ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 638/3717/19

провадження № 51-4168км22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Полтавського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000223, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зимогір`я Луганської області, жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 березня 2021 року ОСОБА_7 засуджено:

- за ч. 3 ст. 305 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- за ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладено на нього ряд обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат і речових доказів.

Полтавський апеляційний суд скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та ухвалив у цій частині новий вирок від 03 жовтня 2022 року, яким призначив ОСОБА_7 покарання:

- за ч. 3 ст. 305 КК України із застосуванням ст. 69 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим апеляційний суд призначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_7 засуджено за те, що він за не встановлених органом досудового розслідування обставин, але не пізніше 11 січня 2019 року, незаконно придбав, зберігав і перевіз до готелю « Харків », розташованого на майдані Свободи, 7 у м. Харкові, особливо небезпечну психотропну речовину «МДМА» в особливо великому розмірі, масою 187,2058 г, з метою подальшого збуту, яку 11 січня 2019 року в номері 201 названого готелю незаконно збув ОСОБА_8 за 8 750 євро.

Також 22 січня 2019 року, приблизно о 02:00 ОСОБА_7 , пересуваючись як пасажир в автобусі «Neoplan», д.н.з. НОМЕР_1 , з м. Варшави до Волинської області, здійснив контрабанду особливо небезпечної психотропної речовини «МДМА» в особливо великому розмірі, масою 656,4738 г, перемістивши її через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, яку в нього в цей день виявили працівники митної служби під час проведення митного контролю на МАПП «Ягодин» МП «Ягодин» Волинської митниці ДФС України на території Любомльського району Волинської області.

Крім цього, за не встановлених органом досудового розслідування обставин, але не пізніше 22 січня 2019 року, ОСОБА_7 незаконно придбав і зберігав за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 особливо небезпечну психотропну речовину «МДМА» у великому розмірі, масою 1,4246 г, та психотропну речовину «амфетамін» у великому розмірі, масою 13,4733 г, з метою збуту, які було виявлено і вилучено 22 січня 2019 року в ході обшуку за його місцем проживання.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити вирок апеляційного суду в частині призначеного покарання та застосувати до засудженого ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України. Вважає, що суд апеляційної інстанції, призначаючи покарання, належним чином не мотивував рішення про неможливість застосування у цьому кримінальному провадженні інституту звільнення від відбування покарання, не зважив на всі дані про особу винного, які в сукупності з пом`якшуючими обставинами є підставами для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав доводи, наведені в касаційній скарзі, та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 просив залишити вирок апеляційного суду без зміни як законний, а касаційну скаргу захисника - без задоволення як необґрунтовану.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доводи сторони захисту, наведені в касаційній скарзі, про необґрунтованість рішення апеляційного суду, яким скасовано вирок місцевого суду в частині застосування до засудженого положень ст. 75 КК України та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі винного через суворість є безпідставними з огляду на таке.

Згідно з положеннями статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи із вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Із системного аналізу вимог закону України про кримінальну відповідальність випливає, що, окрім вирішення питання про призначення певного виду та розміру покарання, суду потрібно встановити достатню підставу для звільнення від його відбування з випробуванням, при цьому належним чином вмотивувати таке рішення, дослідивши й оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, та врахувати, що ст. 75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави.

Так, суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення щодо обрання ОСОБА_7 міри покарання, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими й тяжким злочинами; дані про особу обвинуваченого, котрий раніше не судимий, одружений, працевлаштований, має на утриманні непрацездатну матір, перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, не знаходиться на спеціальних медичних обліках, не має наркологічної залежності, позитивно характеризується за місцем роботи. Щире каяття обвинуваченого та вчинення злочинів за скрутного матеріального становища визнано обставинами, які пом`якшують покарання, а обставини, які його обтяжують, не встановлено.

На підставі цих даних у їх сукупності ОСОБА_7 призначено за кожний злочин покарання із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкціях відповідних статей. Крім цього, місцевий суд зробив висновок, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе при звільненні від відбування покарання із випробуванням із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Оцінюючи правильність та справедливість такого рішення, апеляційний суд указав, що місцевий суд не мотивував свого рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, не навів підстав, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення останнього без реального відбування покарання, і фактично застосувавши два різних інститути (призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, та звільнення від відбування покарання з випробуванням), послався на одні й ті ж обставини, що є неприпустимим.

Крім цього, колегія суддів апеляційного суду вказала, що поза увагою суду першої інстанції залишився ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень - два епізоди особливо тяжких злочинів і епізод тяжкого злочину, предметом яких було декілька психотропних речовин у великих і особливо великих розмірах, які створюють загрозу заподіяння шкоди та завдають фактичну шкоду здоров`ю і життю невизначеного кола осіб, підривають заснований на законі порядок обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів в Україні.

Також апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 систематично вчиняв інкриміновані злочинні дії для розповсюдження психотропних речовин з метою покращення свого матеріального становища, оскільки, отримавши за першим епізодом за збут особливо небезпечної психотропної речовини велику суму коштів, продовжив здійснення аналогічної кримінально протиправної діяльності різними способами.

Наведені обставини за результатами апеляційної процедури обґрунтовано визнано такими, що значно підвищують суспільну небезпечність як особи обвинуваченого, так і ряду вчинених ним злочинів, у зв`язку з чим самі собою певні позитивні дані про ОСОБА_7 поряд з обставинами, що пом`якшують покарання, не є достатніми підставами для його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи таке, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що застосування місцевим судому у цьому кримінальному провадженні положень ст. 75 КК України щодо обвинуваченого є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, яке не сприяє меті покарання - виправленню особи та попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень, призведе до призначення невиправдано м`якого заходу примусу, що за встановлених обставин не може вважатися справедливим і пропорційним ступеню тяжкості вчиненого.

Доводи захисника про невмотивованість рішення апеляційного суду, який скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання і не мотивував свого рішення про відсутність правових підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробування, є неспроможними та спростовуються матеріалами справи.

На думку колегії суддів касаційного кримінального суду, у цьому конкретному випадку апеляційний суд, ураховуючи вимоги статей 50, 65 КК, призначив ОСОБА_7 покарання, яке відповідає характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про винувату особу, а також принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації покарання та є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого й попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на всі обставини, які підлягають обов`язковому врахуванню, навіть за наявності позитивної характеристики і відсутності будь-яких нових компрометуючих даних, на що вказує захист у касаційній скарзі, підстав для застосування до засудженого положень ст. 75 КК України і його звільнення від відбування покарання з випробуванням Суд не вбачає, а ті обставини, про які йдеться в касаційній скарзі, самі собою не є противагою суспільній небезпечності вчинених кримінальних правопорушень та даним про особу.

Вирок апеляційного суду в частині призначеного покарання належним чином умотивований та відповідає приписам ст. 420 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити апеляційному суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження не встановлено.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

Вирок Полтавського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3