печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України майора поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000528 від 14.03.2024,

В С Т А Н О В И В :

15.03.2024 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України майора поліції ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором, згідно вимог якого, останній проситьнакласти арешт на об`єкти нерухомого майна: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку із кадастровим номером :02:001:1466, площею 0,0503 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на праві приватної власності належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотивуючи подане клопотання слідчий вказує, що не пізніше серпня 2022 року, більш точні дата та час в ході досудового розслідування не встановлено, громадянин України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у не встановленому досудовим розслідуванням місці на території м. Херсона, Херсонської області, в порушення свого конституційного обов`язку захищати Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, достовірно володіючи інформацією, що з 24 лютого 2022 року підрозділами збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації здійснено повномасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна та розуміючи, що вчиняються дії, направлені на зміну меж території України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, свідомо та добровільно прийняв рішення у період воєнного стану перейти на бік ворога, тобто на сторону окупаційної влади Російської Федерації, з метою вчинення дій на шкоду державній безпеці України, а також надавати представникам Російської Федерації допомогу в проведенні підривної діяльності проти України, встановленні окупаційного режиму на тимчасово захопленій території м. Херсону, Херсонської області.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , обіймаючи посаду заступника директора з господарської роботи Херсонської гімназії №1 Херсонської міської ради, у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, після повної окупації військовослужбовцями збройних сил Російської Федерації території м. Херсона, Херсонської області, перебуваючи на території м. Херсону, Херсонської області, усвідомлюючи, що в Україні введено воєнний стан, керуючись ідеологічними та корисливими мотивами, відмовившись від виконання розпоряджень чинної директорки Херсонської гімназії №1 Херсонської міської ради, добровільно погодився на співпрацю з окупаційною владою Російської Федерації, зокрема на їх пропозицію обійняти посаду, пов`язану з організацією освітнього процесу, а саме очолити «ГБОУ Херсонской области «Школы №1 г. Херсона», яка розташована за адресою: Херсонська область, м. Херсон, вул. Святих Кирила та Мефодія, буд. 17 Б.

У невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, ОСОБА_4 був призначений окупаційною владою Російської Федерації на посаду директора освітнього закладу «Державної бюджетної освітньої установи «Школи №1 м. Херсона» (на російській мові «ГБОУ Херсонской области «Школы №1 г. Херсона») та отримав повноваження з виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій щодо діяльності цього закладу.

Використовуючи отримані повноваження, ОСОБА_4 , діючи умисно, перебуваючи на території Херсонської гімназії №1 Херсонської міської ради, перейменованої під час окупації у «Державну бюджетну освітню установу «Школа №1 м. Херсона» (на російській мові «ГБОУ Херсонской области «Школы №1 г. Херсона») організував діяльність очолюваного ним закладу та забезпечив організацію освітнього процесу російською мовою за освітніми стандартами та навчальними планами Російської Федерації. З цією метою ОСОБА_4 здійснив підбір працівників закладу, які погодились впроваджувати стандарти освіти держави-агресора та призначив їх на посади.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про освіту» освіта є державним пріоритетом, що забезпечує інноваційний, соціально-економічний і культурний розвиток суспільства.

Статтею 1 Закону України «Про повну загальну середню освіту» визначено, що державні стандарти повної загальної середньої освіти документи, що визначають загальні обсяги навчального навантаження здобувачів початкової, базової середньої, профільної середньої освіти, вимоги до їх компетентностей і до згрупованих за відповідними освітніми галузями обов`язкових результатів навчання, яких вони мають досягти на відповідному рівні повної загальної середньої освіти.

Так, Державним стандартом початкової освіти, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 21 лютого 2018 року № 87 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 липня 2019 року № 688) передбачено, що метою початкової освіти є всебічний розвиток дитини, її талантів, здібностей, компетентностей та наскрізних умінь. До ключових компетентностей, серед іншого належать: вільне володіння державною мовою, спроможність діяти як відповідальний громадянин та брати повноцінну участь у громадському та суспільному житті, спираючись на критичне оцінювання основних подій національної, європейської та світової історії, а також повагу до прав людини та верховенства права, цінування культурного розмаїття різних народів та ідентифікацію себе як громадянина України.

Також, Державним стандартом базової середньої освіти, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 898, визначено, що метою базової середньої освіти є розвиток природних здібностей, інтересів, обдарувань учнів, формування компетентностей, необхідних для їх соціалізації та громадянської активності, виховання відповідального, шанобливого ставлення до родини, суспільства, навколишнього природного середовища, національних та культурних цінностей українського народу. Реалізація мети базової середньої освіти ґрунтується на таких ціннісних орієнтирах, як формування в учнів активної громадянської позиції, патріотизму, поваги до культурних цінностей українського народу, його історико-культурного надбання і традицій, державної мови, плекання в учнів любові до рідного краю.

Натомість ОСОБА_4 , співпрацюючи з окупаційною владою, перейшовши на бік ворога в умовах воєнного стану, діючи умисно на шкоду суверенітетові, обороноздатності, державній та інформаційній безпеці України, запровадив у Херсонської гімназії №1 Херсонської міської ради («ГБОУ Херсонской области «Школы №1 г. Херсона») на час тимчасової окупації м. Херсона освітній процес, який повністю протирічить меті початкової та базової середньої освіти в Україні та який формуватиме знання, інші компетентності та світогляд здобувачів освіти спрямовані на возвеличення Російської Федерації, її історичної ролі та відповідно заперечення існування культурних цінностей українського народу, його історико-культурних надбань і традицій, української мови.

Крім того, приблизно у серпні 2022 р., більш точні дата та час в ході досудового розслідування не встановлені, ОСОБА_4 , з метою підтримки дій окупаційної влади Російської Федерації, прийняв участь у створенні відеосюжету для пропагандистських засобів масової інформації окупаційної влади, у якому на території «ГБОУ Херсонской области «Школы №1 г. Херсона» за адресою: Херсонська область, м. Херсон, вул. Святих Кирила та Мефодія, буд. 17 Б зустрічався з представниками слідчого комітету Російської Федерації, та висловлював вдячність окупаційній військовій адміністрації та представникам слідчого комітету РФ за доставлення «гуманітарної допомоги для працівників школи», тим самим завдавши шкоди державній та інформаційній безпеці України.

Тим самим, ОСОБА_4 своїми умисними діями, спрямованими на проведення підривної діяльності проти України у період воєнного стану, добровільно та активно сприяв окупаційній владі Російської Федерації у веденні війни проти України.

22.09.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. ст. 111 КК України.

Слідчий вказує, що незастосування арешту на зазначене нерухоме майно, яке належать на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_4 може призвести до їх відчуження та настання інших наслідків, які можуть перешкодити конфіскації майна як виду покарання за вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

У судове засідання прокурор/слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином. Представник сторони обвинувачення подав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримує та просить задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у його відсутність.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні

№ 0000528 від 14.03.2024 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Вказане кримінальне провадження №0000528 відносно підозрюваного ОСОБА_4 виділено з кримінального провадження 0005989 від 24.11.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 111-1, ч. 5 ст. 111-1, ч. 2 ст. 111 КК України.

Кримінальне провадження 0005989 від 24.11.2022 об`єднане 24.11.2023 з кримінальним провадженням № 0001401 від 15.12.2022.

Кримінальне провадження № 0001401 від 15.12.2022 об`єднане 19.09.2023 з кримінальним провадженням №0001639 від 04.09.2023.

22.09.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. ст. 111 КК України.

На виклики слідчого підозрюваний ОСОБА_4 не з`являється, про причини неявки не повідомляє.

06.10.2023 підозрюваного ОСОБА_4 оголошено в розшук.

Згідно з частиною 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно частини 5 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Cанкція за ч. 2 ст. 111 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Відтак, наявні підстави з якими законодавець пов`язує вирішення питання щодо арешту майна підозрюваної особи.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Відповідно до ч. 10 ст. 171 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

В ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_4 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка із кадастровим номером :02:001:1466, площею 0,0503 га за адресою: АДРЕСА_1 .

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що з метою забезпечення можливої конфіскації майна та недопущення його відчуження, вбачається наявність правових підстав для накладення арешту на вищевказане майно зазначене, дозволивши його використання та заборонивши відчуження, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 117, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на об`єкти нерухомого майна: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку із кадастровим номером :02:001:1466, площею 0,0503 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на праві приватної власності належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_5