Номер провадження: 11-сс/813/1762/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в письмовому провадженні матеріали кримінального провадження №0000103 від 16.05.2023 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.10.2023 року про обрання запобіжного заходу виді тримання під вартою, стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Одеса, громадянин України, має середню освіту, розлучений, має трьох дітей, зі слів працює в ТОВ «Успіх», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

встановив:

В провадженні СУ ГУНП в Одеській областізнаходиться кримінальне провадження №0000103 від 16.05.2023 року за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.262, ч.1 ст.263, ч.2 ст.263 КК України, вчинених за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що точний час та місце в ході досудового розслідування встановити не вдалося, але не пізніше 16.05.2023 року, ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , на посаді кулеметника 2 відділення снайперів взводу снайперів, вступив в злочинну змову із ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , спрямовану на скоєння розбійного нападу на ОСОБА_12 .

В подальшому ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , готуючись до вчинення вказаного нападу, створюючи умови для скоєння злочину, діючи спільно, встановили місце проживання, потерпілого ОСОБА_12 , вивчили графік, маршрут та засіб пересування останнього.

Розробляючи план скоєння розбійного нападу, вказані особи, заздалегідь домовилися про спільне вчинення нападу таким чином, що ОСОБА_8 разом з ОСОБА_11 , підготував автомобіль, на якому останні повинні були відвести ОСОБА_7 до місця перебування потерпілого ОСОБА_12 , а саме за адресою: Одеська область, с. Олександрівка, в свою чергу ОСОБА_7 , повинен був під приводом клієнта сісти в автомобіль потерпілого ОСОБА_12 , та рушити в с. Першотравневе, де після вчинення розбійного нападу його повинні були забрати з місця вчинення злочину на заздалегідь підготовленому автомобілі марки «Mazda 626» державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_8 та ОСОБА_11 .

Крім того, 24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який було неодноразово продовжено та який наразі діє, про що було відомо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 .

Згідно отриманої інформації від ОСОБА_6 щодо об`єкту нападу потерпілого ОСОБА_12 , 15.05.2023 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 домовився зі своїм знайомим ОСОБА_13 , у власності якого перебуває транспортний засіб «Mazda 626» державний номерний знак НОМЕР_2 , про надання останнім послуг з перевезення осіб, які попередньо домовилися про вчинення кримінального правопорушення на місце вчинення злочину, не доводячи до відома ОСОБА_13 планів щодо вчинення розбійного нападу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, в умовах воєнного стану, заздалегідь визначившись із об`єктом свого злочинного посягання 16.05.2023 близько 11:40 годин (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим), відповідно до попередньої змови ОСОБА_8 та ОСОБА_11 відвезли ОСОБА_7 на автомобілі марки «Mazda 626» д.н.з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_13 до с. Олександрівки, Одеської області, за місцем перебування потерпілого ОСОБА_12 , та залишивши ОСОБА_7 , поїхали у невідомому напрямку, попередньо домовившись з останнім, що після вчинення ним нападу на потерпілого, заберуть його з місця вчинення злочину.

Згідно попередньої змови, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 під час скоєння розбійного нападу перебували за адресою: АДРЕСА_3 , звідки повинні були перевезти речі учасників групи за іншою, визначеною ними адресою, яку в подальшому мали повідомити іншим учасникам групи.

В подальшому ОСОБА_7 , діючи згідно попередньої змови, попрямував до магазину за адресою: с. Олександрівка, де в той час перебував ОСОБА_12 зі своєю дружиною, під приводом замовлення таксі ОСОБА_7 , звернувся до потерпілого із пропозицією про надання останнім послуги з перевезення його до с. Першотравневе, Одеської області за 400 грн., на що потерпілий погодився.

Далі, знаходячись в автомобілі марки «Hundai Accent» д.н.з НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_12 та рухаючись дорогою до с. Першотравневе Одеської області Одеського району ОСОБА_7 , заздалегідь маючи злочинний намір на напад з метою заволодіння чужим майном, маючи при собі завчасно підготовлене знаряддя для вчинення кримінального правопорушення, а саме кастет-ніж марки «COLD STEEL B098», за допомогою якого матиме змогу ефективно, безпечно та безперешкодно для себе заволодіти чужим майном, визначившись із об`єктом свого злочинного посягання, з корисливих мотивів переслідуючи мету незаконного збагачення, вибрав момент найбільш підходящий для реалізації свого злочинного умислу, дістав із правої кишені своєї куртки кастет-ніж, та несподівано для потерпілого, наніс останньому численні удари в голову з правої сторони чим спричинив тілесні ушкодження.

Потерпілий, з метою уникнення подальших насильницьких дій зі сторони ОСОБА_7 , зупинив автомобіль та вибіг із нього.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 переслідуючи потерпілого ОСОБА_12 , вийшов з його автомобіля та з метою подолання супротиву останнього, продовжив наносити численні удари ногами в область голови та тулуба потерпілого, який в цей час знаходився на землі, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді ОД-контузії очного яблука, гематома віка, ЗЧМТ, множинні садна, забій голови та обличчя.

Далі, ОСОБА_7 , використавши свою перевагу у фізичній силі над потерпілим ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою з прямим умислом і корисливим мотивом, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення потерпілому тілесних ушкоджень та матеріальних збитків, а також свідомо бажаючи настання таких наслідків схопив рукою за сумку, яка висіла на плечі потерпілого, та шляхом декількох ривків, вирвав у нього сумку, в якій знаходилося майно на загальну суму 5060 грн. та документи на ім`я ОСОБА_12 .

Виконавши усі дії, які вважав за необхідне ОСОБА_7 , та заволодівши сумкою потерпілого ОСОБА_12 , в свою чергу зрозумівши, що його незаконні дії стали відкритими для оточуючих, зник з місця вчинення кримінального правопорушення, де під час переслідування був затриманий співробітниками поліції.

У свою чергу ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , згідно попередньої змови, прибули на автомобілі марки «Mazda 626»д.н.з НОМЕР_2 в с. Першотравневе Одеського району Одеської області з метою сприяння можливості зникнення ОСОБА_7 з місця вчинення злочину, однак зрозумівши, що їх дії стали відкритими для оточуючих, зникли з місця вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , згідно попередньої змови, здійснили перевезення особистих речей осіб, які попередньо домовилися про вчинення кримінального правопорушення з орендованої квартири за адресою: АДРЕСА_3 у інше, визначене ними місце, не встановлене в ході досудового розслідування.

17.10.2023 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України та того ж дня повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбачених ч. 4 ст. 187 КК України.

08.06.2023 року ст. слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_14 звернулась до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором ОСОБА_15 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 .

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, а в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків: переховування від органу досудового розслідування та суду; незаконного впливу на потерпілого та свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні, а також вчинення аналогічного кримінального правопорушення.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, врахував суспільно-небезпечний характер, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим за результатами розгляду кримінального провадження по суті пред`явленого обвинувачення, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування/суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; та вчинити аналогічне кримінальне правопорушення.

З урахуванням вказаних обставин, слідчий суддя дійшов до висновку, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити виконання покладених на ОСОБА_6 обов`язків.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою обрати підозрюваному запобіжний захід у виді домашнього арешту. Захисник стверджує про відсутність обґрунтованої підозри та ризиків, звертає увагу, що підозрюваний має постійне місце проживання та реєстрації, на його утриманні перебуває 3 малолітніх дітей. Крім того, захисник вказує на необґрунтованість рішення щодо не визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності підозрюваного, який не заявляв клопотання про здійснення розгляду за його участі, та його захисника ОСОБА_5 , який звернувся із заявою про здійснення розгляду без його участі.

Прокурор ОСОБА_15 звернувся із заявою про здійснення апеляційного розгляду без його участі, просив залишити без змін рішення слідчого судді.

Колегія суддів, з метою дотримання вимог КПК України щодо розумного строку розгляду скарги на застосування заходів забезпечення кримінального провадження, вважає за необхідне розглянути справу без участі захисника, підозрюваного та прокурора, які не виявили бажання прийняти участь в судовому засіданні, оскільки подальше відкладення розгляду справи не буде відповідати положенням ст.28 КПК України.

Крім того, колегія суддів вважає, що в умовах воєнного стану, відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення учасників судового розгляду бажання на прибуття до суду, оскільки це може становити загрозу для вказаних осіб.

Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права учасників процесу на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За наведених обставин, враховуючи положення ст.ст. 28, ч.4 ст.107, ч.4 ст.405, ч.1 ст.406, 422 КПК України, апеляційний розгляд проведено в письмовому провадженні та за відсутністю учасників судового процесу.

Заслухавши суддю-доповідача; дослідивши матеріали судового та кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотиви якого зазначені вище.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання органу досудового розслідування, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти існуючим ризикам.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість підозрюваного у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, що долучені до клопотання та були враховані слідчим суддею, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання слідчого докази, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_6 можливо вчинив інкримінований йому злочин: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану. Долучені до клопотання докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Стороною захисту не наведено фактів та не долучено доказів, які очевидно та об`єктивно спростовували б версію органу досудового розслідування щодо обставин кримінального провадження, викладених в повідомлені про підозру, а остаточна оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, та оцінки кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального судового рішення.

За наведених обставин, доводи сторони захисту щодо необґрунтованості підозри та недоведеність вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, колегія суддів вважає передчасними та враховує, що матеріали справи не містять доказів, що підозра оскаржувалась в порядку п.10 ч.1 ст.303 КПК.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування підозрюваного апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки останній на даний час підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років.

Колегія суддів враховує доводи сторони захисту щодо наявності у підозрюваного трьох малолітніх дітей, постійне місце проживання та реєстрації, однак такі доводи не підтверджені доказами, що саме підозрюваний утримує своїх дітей, а зміна запобіжного заходу на більш м`який може виявитися не здатною для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на потерпілого, свідків та інших підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки покази потерпілої та свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на потерпілу, свідків та інших учасників, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя на законних підставах не визначав альтернативний запобіжний захід у виді застави, оскільки відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства та погрозою його застосування.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення також не виключається, з огляду на особу підозрюваного та участь його у вчиненні особливо тяжкого злочину групою осіб, навіть з урахуванням того, що підозрюваний раніше не судимий, такий ризик неможливо вважати недоведеним.

Захисником не доведено наявності обставин, що можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я та стороною захисту не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують застосування запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.10.2023 року, якою ОСОБА_6 підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, в кримінальному проваджені №0000103, обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4