Провадження №1-кс/522/2112/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси із клопотанням в порядку ст.174 КПК України про скасування арешту з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на наступне.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2015 в рамках кримінального провадження №00000515 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.209 КК України було накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході досудового розслідування кримінальні провадження №00000515 та №00008975 були об`єднанні в одне провадження.

Заявники зазначають, що в рамках даного кримінального провадження вони не мають жодного статусу, цивільний позов до них не заявлено.

Крім того, заявники звертають увагу, що з моменту накладення арешту минуло більше дев`яти років.

Враховуючи зазначені обставини, на теперішній час відсутня необхідність та правові підстави для подальшого арешту майна, у зв`язку з чим заявники звернулися до суду з клопотанням про скасування арешту з майна.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду клопотання було повідомлено належним чином.

Розглянувши клопотання, дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до висновку, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.

Статтею 174 КПК України передбачено право підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, іншого власника або володільця майна, які не були присутні при розгляді клопотання про арешт майна, заявити клопотання про скасування арешту повністю або частково.

З клопотання заявників вбачається, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2015 в рамках кримінального провадження №00000515 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.209 КК України було накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході досудового розслідування кримінальні провадження №00000515 та №00008975 були об`єднанні в одне провадження.

Заявники зазначають, що в рамках даного кримінального провадження вони не мають жодного статусу, цивільний позов до них не заявлено.

Крім того, заявники звертають увагу, що з моменту накладення арешту минуло більше дев`яти років.

Створені умови тягнуть за собою порушення прав і законних інтересів власника майна, що суперечить положенням ст.41 Конституції України.

На даний час, за результатами розгляду клопотання та дослідження матеріалів, доданих до нього, слідчим суддею не вбачається необхідність в подальшому арешті квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, ч.5 ст.9 КПК України, передбачено що, Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. При цьому, виходячи з положень Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Відповідно до ст.13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст.41 Конституції України).

Відповідно до ст.1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-11). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Відповідно до ч.5 ст.12 ЦК України та відповідно до п.10 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.

Пункт 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначає, що набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знать про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумний заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна.

Аналогічне роз`яснення міститься в Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 №24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав».

На даний час законність володіння та користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 жодною особою не оспорюєтеся. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мають жодного процесуального статусу у даному кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення вказаного клопотання про скасування арешту майна з наведених підстав.

Керуючись ст.ст.167-174 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2015 (справа №761/2817/15-к, провадження №1-кс/761/1283/2015), яка належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Виконання ухвали покласти на слідчого та прокурора - процесуального керівника у кримінальному провадженні №00008975.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя:

16.04.2024