ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2120/24 Справа № 174/660/19 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з секретарем ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції)

захисниці ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_6 , подану на ухвалу Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 травня 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ст. 348, ч.2 ст. 15, п. п. 1,9 ч.2 ст. 115 КК України ОСОБА_7 , строком до 25 липня 2024 року,

встановила:

В провадженні Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0000063 від 14.02.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ст. 348, ч.2 ст. 15, п. п. 1,9 ч.2 ст. 115 КК України.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_7 у невстановлену дату та час, перебуваючи у невстановленому місці при невстановлених обставинах, умисно придбав і почав носити з собою без передбаченого законом дозволу бойову ручну наступальну осколкову гранату РГД-5 промислового виготовлення та бойову ручну оборонну осколкову гранату Ф-1, обидві з яких відносяться до бойових припасів.

Надалі, 17.03.2019 року приблизно о 10:47 перебуваючи на пасажирському сидінні автомобіля ВМW реєстраційний знак НОМЕР_1 , який знаходився у лісосмузі, розташованій неподалік від вулиці Промислової у місті Вільногірськ Дніпропетровської області, маючи при собі придбані ним раніше бойові припаси був виявлений працівниками поліції, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Вийшовши з вказаного автомобіля, з метою приховати злочин вчинив дії, направлені на умисне вбивство двох працівників правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків, а саме висмикнув запобіжне кільце з гранати Ф-1 й умисно кинув її у напрямку працівників поліції, внаслідок чого вона вибухнула приблизно в 5-ти метрах від ОСОБА_8 та 15-ти метрах від ОСОБА_9 .

Тим самим ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 встигли впасти на землю та згрупувались, внаслідок чого будь-яких тілесних ушкоджень не отримали.

Умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.263 КК України, тобто носіння та придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, за ст.348 КК України, тобто вчиненні замаху на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків та за ч.2 ст.15, п.п. 1, 9 ч.2 ст.115 КК України, тобто у вчиненні умисного замаху на умисне вбивство двох осіб з метою приховати інший злочин.

Під час судового засідання Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 травня 2024 року продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.1 ст. 263, ст. 348, ч.2 ст. 15, п. п. 1,9 ч.2 ст. 115 КК України ОСОБА_7 , строком до 25 липня 2024 року.

Цим же рішенням суд відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, в тому числі альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Суд мотивував свої висновки тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого та двох особливо тяжких злочинів, сукупність обставин і наслідки інкримінованих ОСОБА_7 умисних злочинів мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не тільки для конкретних осіб, а й для суспільства в цілому, дають підстави вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати та є реальними, у зв`язку з чим клопотання прокурора є обґрунтованим. Також судом взято до уваги відомості про особу обвинуваченого, який є раніше судимим, не працевлаштованим, тобто не має постійного заробітку. Крім того, судом враховано вік обвинуваченого, стан його здоров`я, а також те, що суду не надано доказів наявності у останнього міцних соціальних зв`язків.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції захисниця ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, відповідно до доводів якої просить ухвалу Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 травня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання сторони обвинувачення задовольнити частково, продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів та визначити ОСОБА_7 заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 грн., у разі висновку про мало ефективність застави, змінити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції не містить висновку про те, чому застава або цілодобовий домашній арешт не забезпечать можливості виникнення ризиків переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Прокурор, подаючи клопотання про продовження раніше обраного запобіжного заходу не викладає обставин, які б доводили, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання її підзахисного під вартою. Так, сама по собі тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не можу буди самостійною та достатньою підставою для встановлення ризику втечі обвинуваченого.

Захисниця звертає увагу, що ОСОБА_7 за все своє життя ніколи не перебував у розшуку і у жодному з порушених щодо нього кримінальних проваджень не уникав слідства. З 2013 року ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації, де і мешкав разом із дружиною та двома неповнолітніми дітьми, а з 2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 .. Зв`язків у закордонних країнах останній не має, так само не має у своєму розпорядженні значних коштів.

Судом першої інстанції, крім того, не врахована наявність пом`якшуючих обставин в розумінні ст.178 КПК України та характеристик злочину, які, із сплином майже 5 років від моменту вчинення злочину, дозволяють визначити ОСОБА_7 заставу, як альтернативний запобіжний захід.

Суд не звернув увагу на те, що злочин не є триваючим та відсутні негативні наслідки для здоров`я потерпілих. Крім того, прокурором не доведено неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_7 та суд безпідставно відмовив стороні захисту у визначенні розміру застави у даному кримінальному провадженні.

Окремо, захисниця наголошує, що у квітні 2024 року суддю ОСОБА_11 звільнено з посади, справу передано до канцелярії суду для здійснення повторного автоматизованого розподілу справи. 25.04.2024 року суддю ОСОБА_12 обрано головуючим суддею у справі та у судовому засіданні 10.05.2024 року судом винесено ухвалу про здійснення судового розгляду спочатку. В той час, як ОСОБА_7 перебуває під вартою з 19.03.2019 року, тобто вже більше п`яти років.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований. Він не є власником будь-якого майна, не має заощаджень в банках чи фінансових установах, не є володільцем корпоративних прав, щодо. Має офіційне місце проживання та реєстрації разом із дружиною та дітьми. Цивільний позов у справі не заявлений, шкоди нікому не завдано.

Враховуючи наведене, а також тривалість перебування обвинуваченого під вартою, сторона захисту вважає за можливе визначити обвинуваченому ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімумів доходів громадян.

Під час апеляційного перегляду:

- захисниця ОСОБА_6 підтримала доводи поданої апеляційної скарги у повному обсязі, просила про скасування ухвали суду першої інстанції та обрання щодо її підзахисного альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави;

- прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених

ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 ..

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Встановлені ризики додатково обґрунтовується й тим, що в Україні продовжує діяти правовий режим воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, при цьому оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності є конституційним обов`язком кожного громадянина.

На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Також апеляційний суд зважає на тривалість строку застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в той же час, у даному провадженні продовжують існувати реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Щодо посилання захисника про те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, дружину, до затримання офіційно працював, раніше не судимого, слід зазначити, що вказані обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого та вже були досліджені під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу.

Відомостей щодо протипоказань для перебування обвинуваченого під вартою не було надано, як під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в суді першої інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції.

Натомість, частиною 3 ст.183 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги сторони захисту про можливість обрання обвинуваченому ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, заслуговують на увагу колегії суддів з огляду на наступне.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Крім того, у своїй практиці ЄСПЛ зазначив, що автоматична відмова у заставі в силу закону, без будь-якого судового контролю, несумісна з гарантіями статті 5 § 3 Конвенції (рішення у справі "Пірузян проти Вірменії", § 105; "S.B.C. проти Сполученого Королівства", § § 23-24). Прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні під заставу: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (рішення у справах "Тирон проти Румунії", § 37; "Смирнова проти Росії", § 59; "Пірузян проти Вірменії", § 94).

Оцінюючи потреби досудового розслідування по даному кримінальному провадженню у контексті засад верховенства права та недопущення дискримінаційного поводження з особою, беручи до уваги гарантії невідворотності кримінальної відповідальності за вчинення злочинів та презумпцію невинуватості і забезпечення доведеності вини, з огляду на обставини кримінального провадження та ступінь обґрунтованості підозри, апеляційний суд приходить до висновку, що у даному випадку безальтернативне тримання під вартою підозрюваного не відповідає засадам розумності і пропорційності застосування запобіжного заходу, а також не забезпечує справедливої рівноваги між публічним інтересом демократичного суспільства та необхідністю поважати право на свободу.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину - від вісімдесяти до трьохсота розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Застава як запобіжний захід у розумінні ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слугує меті забезпечення виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків. Тому її розмір визначається особистістю підозрюваного, його майновим становищем, стосунками з іншими особами.

Таким чином, враховуючи практику ЄСПЛ, потреби досудового розслідування по даному кримінальному провадженню у контексті засад верховенства права та недопущення дискримінаційного поводження з особою, наявний значний суспільний інтерес, а також тривалість перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів вважає, що у даному випадку є потреба у визначенні підозрюваному застави, як альтернативного запобіжного заходу, в розмірі 1500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає - 4 542 000 (чотири мільйони п`ятсот сорок дві тисячі) гривень, яка є пропорційною щодо особи обвинуваченого ОСОБА_7 , враховуючи тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, а також майнового, сімейного стану обвинуваченого ОСОБА_7 та наявності вищевказаних ризиків, а також вважає такий розмір застави достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, та який буде належним запобіжником для встановлених ризиків, що належним чином забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для підозрюваного, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання підозрюваного/обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права обвинуваченого ОСОБА_7 ..

За приписами ч.3 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_6 слід задовольнити частково, а ухвалу слідчого судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 травня 2024 року скасувати на підставі п.2 ч.1 ст.409 та п.1 ч.1 ст.411 КПК, у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора та продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до положень ст.ст.197,199 КПК, з визначенням застави у розмірі 1500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 4 542 000 (чотири мільйони п`ятсот сорок дві тисячі) гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 травня 2024 року, якою продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ст. 348, ч.2 ст. 15, п. п. 1,9 ч.2 ст. 115 КК України ОСОБА_7 , строком до 25 липня 2024 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 25 липня 2024 року.

Встановити для обвинуваченого ОСОБА_7 можливість внесення застави у розмірі 1500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 4 542 000 (чотири мільйони п`ятсот сорок дві тисячі) гривень.

У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_7 будуть покладені обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора у кримінальному провадженні № 0000063 від 14.02.2019 року та суду на кожний виклик;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

У разі внесення застави ОСОБА_7 підлягає негайному звільненню з-під варти та вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3