Житомирський апеляційний суд
Справа №289/1856/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000441 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 20 лютого 2024 року, якою звільнено обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України та кримінальне провадження закрито, вирішено питання про процесуальні витрати,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить ухвалу суду змінити ухвалу в частині стягнення з нього на користь потерпілої ОСОБА_8 витрат на правову допомогу, зменшивши розмір вказаних витрат до 20 000 гривень. В решті ухвалу залишити без змін. Вважає, що стягнення з нього процесуальних витрат на правову допомогу в сумі 40 000 гривень не відповідає вимогам закону, оскільки представником потерпілої - адвокатом ОСОБА_7 було долучено на підтвердження зазначених витрат акт надання послуг правничої допомоги відповідно до договору від 12.10.2021 року, в якому зазначено, зокрема витрати в сумі 20 000 грн. за складання клопотань та скарг під час проведення досудового розслідування. Проте, під час досудового розслідування потерпіла подавала скарги до Департаменту охорони здоров`я - на дії лікарів, до обласної прокуратури - на дії працівників поліції, до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії - на дії процесуального прокурора, а тому складання даних скарг не має ніякого відношення до кримінального провадження. Посилається на те, що при визначенні суми відшкодування витрат потерпілої на правову допомогу, суд не дотримався критерію реальності та розумності.

13.03.2024 року на електронну адресу Житомирського апеляційного суду від потерпілої ОСОБА_8 надійшло заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 , в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

В ухвалі суду зазначено, що в провадженні Радомишльського районного суду Житомирської області знаходиться обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

20 лютого 2024 року у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження за ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Враховуючи, що подія кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, мала місце 28.12.2020, та відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло зокрема, три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України та закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов потерпілої залишено без розгляду.

Процесуальні витрати віднесено на рахунок держави.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_8 витрати на правову допомогу в розмірі 40 000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_9 , будучи належним чином завчасно 29.03.2024 згідно розписки повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився. Клопотання про відкладення апеляційного розгляду не подавав.

Під час повідомлення захисника ОСОБА_10 про дату і час апеляційного розгляду, останній повідомив, що на даний час у нього відсутні повноваження на захист обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки договір з ним був укладений лише на участь в суді першої інстанції. Просив проводити апеляційний розгляд у його відсутності, що підтверджується Договором №38 від 21.12.2022 та ордером №083038 від 21.12.2022 (а.п.104-105 т.1).

З`ясувавши думку прокурора, потерпілої та її представника, колегія суддів вважає можливим проводити апеляційний розгляд у відсутності обвинуваченого ОСОБА_9 , участь якого в апеляційному розгляді не є обов`язковою, який належним чином повідомлений про день та час апеляційного розгляду та клопотання про відкладення розгляду не подавав.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, потерпілої та її представника в заперечення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За таких обставин, суд переглядає ухвалу суду першої інстанції лише в частині вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.118 КПК України процесуальні витрати складаються із зокрема, витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч.2 ст.120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги зокрема представника потерпілого, який надає правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий.

Відповідно до ч.1 ст.126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17червня 2020року у справі №598/1781/17 (провадження №13-47кс20) ВП ВС дійшла висновку, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд має вирішити питання про розподіл процесуальних витрат тощо.

З матеріалів провадження вбачається, що 28.12.2020 до ЄРДР за №0000441 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за фактом вчинення дорожньо-транспортної пригоди водієм ОСОБА_9 , який скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження (а.п.56 т.2).

12.10.2021 року між потерпілою в даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 та адвокатом ОСОБА_7 укладено договір про надання правової допомоги в межах кримінального провадження №0000441 (т.1 а.с.56).

Згідно п.3 умов вказаного договору, за надання правової допомоги клієнт ОСОБА_8 зобов`язується сплатити адвокату гонорар у розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень.

30.09.2022 адвокатом ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_8 складено акт наданих послуг правничої допомоги відповідно до договору від 12.10.2021, за змістом якого перераховані надані адвокатом правничі послуги в межах кримінального провадження №0000441 від 28.12.2020, загальний розмір яких складає 40 000 гривень. Зокрема, 1) первинна усна консультація ОСОБА_8 ( 2 години) - 2 000 грн., 2) складання клопотань та скарг під час проведення досудового розслідування, проведення слідчих експериментів за участі свідків, потерпілої, ознайомлення з матеріалами справи в порядку ст.ст.221, 290 КПК України (20 год) - 20 000 грн., 3) ознайомлення з матеріалами, що стосуються відшкодування шкоди потерпілій - (3 години) - 3000 грн. та підготовка та подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної ДТП (15 год) - 15 000 грн. (т.1 а.с.59).

З квитанції до прибуткового касового ордеру №б/н від 30.09.2022 вбачається, що ОСОБА_8 оплатила надані адвокатом послуги у повному об`ємі (т.1 а.с.60).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що виходячи із загальних засад справедливості, співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право потерпіла, враховуючи всі аспекти та складність справи, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення на користь потерпілої понесених нею витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 гривень, оскільки зазначені витрати документально підтверджені та є обгрунтованими, що підтверджується матеріалами провадження.

Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Так, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Таким чином, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо). Відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Така позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 28.09.2023 року справа № 686/31892/19 (провадження № 61-4683св23).

Крім того, відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З урахуванням наведеного, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що твердження обвинуваченого про те, що розмір відшкодування витрат, понесених потерпілою на правову допомогу, який стягнутий оскаржуваною ухвалою є безпідставним, колегія суддів вважає необгрунтованим. Таку правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №735/845/17 (провадження № 51-8746км18)

Посилання апелянта на те, що частина витрат на правову допомогу в розмірі 20 000 грн., про яку йдеться в п.2 акту наданих послуг правничої допомоги від 30.09.2022 року (а.п.59 т.1) не пов`язана з даним кримінальним провадженням, а тому не підлягає відшкодуванню, оскільки потерпіла подавала до суду скарги на дії лікарів, працівників поліції, процесуального прокурора, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки згідно п.3 умов Договору про надання правової допомоги від 12.10.2021, укладеного між адвокатом-представником потерпілої ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_8 саме в межах даного кримінального провадження №0000441 по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, встановлено фіксовану суму гонорару в розмірі 40 000 грн., наведено обгрунтований розрахунок таких витрат та надані докази на підтвердження понесених витрат потерпілою ОСОБА_8 .

На переконання апеляційного суду, витрати потерпілої ОСОБА_8 на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000 грн. є документально підтвердженими, співмірними зі складністю справи, наданими адвокатом-представником обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

На підставі наведеного, з урахуванням відсутності істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які б безумовно тягнули за собою зміну судового рішення, колегія суддів не вбачає підстав для зміни ухвали суду, яка є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 20 лютого 2024 року, якою звільнено обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України та кримінальне провадження закрито, стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_8 витрати на правову допомогу в сумі 40 000 грн. - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :