НОВОАРХАНГЕЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
27.02.2024смт. Новоархангельськ394/897/23 1-кп/394/10/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Новоархангельський районний суд Кіровоградської області в складі

головуючого - судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

законного представника ОСОБА_5

захисника - адвоката: ОСОБА_6

потерпілої: ОСОБА_7

представника служби у справах дітей ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Новоархангельськ матеріали кримінального провадження, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000373 від 07.07.2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , країнця, громадянина України, уродженця с. Синюха Новоархангельського району Кіровоградської області, освіта середня, учня ПТУ №30, неодруженого, утриманців та пільг немає, військовозобов`язаного, стан здоров`я задовільний, раніше не судимого, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

у вчиненні кримінального правпорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, яка керує транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому за таких обставин:

Неповнолітній ОСОБА_4 , 06.07.2023 року перед початком керування мотоциклом «Мustang MT200-8» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , не перевірив належним чином і не забезпечив технічно справний стан транспортного засобу, чим допустив порушення вимог п.п. 31.4.5 (а), 31.6 (а) Правил дорожнього руху України та розпочав експлуатацію вищезазначеного мотоцикла з несправною робочою гальмівною системою. Вказана технічна несправність, водієм ОСОБА_4 могла бути вчасно усунена, оскільки вона об`єктивно була відома водієві, як за результатами зовнішнього огляду, так і по неможливості гальмування основним (заднім) гальмом мотоцикла.

Крім того, ОСОБА_4 , порушуючи вимоги п. 2.9.(а) Правил Дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, згідно яких водієві забороняється керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та п. 2.1. (а) ПДР України, згідно яких водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (вміст алкоголю в крові 1,78 г/дм.куб), не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами будь-якої категорії, керував мотоциклом «Musstang MT200-8» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , та рухаючись у світлу пору доби по вул. Садова зі сторони дитячого оздоровчого закладу «Бригантина» в напрямку вул. Центральна, що в смт Новоархангельськ Голованівського району Кіровоградської області, разом із неповнолітнім пасажиром ОСОБА_7 допустив порушення вимог п.п. 1.5., 2.3 (б) ПДР України. Під час руху по зазначеній ділянці дороги неповнолітній ОСОБА_4 , нехтуючи Правилами безпеки дорожнього руху, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою зменшення швидкості руху, керованого ним транспортного засобу, застосував на мокрій поверхні проїзної частини допоміжну гальмівну систему (ручне гальмо з приводом на переднє колесо) внаслідок чого втратив керування мотоциклом «Musstang MT200-8» та допустив його падіння на праву сторону, чим грубо порушив вимоги п.2.3 (б). В результаті дорожно-транспортної пригоди неповнолітній пасажир мотоцикла ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, згідно Висновку судового експерта у вигляді: частково-консолідованого перелому тіла правої лопатки, яке згідно з п. 2.2.2 Правил визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 р. мають ознаки середнього ступеня тяжкості та утворились внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, при обставинах викладених вище, визнав повністю. По суті повідомив, що керував мотоциклом, в якому він знаходився разом з другом, в стані алкогольного сп`яніння , так як вони з друзями перед цим відпочивали на річці та він випив пива. Пізніше вони з другом, який є потерпілим поїхали в магазин. У зв`язку з поганими погодніми умовами, а саме дорога була слизькою, через що не впорався з керуванням та перекинувся разом з другом. Розкаявся у вчиненому, зазначив, що подібного більше не станеться, він зробив відповідні висновки.

Суд вважає показання обвинуваченого правдивими і достовірними, оскільки вони детально узгоджуються між собою та в повній мірі відповідають фактичним обставинам вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України і підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні іншими доказами. Об`єктивних підстав ставити під сумнів свідчення допитаного в суді обвинуваченого у суду немає.

Прокурор в судовому засіданні зазначила, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України доводиться зібраними у справі доказами, вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому у виді реального позбавлення волі строком на і рік Також просила обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, вказавши, що він після проголошення вироку матиме можливість переховуватися

Потерпілий в своїх поясненнях вказав, що аварія дійсно мала місце за тих обставин, що вказані в обвинувальному акті, вони з друзями відпочивали на річці Синюха, після обіду вирішили поїхати до магазину в смт Новоархангельськ, він сів на мотоцикл до обвинуваченого, знаючи, що той перебуває в нетверезому стані, по дорозі обвинувачений не впорався з керуванням і вони перекинулися, його доставили до лікарні, де встановили йому переломи лопатки, при цьому зазначив, що претензій до обвинуваченого він не має, той є його хорошим другом, він йому викликав швидку та допомогав , в питанні призначення покарання поклалася на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого при призначенні міри покарання його підзахисному просив застосувати положення ст. 69 КК України у виді штрафу, вказавши на наявність обставнин, що пом`якшують покарання та те, що обвинувачений є неповнолітнім.

У судовому засіданні було допитано законного представника неповнолітнього, яка зазначила, що її син є хорошою дитиною, вона йому вірить та вважає що застосування реального покарання є недоцільним для його перевиховання.

Представник служби у справах дітей зазначила, що оскільки обвинувачений є неповнолітнім, то зважаючи на його вік можливо призначити йому покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі.

При цьому, судом установлено, що обставини визнані судом як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження.

Вина обвинуваченогоу вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при встановлених судом обставинах, окрім отриманих у судовому засіданні показань самого обвинуваченого та потерпілого, також підтверджується дослідженими судом висеовками експертиз.

Згідно висновків експерта № 130 від 29.08.2023, №53 від 10.10.2023 року, складеним за результатами проведення судово-медичної експертизи на встановлення тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , тілесне ушкодження у вигляді частково-консолідованого перелому шийки правої лопатки, яке має ознаки середнього ступеня тяжкості та утворились внаслідок дорожньо-транспортної пригоди внаслідок падіння на площину з місцем контактування ділянкою правого плеча.

В судовому засіданні за клопотанням захисника було допитано медичного експерта, яка надала аналогічні пояснення, зазначенні ними комісією у своєму висновку з посиланням на консультативний висновок лікарів-рентгенологів.

Висновками експерта № СЕ-19/112-23/7901-ІТ від 17.08.2023 року та № 2758 від 24.07.2023 року, складеними за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи, встановлено, що у даній дорожньо-транспортнй ситуації дії водія що мали бути спрямовані на забезпечення безпеки та можливість уникнення ДТП регламентувались вимогами пп. 2.3 (б) та 12.1 ПДР мав можливості уникнути ДТП, в причинному звязку з аварією є невідповідність дій водія мотоцикла вимогам правил безпеки.

У суду немає підстав сумніватися в достовірності висновків судових експертиз. Вони проведені з дотриманням встановленого процесуального порядку, компетентними особами, які володіють спеціальними знаннями для вирішення поставлених перед ними питань і мають тривалий стаж експертної роботи. Висновки експертного дослідження не суперечать іншим зібраним у справі доказам, достовірність яких встановлена судом. За таких обставин, суд, оцінивши експертні висновки, вважає їх обґрунтованими і визнає їх достовірними.

Надаючи оцінку зазначеним вище доказам, які визнані судом належними і допустимими, як кожному окремо, так і в їх сукупності між собою та з отриманими у ході судового розгляду показаннями обвинуваченого, потерпілого, які визнані судом достовірними, суд констатує їх повну узгодженість і достатність для встановлення того, що порушення обвинуваченим ОСОБА_4 правил безпеки дорожнього руху призвело до отриманні середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , а також, що ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому доводи захисника обвинуваченого, про те, що вчинене обвинуваченим ДТП та травми, що отримав потерпілий не пов`язані з діями саме обвинуваченого, а могли виникнути в інший час, зазначивши, що потерпілий після ДТП ще падав, оцінюються судом як неправдиві та намагання уникнути обвинуваченим відповідальності за вчинене, оскільки вони спростовуються раніше вказаними долученими доказами, серед яких висновки експертиз, які повністю узгоджується із доказами, взятими до уваги судом.

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту своїх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав і обов`язків. Саме сторона обвинувачення повинна забезпечити подання доказів, на обґрунтування обставин, на які вона посилається.

При ухваленні вироку, суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду" застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду, а саме: ст. 6 Конвенції, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також рішення ЄСПЛ "Коробов проти України", "Кобець проти України", де зазначається, що при оцінці доказів, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність випливає із достатньо переконливих, чітких, узгоджених між собою висновків.

Статтею 286-1 КК України передбачено відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння, зокрема частина 1 статті кваліфікується як діяння, вчинені в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, якщо вони спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Згідно постанови ПВС України №14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті ", що при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено статтями 286 - 288, 415 КК, слід мати на увазі, що диспозиції сформульованих у них норм - бланкетні. У зв`язку з цим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками. При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів.

Суд, заслухавши прокурора, обвинуваченого, його захисника, законного представника, потерпілого, представника служби у справах дітей, дослідивши та проаналізувавши всі докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що подія кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_4 , дійсно мала місце за обставин, викладених вище, вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена «поза розумним сумнівом».

Органами досудового розслідування було вірно кваліфіковано дії обвинуваченого і суд погоджується з такою кваліфікацією, оскільки предметом даних правопорушень є суспільні відносини у сфері безпеки дорожнього руху, додержання учасниками дорожнього руху безпечних правил експлуатації автотранспорту, як джерела підвищеної небезпеки, та додатковим об`єктом життя, здоров`я, недоторканність і безпеку людини, які визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю та перебувають під особливою охороною та захистом держави, об`єктивна сторона даного правопорушення визначається трьома обов`язковими ознаками: а) суспільно небезпечним діянням (порушення правил безпеки дорожнього руху); б) суспільно небезпечними наслідками; в) причинним зв`язком між діяннями і наслідками, при цьому, правопорушення вчинено з необережності, а обвинувачений ОСОБА_4 є суб`єктом кримінального правопорушення.

Так, порушення вимог Правил дорожнього руху України, а саме п.п. 31.4.5(а), 31.6(а), 2.9(а), 2.1(а) ОСОБА_4 знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із вчиненням дорожньо-транспортної пригоди та суспільно небезпечними наслідками, що настали -спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень неповнолітньому потерпілому.

Суд зазначає, що злочин, передбачений ст. 286-1 КК України, завжди пов`язаний з недотриманням вимог відповідних нормативних актів - правил безпеки руху та експлуатації транспортних засобів, передбачених законами та іншими нормативними актами - Правилами дорожнього руху. Для кваліфікації дій винного за вказаною статтею не має значення, чи керувала особа власним транспортним засобом, який належить їй на праві власності, чи керувала транспортним засобом, який належить іншій особі, - фізичній чи юридичній, вчинила ДПТ під час роботи чи у вільний від роботи час, керувала транспортним засобом правомірно або в результаті самовільного захоплення і крадіжки, чи були в винного в момент керування транспортним засобом права водія або він не мав чи був їх позбавлений. Вищевказані обставини мають значення лише при вирішенні судом питання про відшкодування шкоди, яка завдана кримінальним правопорушенням.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд виходить з принципів законності справедливості, обгрунтованності та індивідуалізації призначеного покарання, при цьому керується вимогами ст. 65 КК України, відповідно до якої особі має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, і й виправлення засудженого.

Суд також враховує практику Верховного Суду, (постанова № 634/609/15-к від 01.02.2018 щодо судової дискреції), де зазначено що саме суду належать повноваження, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Відповідно до абз. 17 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого. Враховуючи інформацію, що характеризує особистість неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , його спосіб життя, історію правопорушень, криміногенні фактори, які впливають на поведінку обвинуваченого, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення неповнолітнього без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, виконання рекомендованих заходів, спрямованих на мінімізацію ризику вчинення повторного правопорушення.

При цьому, враховуючи роз`яснення, які містяться у Постанові Пленуму ВС України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд враховує особу обвинуваченого, що за місцем проживання та служби характеризується позитивно, який не є суспільно небезпечною особою, вперше притягується до кримінальної відповідальності, усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, розкаявся, на обліку у лікарів - нарколога та психіатра не перебуває, характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, що згідно приписів ст. 12 КК України є нетяжким злочином, вчиненим з необережності. Разом з тим, злочин, передбачений ч.1 ст. 286-1 КК України, хоча і відноситься до злочинів вчинених з необережності, однак належить до злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, полягає в тому, що вчинюється джерелом підвищеної небезпеки, а саме транспортним засобом і в даному випадку призвів до наслідків у виді завдання тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілому.

Крім цього, при призначенні покарання суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Згідно ст.ст. 66, 67 КК України пом`якшуючою покарання обставиною обвинуваченому ОСОБА_4 є його розкаяння, яке виразилось у тому, що обвинувачений визнав свою провину, а також вчинення правопорушення неповнолітнім. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", у кожному випадку призначення покарання за ст.ст. 286-287 КК, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами, обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів.

Суд вважає, що додаткове покарання у виді позбавлення прав керування транспортними засобами в даному випадку не може бути застосоване, так як ОСОБА_4 керуючи мотоциклом, не мав посвідчення водія на право керування мотоциклами та будь - яким іншим видом транспортного засобу.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про дорожній рух» кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань тай пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право керування транспортними засобами відповідної категорії.

Виходячи з цього, особа, яка не має права на керування транспортним засобом це особа, яка взагалі не отримувала відповідного посвідчення, яка позбавлена в установленому порядку права керування транспортними засобами, або особа, не допущена до керування даним типом транспортного засобу. Із-за відсутності відповідного посвідчення водія, отриманого в порядку, передбаченому законом, ОСОБА_4 не володів правом керування транспортними засобами, й позбавити його такого права не можливо.

Із врахуванням всіх обставин справи, досудову доповідь, позицію прокурора, який вважає за необхідне обрати обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, думку обвинуваченого, який просив суворо його не карати та обрати покарання не пов`язане з позбавленням волі, надаючи оцінку доводам сторони захисту суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям ближче до мінімального в межах санкції ч.1 статті 286-1 КК України.

Підстав для призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, про яке просив захисник, суд не знаходить.

Суд вважає за доцільне звернути увагу, що застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання є можливим не тільки за простої наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання (при цьому їх має бути не менше двох), а тоді і лише тоді, коли наявні та встановлені обставини, що пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Тобто, обставини, що пом`якшують покарання, перебувають у причинному та безпосередньому причинному зв`язку із зниженням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення таким чином, що ступінь тяжкості знижується істотно. При цьому істотність зниження ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення залежить як від конкретних обставин справи, так і конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення, внаслідок чого у даному випадку «істотність» є оціночним поняттям, що підлягає встановленню кожного разу суддею під час розгляду справи.

Суд звертає увагу, що тлумачення положень ч. 1 ст. 69 КК України, дає можливість зробити висновок, що призначення покарання відповідно до зазначеного нормативного припису, навіть за наявності обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, є правом, а не обов`язком суду. Тому навіть за наявності для того підстав, суд, зокрема з урахуванням особи обвинуваченого, конкретних обставин справи, вчиненого кримінального правопорушення, може не застосувати положення ст. 69 КК України.

Слід звернути увагу, що українське суспільство, постійно потерпає від негативних наслідків, пов`язаних з кількістю дорожньо-транспортних пригод, а також з кількістю правопорушень, пов`язаних з керуванням транспортними засобами у стані сп`яніння. Допущення дорожньо-транспортних пригод у стані сп`яніння завжди оцінюється суспільством як протиправне, аморальне, небезпечне, недопустиме та шкідливе діяння, що створює велику загрозу для всіх оточуючих та як таке, що потребує максимального покарання. Чинним кримінальним законодавством передбачено можливість врахування вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння як обставину, що обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України, що давало б можливість кваліфікувати подібні діяння саме за ст. 286 КК України, однак вчинення діяння, передбаченого ст. 286 КК України, у стані алкогольного сп`яніння було виведено в окремий та самостійний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286-1 КК України, який передбачає підвищену та більш тяжку кримінальну відповідальність у порівнянні з ст. 286 КК України. Розрізнення вказаних діянь тим, що особа, яка керує транспортним засобом, перебуває у стані алкогольного сп`яніння, свідчить про те, що перебування водія транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння створює ще більшу небезпеку для суспільства. У зв`язку з цим, виключає будь-яку можливість застосування положень ст. 69 КК України. У той же час особисте ставлення обвинуваченого до скоєного, спокутування ним своєї провини - усе це у своїй сукупності та у співставленні з суспільним інтересом суд оцінює як обставини, що знижують ступінь небезпечності обвинуваченого та ступінь тяжкості вчиненого ним діяння, і дають можливість призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Крім того, положення ч. 1 ст. 75 КК України забороняє застосування звільнення відбування покарання з випробуванням за злочини, пов`язані з порушенням правил безпеки дорожнього руху особами, які керували транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи). Принцип гуманізму у кримінальному праві - це не лише гуманне ставлення до особи, яка вчинила злочин, але і в першу чергу до потерпілого і до встановлених суспільством непорушних правил суспільних відносин. Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України. Арешт в даному кримінальному провадженні на майно не накладався.

Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні на залучення експертів відповідно до ст. 124 КПК України необхідно стягнути із законного представника неповнолітнього обвинуваченого на користь держави, оскільки, його вина доведена в повному обсязі.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи. Що стосується заявленого клопотання прокурором про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд вважає, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, оскільки судом призначається покарання у виді позбавлення волі з реальним відбуванням, враховуючи те, що обвинувачений після оголошення вироку може переховуватись, необхідно обрати йому запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання цим вироком законної сили.

Відповідно до ч.15 ст.615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд вважає за можливе обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 370, 373, 374, 615 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 /один/ рік .

До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою взявши його під варту в залі судового засідання.

Початок відбуття основного покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 обчислювати з моменту взяття під варту.

Стягнути із ОСОБА_5 в дохід держави процесуальні витрати за проведення судових інженерно-транспортних експертиз в даному кримінальному провадженні в сумі 3106/ три тисячі сто шість/ гривень 82 коп.

Речові докази - мотоцикл «Мustang MT200-8» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_5 та знаходиться у неї на зберіганні -повернути за належністю.

Вирок може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду через Новоархангельський районний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Повний текст вироку негайно після проголошення резолютивної частини згідно ч.15 ст.615 КПК України вручити учасникам судового провадження. Роз`яснити, що інші учасники судового розгляду мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя