Справа № 650/1011/23
провадження № 1-кс/650/343/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2024 року селище Велика Олександрівка

Слідчий суддя Великоолександрівського районного суду Херсонської області ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого слідчого відділення Бериславського районного відділу поліції ГУНП в Херсонській області ОСОБА_5 , яке погоджене прокурором Бериславської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянськ, Запорізької області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 28.10.2011 Обухівським р/с Київської області за ст.ст. 185 ч.2, 190 ч.2, 70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 26.12.2013 умовно-достроково з не відбутою частиною покарання 1 рік 3 місяці 19 днів,

який підозрюється у вчиненні злочину передбаченого частиною другою статті 190 КК України,

в с т а н о в и в :

Слідчий звернувся до суду із вказаним клопотанням в якому просить застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 190 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Обґрунтованість підозри підтверджується наданими слідчому судді, зібраними у провадженні матеріалами.

Вказуючи про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий зазначив про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, запобігти яким неможливо шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Про наявність ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України, свідчить, те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину за який законом передбачене покарання на строк від 3 до 5 років позбавлення волі, та це може спонукати його переховуватись від органів досудового розслідування і суду з метою уникнення відповідальності, та 26 жовтня 2018 року він був оголошений в розшук.

Про наявність ризику, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, свідчить те, що підозрюваний може незаконно виливати на потерпілих або свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки підозрюваному відомо їхнє місце проживання, що дає можливість незаконно впливати на них для зміни або відмови від показів.

Про наявність ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, свідчить те, що підозрюваний раніше був засуджений за аналогічні тяжкі злочини за які відбував покарання у місцях позбавлення волі, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин.

Неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів слідчий обґрунтував неможливістю такими заходами запобігти встановленим ризикам.

На судовому засіданні прокурор наполягав на обґрунтованості клопотання слідчого, просив його задовольнити. Пояснив, що попередньо зібрані матеріали свідчать про обґрунтованість підозри на даному етапі досудового розслідування, а наявних ризиків достатньо для застосування до підозрюваного тримання під вартою та не обрання щодо нього іншого більш м`якого запобіжного заходу. Також прокурор зазначив, що підозрюваний з 2018 року переховується від органів досудового розслідування, при тому, що він обізнаний про те, що стосовно нього здійснюється досудове розслідування за фактом вказаних шахрайських дій. Підозрюваний постійно змінює своє місце проживання та проживає на значній підставі від місця розташування органу досудового розслідування. Заставу як альтернативний запобіжний захід слід визначити в розмірі тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На судовому засіданні підозрюваний заперечив проти задоволення клопотання слідчого та просив застосувати стосовного нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Запевнив, що він буде з`являтися у кожне судове засідання та на кожний виклик слідчого, прокурора. Повідомлення про підозру у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною другою статті 190 КК України він не отримував, хоча про саме кримінальне провадження він знав. Він не знав про перебування у розшуку та ніколи не намагався ухилитися від слідства. В жовтні 2019 року він був на судовому засіданні у Вишгородському районному суді Київської області, де брав участь і прокурор, який не повідомив йому про те, що він був у розшуку.

На сьогодні він є внутрішньо переміщеною особою та проживає у Київській області постійно, його будинок та квартира залишились на тимчасово окупованій території, а він веде чесний образ життя. Працює на мийці неофіційно, з 2018 року правопорушень як кримінальних так і адміністративних не вчиняв. Свою вину в інкримінованому правопорушенні визнає та розуміє необхідність несення покарання і готовий до цього.

Умисних дій на ухилення від слідчих не вчиняв, а з ним неодноразово спілкувались працівники поліції, які не повідомляли йому про розшук. При затриманні у даному кримінальному провадження він не вчиняв жодних дій щодо запобігання законній діяльності поліцейських. Просить надати йому можливість дочекатися суду на свободі.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, слідчий суддя встановив таке.

Метою застосування запобіжного заходу (частина перша статті 177 КПК України) є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Згідно з частиною другою статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності вищевказаних ризиків, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі визначені у частині першій статті 178 КПК України.

Згідно з частиною першою статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 КПК України .

Згідно з пунктом 2 частини другої статті183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, (1) перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, (2) перешкоджала кримінальному провадженню або (3) їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Згідно з частиною третьою статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до частин першої та другої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя встановив, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 190 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000202 від 03 березня 2018 року, повідомленням про підозру від 26 жовтня 2018 року, яке було фактично було вручене йому 28 березня 2024 року.

Відповідно до вказаної підозри ОСОБА_4 підозрюється в тому, що він повторно, 28 лютого 2018 року приблизно о 10.00 годині, перебуваючи в АДРЕСА_2 , біля приміщення відділення поштового зв`язку, з корисливих мотивів, попросив у неповнолітнього ОСОБА_6 мобільний телефон «Asus Phone ZO0D», imei: НОМЕР_1 , вартість якого згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 2947-MT від 22 жовтня 2018 року становить 1484 грн, для здійснення телефонного дзвінка і скориставшись тим, що ОСОБА_6 будучи впевненим у негайному поверненні ОСОБА_4 мобільного телефону, зайшов до приміщення поштового зв`язку, з місця події зник і продав його сторонній особі, а виручені кошти витратив на власні потреби, тобто обернув вказаний телефон на свою користь та розпорядився ним на свій розсуд, заподіявши ОСОБА_6 матеріального збитку на суму 1484 грн.

Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковані за частиною другою статті 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Обґрунтованість підозри підтверджується: показами неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 , який повідомив, що проживає разом із батьком ОСОБА_8 та те, що він 11 лютого 2018 року придбав собі за власні зароблені кошти мобільний телефон марки «Asus» чорного кольору за 4700 гривень та в ньому було встановлено сім-картка: «Vodafone» НОМЕР_2 . В 2017 році поступив на навчання до Бериславського аграрного професійного ліцею, який розташований в с. Червоний Маяк Бериславського району. 28 лютого 2018 року приблизно о 10.00 год. він знаходився біля поштового відділення в с.Червоний Маяк Бериславського району разом із ОСОБА_9 та до них підійшов малознайомий хлопець на ім`я ОСОБА_4 , якого декілька разів бачив в с.Червноий Маяк , та привітавшись попрохав у нього мобільний телефон, щоб комусь зателефонувати. ОСОБА_7 сам добровільно надав даному хлопцю мобільний телефон, а саме зайшов до поштового відділення перед цим попередивши ОСОБА_4 , що зараз вийде. 3 поштового відділення вийшов через 5 хв. але ОСОБА_4 вже ніде не було, і коли з мобільного телефону ОСОБА_9 почав телефонувати на свій номер мобільного телефону, то зв`язку з ним вже не було. Спочатку вважав, що ОСОБА_4 поверне мобільний телефон, але він зник із села, і його ніхто більше не бачив; впізнанням за фотознімками з потерпілим ОСОБА_7 , в ході якого на фото № 2 було вказано на хлопця якого він знає як ОСОБА_4 , та який шахрайським шляхом заволодів його мобільним телефоном; показами свідка ОСОБА_14 , який повідомив, що в кінці квітня місяця 2018 року в м.Нова Каховка у невідомого хлопця купив мобільний телефон «Asus» чорного кольору для власного користування; впізнанням за фотознімками з свідком ОСОБА_14 , в ході якого на фото № l було вказано на хлопця у якого він купував мобільний телефон; оглядом мобільного телефону від 05 жовтня 2018 року, в ході якого було оглянуто та вилучено мобільний телефон «Asus Phone Z0OD», imei: НОМЕР_1 ; висновком експерта № 2947-MT від 22 жовтня 2018 року, згідно з якою вартість мобільного телефону «Asus Phone ZOOD», imei: НОМЕР_1 становить 1484,15 грн; показами свідка ОСОБА_16 , який повідомив, що 28 лютого 2018 року приблизно о 11.00 год. в Червономаяцькому відділенні зв`язку зустрів громадянина на ім`я ОСОБА_4 , якого декілька раз бачив у гуртожитку. У руках ОСОБА_4 тримав мобільний телефон «Asus» чорного кольору. На запитання звідки в нього телефон, то ОСОБА_4 повідомив, що ОСОБА_7 дав йому покористуватись. 01 березня 2018 року зустрівши ОСОБА_7 , дізнався, що ОСОБА_4 шахрайським шляхом заволодів мобільним телефоном; впізнанням за фотознімками з свідком ОСОБА_16 , в ході якого на фото № 4 було вказано на хлопця якого він знає як ОСОБА_4 .

Не вдаючись до детальної оцінки дій та винуватості особи, на даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення у якому її підозрюють.

При цьому, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи, однак створювати у слідчого судді реальне враження про причетність особи до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінується.

З врахуванням пояснень обвинуваченого та вищевказаних письмових доказів, що були додані до клопотання, здійснюючи їх оцінку за своїм внутрішнім переконанням, слідчий суддя, дійшов висновку, що повідомлена підозрюваному підозра у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення є обґрунтованою, а докази надані органом досудового розслідування на цьому етапі досудового розслідування є вагомими, щоб свідчити про можливу причетність останнього до кримінального правопорушення, що йому інкримінується.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 196 КПК України слідчим суддею встановлені такі обставини, щодо заявлених прокурором ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що ризик, визначений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, який передбачає можливість здійснення впливу підозрюваним на свідків та потерпілих з метою надання ними недостовірних показань прокурором не доведений, оскільки на його підтвердження не було надано жодного доказу та не було наведеного жодних переконливих обставин.

Згідно з матеріалами провадження потерпілим у справі залучений ОСОБА_7 актуальне місце знаходження якого, з урахуванням плину значного проміжку часу та ведення в с. Новокаїри, тобто за місцем його проживання станом на 2018 рік, бойових дій, слідчим та прокурором не встановлювалося та не перевірялося.

Крім того, прокурор не обґрунтував ступінь ймовірності здійснення підозрюваним незаконного впливу на потерпілого, при тому, що ОСОБА_4 свою вину визнає повністю та впродовж майже шести років не шукав зустрічі з потерпілим, не намагався на нього впливати.

Слідчий суддя бере до уваги потенційну можливість здійснення незаконного впливу на потерпілу особу у кожному кримінальному провадженні, але звертає увагу на те, що така ймовірність у кожному випадку повинна бути доведеною в такому ступені, щоб переконати суд у необхідності вжиття додаткових заходів спрямованих на запобігання відповідній поведінці підозрюваної особи, зокрема, шляхом застосування запобіжних заходів.

Такі самі міркування слідчого судді прийнятні і при здійсненні оцінки вказаного ризику в частині існування потенційної можливості впливу підозрюваним на свідків залучених у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя вважає, що ризик, передбачений пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, який передбачає можливість здійснення підозрюваним вчинення іншого кримінального правопорушення прокурором не доведений, оскільки незважаючи на притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності раніше, він не вчинив жодного кримінального чи адміністративного правопорушення впродовж майже шести років, що не може не бути взяте до уваги при оцінці вказаного ризику.

Знов ж таки, потенційна ймовірність вчинення кримінального правопорушення будь-якою особою існує завжди, втім така можливість при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу підлягає оцінці в контексті її вираженості настільки щоб намагатись їй запобігти шляхом встановлення для підозрюваної особи відповідних обмежень.

На думку слідчого судді вищенаведені, заявлені слідчим та підтримані прокурором, ризики не знайшли свого підтвердження, а отже не можуть бути враховані при вирішення клопотання слідчого.

Разом з цим, слідчий суддя вважає доведеним ризик, передбачений пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України, який передбачає можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки він перебував у розшуку та не вчиняв дії спрямовані на з`явлення до правоохоронних органів, не цікавився ходом здійснення досудового розслідування за фактом скоєних ним шахрайських дій.

З матеріалів провадження встановлено, що 31 жовтня 2018 року постановою винесеною заступником начальника СВ Бериславського ВП ГУПН в Херсонській області ОСОБА_4 було оголошено у розшук, у зв`язку з не встановленням його місця проживання.

Проте із вказаної постанови неможливо з`ясувати, які саме заходи щодо встановлення місця знаходження ОСОБА_4 були вжиті до його оголошення у розшук, щоб перевірити їх обґрунтованість, з огляду на ті пояснення, які з цього приводу надав підозрюваний, а також встановити чи дійсно останній вчиняв активні дії на переховування від органів досудового розслідування.

Не було надано слідчому судді і матеріалів розшукової справи або не було надано відомостей із неї, які б надали можливість встановити чи дійсно органами досудового розслідування вживалися необхідні розшукові заходи щодо підозрюваного, чи дійсно ними ухвалювались відповідні рішення з метою встановлення місцезнаходження ОСОБА_18 .

З опублікованого в Єдиному державному реєстрі судових рішень змісту вироку Вишгородського районного суду Київської області від 07 жовтня 2019 року № 363/764/17 вбачається, і це не заперечувалося прокурором, що ОСОБА_4 перебуваючи у розшуку вже майже рік, добровільно з`явився до суду на судове засідання, взяв у ньому участь, надав необхідні пояснення, представ перед суддею та прокурором.

Відсутність відповідних розшукових матеріалів та вказані обставини викликають обґрунтовані сумніви щодо вжиття правоохоронними органами належних заходів щодо встановлення дійсного місця знаходження ОСОБА_4 , а отже не дає підстав для звинувачення останнього у тому, що він цілеспрямовано ухилявся від органів досудового розслідування.

Із встановлених обставин можна дійти висновку, що основною причиною, яка завадила правоохоронним органам вчасно завершити досудове розслідування за вказаним фактом, була неналежна дисциплінованість підозрюваного та низька правосвідомість, яка передбачала перекладення повної відповідальності саме на правоохоронний орган щодо притягнення його до кримінальної відповідальності із нехтуванням при цьому покладених на нього обов`язків повідомляти про зміну свого місця проживання та з`явлення за першим викликом.

Крім того, слідчий суддя бере до уваги, що фактично повідомлення про підозру ОСОБА_4 отримав саме 28 березня 2024 року, оскільки її примірник направлений йому у порядку статті 42 КПК України він не отримував. Прокурор не надав відповідних підтверджуючих документів.

Також, прокурор не надав інших матеріалів, які б свідчити про те, що підозрюваний дійсно постійно змінював своє місце проживання, номер мобільного телефону, приховував свої анкетні дані при комунікації з установами, підприємствами, організаціями та громадянами, з метою ухилення від правоохоронних органів.

Не може залишитись поза увагою і введення з 24 лютого 2022 року на території України воєнного стану та перехід під тимчасовий контроль держави-агресора міста в якому проживав підозрюваний, де він має належне йому нерухоме майно, оскільки такі обставини створили додаткові об`єктивні перешкоди як в діяльності відповідних правоохоронних органів, так і в належній поведінці підозрюваного.

Слідчий суддя також враховує, що в контексті практики Європейського суду з прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня ( Панченко проти росії). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).

Таким чином, наведені обставини свідчать про те, що ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, наявний, але є не настільки вираженим, що намагатись запобігти йому виключно встановленням найсуворіших обмежень для підозрюваного.

Слідчий суддя вважає, що запобігти встановленому ризику щодо можливості здійснення підозрюваним переховування від органів досудового розслідування та/або суду, з огляду на його незначну вираженість, можливо шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу у виді застави, передбаченого статтею 182 КПК України, оскільки ним передбачено ті обмеження та обов`язки, що покладаються на підозрювану особу, які обумовлюють крім того, що настання для неї негативних матеріальних наслідків, ще й покладення на неї конкретних обов`язків, невиконання яких утворює підстави для застосування більш суворого запобіжного заходу.

Висловлюючи наведену позицію щодо необхідного запобіжного заходу слідчий суддя бере до уваги і неможливість в даному випадку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з огляду на положення пункту 2 частини другої статті 183 КПК України, зважаючи на не доведення прокурором того, що підозрюваний перебуваючи на волі переховувався від органу досудового розслідування міркування щодо чого наведені вище. Обставини щодо перешкоджання кримінальному провадженню або повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні іншого злочину прокурор не наводив, а слідчий суддя не встановив.

При застосуванні вказаного запобіжного заходу, слідчий суддя, також відповідно до частини першої статті 178 КПК України оцінює в сукупності такі обставини: вагомість наданих доказів, під час дослідження яких підозрюваний не заперечував їх достовірність, можливість призначення покарання підозрюваному в разі доведеності вини як у виді позбавлення волі на строк до трьох років, так і можливість призначення більш м`якого покарання; відсутність відомостей про особливі хвороби у підозрюваного; відсутність у нього міцних соціальних зв`язків за місцем проживання; наявність у нього постійного місця проживання; репутацію підозрюваного, який характеризується посередньо; притягнення його до кримінальної відповідальності за аналогічні корисливі кримінальні правопорушення.

Відповідно до частини четвертої статті 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 182 КПК України щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину розмір застави визначається у таких межах - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 12, частини другої статті 190 КК України інкримінований обвинуваченому злочин є нетяжким.

З огляду на матеріальний стан обвинуваченого, його позицію із вказаного питання, відсутність у прокурора обґрунтованих заперечень з цього приводу, а також враховуючи інші наведені судом обставини, зокрема обсяг та вагомість ризиків передбачених статтею 177 КПК України, слідчий суддя визначає заставу в розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що як надасть змогу підозрюваному її внести так і не становитиме для нього непомірного тягаря.

Зважаючи на обставини справи та стадію з якої досудове розслідування було відновлено, а також враховуючи обсяг слідчих дій, які належить провести в межах даного кримінального провадження, достатнім буде покладення на підозрюваного обов`язків, передбачених пунктом 3 частини п`ятої статті 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Таким чином, враховуючи викладене та зважаючи на не доведення прокурором обставин щодо неможливості на даній стадії досудового розслідування запобігти встановленим ризикам застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді застави, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання слід відмовити та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Вирішуючи дане питання, слідчий суддя також врахував, що висновок прокурора про неможливість застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу фактично не аргументований переконливими обставинами та носить формальний характер, здебільшого посилаючись на невідворотність покарання та перебування підозрюваного у розшуку.

На підставі викладеного, керуючись статтями 309, 369, 371, 372 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання слідчого - відмовити.

Застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді застави визначивши її в межах трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 9084 грн.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем). Заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності або така, що фінансується з місцевого, державного бюджету, бюджету Автономної Республіки Крим, або у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити два місяці з моменту внесення застави.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається до Херсонського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений 02 квітня 2024 року.

Слідчий суддя __________________ ОСОБА_1