціонованими, тобто на вчинення таких дій особа, яка має доступ до цієї інформації, не має ні дійсного, ні передбачуваного права.

Зміна інформації полягає у будь-якій модифікації інформації, що призводить до її перекручування, хоча при цьому інформація в цілому зберігається. До зміни інформації слід віднести і її доповнення іншими, фальсифікованими даними. При чому йдеться про модифікацію змісту інформації.

Знаряддям вчинення кримінального правопорушення є, як правило, програмні чи технічні засоби, за допомогою яких були вчинені несанкціоновані зміна, знищення, блокування, перехоплення або копіювання інформації, яка обробляється в ЕОМ, АС чи KM або зберігається на носіях такої інформації.

Під несанкціонованою зміною комп`ютерної інформації, необхідно визнавати заміну або вилучення будь-якої складової частини відповідної інформації чи внесення до цієї інформації будь-яких додаткових, раніше відсутніх у ній складових частин.

Обов`язковою умовою складу зазначеного кримінального правопорушення є несанкціонована дія з інформацією. У Законі України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» наводиться дефініція поняття «несанкціоновані дії щодо інформації в системі», до яких належать такі, що проводяться з порушенням порядку доступу до цієї інформації, установленого відповідно до законодавства. Згідно зі ст. 1 вказаного Закону, доступ до інформації в системі - це отримання користувачем можливості обробляти інформацію в системі. Порядок доступу до інформації в системі - це умови отримання користувачем можливості обробляти інформацію в системі та правила її обробки.

Несанкціоновані дії з інформацією, яка обробляється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах або зберігається на носіях інформації, вчинені особою, яка має право доступу до неї, можна вважати за сукупності таких умов: 1) володільцем інформації були визначені умови та правила отримання й обробки інформації; 2) власник електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), автоматизованих систем, комп`ютерних мереж розробив та впровадив заходи захисту інформації в системі; 3) власник системи розробив правила її роботи; 4) між володільцем інформації та власником системи укладений договір щодо порядку доступу до інформації та її захисту; 5) особа, яка проводить певні дії має доступ до інформації на законних підставах; 6) особа, яка проводить певні дії виконала хоча б одну із дій, а саме: несанкціоновану зміну, знищення, блокування, перехоплення або копіювання інформації; 7) несанкціоноване перехоплення або копіювання інформації призвело до її витоку.

Обов`язковими ознаками зміни, знищення або блокування комп`ютерної інформації є те, що ці дії є несанкціонованими, тобто на вчинення таких дій особа, яка має доступ до цієї інформації, не має ні дійсного, ні передбачуваного права.

Зміна інформації полягає у будь-якій модифікації інформації, що призводить до її перекручування, хоча при цьому інформація в цілому зберігається. До зміни інформації слід віднести і її доповнення іншими, фальсифікованими даними. Причому йдеться про модифікацію змісту інформації.

Діяння, яке полягає у відповідності до диспозиції частини 1 статті 362 КК України у несанкціонованій зміні інформації, яка оброблюється в автоматизованій системі, вчиненій особою, яка має право доступу до неї.

З пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення не вбачається, в чиїх інтересах діяла остання, на що був направалений умисел, чи усвідомлювала остання протиправний характер своїх дій, в яких саме її діях полягало «зловживання службовим становищем» та яку саме неправомірну вигоду ОСОБА_5 мала отримати та від кого за дії.

Однак, як встановлено судом, докази, надані стороною обвинувачення не вказують на наявність у діях обвинуваченої ОСОБА_5 хоча б одного із зазначених мотивів, як і не встановлено наявність умислу на вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Психічне ставлення ОСОБА_5 до своїх дій, отримання нею неправомірної вигоди, із пред`явленого обвинувачення невідомо яку неправомірну вигоду для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи вона мала намір одержати чи одержала і в якій формі та будь-яких доказів на підтвердження цих обставин стороною обвинувачення не надано.

Суб`єкт кримінального правопорушення спеціальний - особа, яка має право доступу до інформації, яка обробляється В ЕОМ, АС чи комп`ютерних мережах або зберігається на носіях такої інформації.

Суб`єктивна сторона - умисна форма вини. Мотив і мета значення для кваліфікації не мають, але якщо при цьому мають на меті вчинення іншого злочину, то такі дії підлягають кваліфікації за сукупністю злочинів.

ОСОБА_5 обвинувачується у несанкціонованій зміні інформації, яка оброблюється в автоматизованій системі, вчиненій особою, яка має право доступу до неї, проте органом досудового розслідування не встановлено, в чиїх інтерсах діяла остання з використанням свого службового становища.

Однак, сторона обвинувачення в судовому засіданні настання наслідків не довела. Настання наслідків не підтверджується обставинами справи, не доводиться письмовими доказами, показами свідків. Потерпілі в судовому засіданні не допитані, хоча систематично належним чином повідомлялися судом про дату, час і місце судових засідань, однак в судове засідання жодного разу не з`явилися, тому під час розгляду справи суду не вдалося встановити сутність та розмір спричиненої їм шкоди. В справі також відсутні цивільні позови, будь-які претензії матеріального чи морального характеру, що беззаперечно вказує на те, що діями ОСОБА_5 особам, яких сторона обвинувачення визначає як потерпілих, не спричинено жодної шкоди.

Таким чином, наявні в справі та досліджені судом докази спростовують твердження сторони обвинувачення про наявність в діях ОСОБА_5 ознак злочину, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК України.

Згідно абз. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» (в редакції станом на червень місяць 2020 року і надалі), Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» визначено такий порядок проведення державної реєстрації прав:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Суд звертає увагу, що згідно ч. 3 ст. 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на земельну ділянку, набутих та оформлених в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться без подання заявником документа, на підставі якого набуто речове право, за умови наявності інформації про зареєстровану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі, у тому числі перенесеної із Державного реєстру земель, документів, що відповідно до законодавства, яке діяло до 1 січня 2013 року, посвідчували право власності або право користування землею (земельними ділянками), а також книг записів (реєстрації) таких документів.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор: під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Також, згідно п. 4 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор: під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи.

Згідно п. 3 ч. 4 ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», заява про проведення реєстраційних дій, надання інформації з Державного реєстру прав не приймається в разі: відсутності в Державному земельному кадастрі відомостей про земельну ділянку (у разі державної реєстрації прав на земельну ділянку).

Згідно ч. 2 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.

Відповідальність за відповідність електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, оригіналам таких документів у паперовій формі у разі подання заяви в електронній формі несе особа, яка виготовила електронні копії документів.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підстави для відмови в державній реєстрації прав: наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

При цьому суд звертає увагу, що згідно п.п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відмова в державній реєстрації прав з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, не застосовується у разі:

1) наявності помилки в Державному земельному кадастрі, що виникла після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки, невідповідність меж земельної ділянки, зазначених у Державному реєстрі земель, її дійсним межам);

2) невідповідності площі земельної ділянки, зазначеної в Державному реєстрі земель, її дійсній площі у результаті зміни методів підрахунку (округлення);

3) невідповідності відомостей про земельну ділянку в Державному земельному кадастрі відомостям, що містяться в документі, який посвідчує речове право на неї, якщо така невідповідність виникла внаслідок внесення змін або виправлення помилки у відомостях Державного земельного кадастру про земельну ділянку після оформлення документа, що є підставою для виникнення відповідного речового права на земельну ділянку. У такому разі пріоритет мають відомості Державного земельного кадастру.

Системний аналіз вищенаведених норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким відповідають положення Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року, дають підстави для висновку, що в діях ОСОБА_5 відсутня об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 362 КК України, а саме: несанкціонована зміна інформації, яка оброблюється в автоматизованій системі, оскільки при наявності відповідних заяв ОСОБА_12 та офіційних відомостей з Державного земельного кадастру ОСОБА_5 , будучи наділеною сільською радою повноваженнями державного реєстратора, маючи доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внесла відомості в даний Реєстр щодо права власності на чотири земельні ділянки та в подальшому зареєструвала об`єкти нерухомого майна, і при цьому діяла на власний розсуд, але виключно на підставі та в межах Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», реалізуючи свої дискреційні повноваження з урахуванням поданих ОСОБА_12 заяв і відомостей з Державного земельного кадастру щодо вказаних чотирьох земельних ділянок, тобто відсутня і несанкціонованість, і відсутня зміна інформації, також з урахуванням положень Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах».

Суд наголошує на тому, що приписи Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» є спеціальними у сфері державної реєстрації речових прав, а відтак саме терміни вжиті у цьому Законі мають пріоритет при вирішені питань, пов`язаних із державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно.

Названий Закон не оперує таким поняттям як «зміна інформації», натомість законодавцем використано поняття «внесення відомостей до реєстру». При цьому будь-яка дія державного реєстратора із Державним реєстром є «внесенням відомостей до нього», отже суд дійшов висновку про те, що будь-яке внесення відомостей до реєстру, вчинене державним реєстратором не є зміною інформації, яка міститься в автоматизованій системі, якою у даному випадку є Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до наказу Мінюсту від 03.11.2020 № 3838/5 ОСОБА_5 здійснила державну реєстрацію прав на нерухоме майно за відсутності в повному обсязі документів, необхідних для державної реєстрації прав, хоча за змістом вимог законодавства була зобов`язана перевірити їх наявність. У зв`язку з допущеними порушеннями законодавства у сфері державної реєстрації, відносно ОСОБА_5 було застосовано дисциплінарне покарання у вигляді блокування державному реєстратору доступу дло Державного реєстру речових прав на нерухому майно строком на 3 місяці.

Згідно п.п. 3 ч. 1 ст. 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» У разі якщо за результатами розгляду скарги Міністерством юстиції України чи його територіальними органами виявлено прийняття державними реєстраторами чи суб`єктами державної реєстрації прав рішень з порушенням законодавства, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб, Міністерство юстиції України, його територіальні органи вживають заходів щодо негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів.

Проте, в матеріалах кримінального провадження та прокурором під час судового розгляду, повідомлення Міністерста юстиції України відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів надано не було.

Досудовим розслідуванням в даному кримінальному провадженні не встановлено і прокурором не надано суду доказів щодо того: коли, де і при яких обставинах власником земельних ділянок в Державному земельному кадастрі було вказано Головне управління Держгеокадастру у Київській області.

Таким чином, доходить висновку про відсутність підстав стверджувати, що обвинувачена ОСОБА_5 несанкціоновано провела вказані реєстраційні дії, тобто у її діях відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст.362 КК України, а саме його об`єктивна сторона.

За таких встановлених обставин ОСОБА_5 слід визнати невинуватою та виправдати на підставі пункту 3 частини 1 статті 373 КПК України, у зв`язку із недоведеністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 362 КК України.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що при встановлених обставинах, між потерпілими і ОСОБА_5 та/або відповідними органами щодо чотирьох земельних ділянок виник цивільно-правовий спір, що вирішується у встановленому ЦПК України та/або КАС України порядку.

Окрім того, судом встановлено під час судового розгляду, що в повідомленні про підозру від 04.07.2020, яке вручено ОСОБА_5 та обвинувальному акті не збігається виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Так, структурні елементи підозри, що формалізуються у повідомленні про підозру, мають повністю відтворюватися в обвинувальному акті. У випадку виникнення підстав для повідомлення особі про нову підозру або для зміни первинної підозри слідчий, прокурор зобов`язані вручити особі нове повідомлення про підозру з дотриманням вимог ст. 278 КПК.

Якщо у повідомленні про підозру та обвинувальному акті не збігається виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, то це є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду при розгляді справи № 295/12923/19.

В доктрині вітчизняного кримінального процесу під належною правовою процедурою розуміється такий порядок здійснення юридично значущих дій, який втілює на практиці верховенство права шляхом застосування до кожної особи тих норм права, що цілком відповідають усім важливим об`єктивно існуючим обставинам та дозволяють недвозначно та заздалегідь спрогнозувати таке застосування і його результати.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 277 КПК повідомлення про підозру має містити серед іншого стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

У випадку виникнення підстав для зміни раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язані виконати дії, передбачені статтями 278, 279 КПК.

Обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (пункт 5 частини 2 статті 291 КПК).

Згідно зі статтею 293 КПК одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи (стаття 337 КПК).

Отже, значення обвинувального акта як процесуального рішення сторони обвинувачення, полягає у тому, що він формалізує правову позицію обвинувачення, ініціює судовий розгляд і тим самим відкриває доступ особи до правосуддя.

Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (пункт 5 частина 2 статті 291 КПК) по суті є консистенцією усього обвинувального акта.

Відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має значення не тільки для аргументації висновків слідчого, прокурора, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді, а також для реалізації права підозрюваного на захист.

Так, якщо мотив вчинення даного правопорушення не впливає на правильність його кваліфікації, то відсутність у сторони захисту відомостей про місце вчинення кримінального правопорушення позбавило її можливості висловити свою думку щодо правильності визначення територіальної підсудності, а, отже, і впевнитися, що суд, який розглядає справу, є судом, встановленим законом, як цього вимагає частина 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Незважаючи на те, що чинним КПК не передбачені наслідки неспівпадіння викладу фактичних обставин кримінального правопорушення у повідомленні про підозру і обвинувальному акті, а тим більше - в обвинувальних актах, врученому обвинуваченому і направленого до суду, усталена судова практика свідчить про те, що випадки коли обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, не збігається з викладом фактичних даних у повідомленні про підозру мають визнаватися істотними порушеннями вимог КПК.Структурні елементи, які входять до підозри та формалізуються у повідомленні про підозру, мають повністю відтворюватися в обвинувальному акті. У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або при зміні первинної підозри, слідчий, прокурор зобов`язані знову вручити особі повідомлення про підозру з виконанням вимог статті 278 КПК.

Щодо зазначеного кримінального провадження, коли обвинувальний акт, направлений до суду, не є ідентичним обвинувальному акту, врученому обвинуваченому, та істотно відрізняється від повідомлення про підозру, по суті призвів до ситуації, коли протягом судового розгляду особа була дезінформована в питаннях сутності і характеру обвинувачення, що, у свою чергу, порушує базовий міжнародний стандарт, закріплений у пункті «а» частини 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено право особи бути негайно і детально поінформованою зрозумілою для неї мовою про характер і причини висунутого обвинувачення, і ставить під сумнів легітимність висунутого обвинувачення.

Отже, в рамках існуючої законодавчої концепції виправлення цієї ситуації було б можливим лише шляхом зміни прокурором обвинувачення в суді. Проте, під час судового розгляду прокурором порядку зміни обвинувачення, регламентованого ст. ст. 338, 341 КПК, дотримано не було.

7. Висновки суду.

Відповідно до частини 2 статті 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно частини 1 статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 337 КПК України, суд зобов`язаний проводити судовий розгляд лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту.

Стаття 8 Конституції України декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з вимогами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 62 Конституції України, статті 17 КПК України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи; не може бути піддана кримінальному покаранню поки не буде визнана винною в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, статті 62 Конституції України ( презумпція невинуватості) та статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, як це передбачено частиною 6 статті 22 КПК України.

Відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 373 КПК України - виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Допитавши обвинувачену, свідків сторони обвинувачення і сторони захисту, дослідивши надані прокурором і захистом письмові документи, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, надані стороною обвинувачення і стороною захисту, в їх сукупності, доходить висновку про те, що в діях ОСОБА_5 відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК України.

Аналіз сукупності зібраних доказів, наданих стороною обвинувачення, дозволяє суду зробити висновок про те, що такі докази не містять сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які б доводили винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 362 КК України.

У відповідності до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, вмотивованим та обґрунтованим. Рішення відповідає цим критеріям, якщо воно ухвалено у відповідності із нормами матеріального та процесуального права на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, належним чином оціненими в їх сукупності та з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Суд, з урахуванням доказів, які були досліджені в судовому засіданні, з точки зору їх достатності, достовірності та взаємозв`язку, доходить висновку про необхідність, в силу презумпції невинуватості, закріпленої у статті 62 Конституції України, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, надані стороною обвинувачення і стороною захисту, які проти закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами не заперечували, в їх сукупності, приймає рішення про виправдування обвинуваченої ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 362 КК України, на підставі пункту 3 частини 1 статті 373 КПК України, оскільки в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження і стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами поза розумним сумнівом, що в діях обвинуваченої є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 362 КК України.

Судові витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні слід залишити за рахунок Державного бюджету України.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись статтею 62 Конституції України, статтями 366-371, 373, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 у пред`явленому обвинуваченні за частиною 1 статті 362 КК України, а саме у несанкціонованій зміні інформації, яка оброблюється в автоматизованій системі, вчиненій особою, яка має право доступу до неї, - визнати невинуватою та виправдати на підставі пункту 3 частини 1 статті 373 КПК України, у зв`язку із недоведеністю в її діянні (діях) складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 362 КК України.

Судові витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні слід залишити за рахунок Державного бюджету України.

Речові докази:

- заяву (інша заява про реєстрацію права власності та заява про реєстрацію іншого речового права) № 39778595 від 29.05.2020 на 1 арк., заяву (інша заява про реєстрацію права власності та заява про реєстрацію іншого речового права) № 39778633 від 29.05.2020 на 1 арк.; заяву (інша заява про реєстрацію права власності та заява про реєстрацію іншого речового права) № 39778659 від 29.05.2020 на 1 арк.; заяву (інша заява про реєстрацію права власності та заява про реєстрацію іншого речового права) № 39778700 від 29.05.2020 на 1 арк., заяву (інша заява про реєстрацію права власності та заява про реєстрацію іншого речового права) № 39778738 від 29.05.2020 на 1 арк.; копію дублікату квитанції про сплату абмінінстративного збору за державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 0.0..1 від 29.05.2020, код квитанції 1975-5997-6366-7529 на 1 арк. - вилучені 25.05.2022 року під час проведення огляду приміщення кабінету державного реєстратора Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області за адресою: Київська область, місто Біла Церква, вулиця Ярослапва Мудрого, будинок 2 - залишити при матеріалах кримінального провадження.

- трудову книжку та особову справу ОСОБА_5 - повернути ОСОБА_5 ;

- заяви № 39778595 від 29.05.2020, № 39778633 від 29.05.2020, № 39778659 від 29.05.2020, № 39778700 від 29.05.2020, № 39778738 від 29.05.2020, копію дубліката квитанції N?0.0..1 від 29.05.2020, копію державного акту II-КВ N?002924; Диск CD-R Verbatim N108W129D8110050F1, Диск CD-R Verbatim N108W129D8110179A2, Диск DVD-R Verbatim PAPG 78VC29222082 6, Диск DVD -R Verbatim PAPG 78VC29222184 2, Диск DVD -R Verbatim PAPG 78VC29222190 2; Диск CD-R Videx Excellenti з написом 16556ВК, Диск CD-R Videx Excellenti з написом Вх.21808 Вих 13529131КТ, Диск CD-R Videx Excellenti з написом «ВФ Україна» справа 759/15898/20 від 23.09.2020 СG-20-08534/кі від 24.09.2020 - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_22