Єдиний унікальний номер судової справи 201/8909/20
Номер провадження 1-кп/201/260/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року м. Дніпро

вул. Гусенка, 13

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі колегії суддів:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, застосованого в межах кримінального провадження, відомості про яке 14 березня 2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000611 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27, п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Донецької області, м. Єнакієво, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3, 5 ст. 27, п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 14 березня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000611 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 27 п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3, 5 ст. 27 п. п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурором ОСОБА_5 до подано клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, застосованого в межах вказаного кримінального провадження, строком на 60 діб, складене та підписане прокурором ОСОБА_9 .

В обґрунтування доводів клопотання прокурор ОСОБА_9 посилається на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п. 1, п. 5, п. 6, п. 11, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років, або у вигляді довічного позбавлення волі, а тому продовжують існувати враховані при обранні та подальшому продовженні останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, ОСОБА_6 може переховуватись від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчинення інкримінованого злочину, може незаконно впливати на потерпілого, який ще не допитай в суді, з метою схилити його до відмови від надання свідчень або ж їх зміни. А також може вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується скерованим до суду обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000033 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та наявним у провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальним провадженням за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

При цьому, прокурор ОСОБА_9 у клопотанні зазначив, що наведені ним ризики не зменшилися та продовжують існувати дотепер, тож застосування інших більш м`яких запобіжних заходів стосовно ОСОБА_6 є недоцільним і не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Просив продовжити запобіжний захід відносно обвинуваченого на 60 днів без визначення розміру застави.

В обґрунтування доводів клопотання прокурор ОСОБА_9 посилався на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п. 1, п. 5, п. 6, п. 11, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років, або у вигляді довічного позбавлення волі, а тому продовжують існувати враховані при обранні та подальшому продовженні останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, ОСОБА_7 може переховуватись від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчинення інкримінованого злочину, може незаконно впливати на потерпілого, який ще не допитай в суді, з метою схилити його до відмови від надання свідчень або ж їх зміни. А також може довести злочин, у вчиненні якого обвинувачується, до кінця або вчинити інше кримінальне правопорушення, на що вказує наявність на розгляді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінального провадження за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

На переконання прокурора ОСОБА_9 , наведені ним ризики не зменшилися та продовжують існувати дотепер, а тому застосування інших більш м`яких запобіжних заходів стосовно ОСОБА_7 є недоцільним і не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Просив продовжити запобіжний захід відносно обвинуваченого на 60 днів без визначення розміру застави.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала складені та підписані прокурором ОСОБА_9 клопотання у повному обсязі, просила їх задовольнити та продовжити обвинуваченим строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

При цьому, прокурор ОСОБА_5 зазначила, що ризик доведення ОСОБА_7 злочину, у вчиненні якого він обвинувачується до кінця продовжує існувати, незважаючи на те, що попередньою ухвалою суду вказаний ризик було визнано недоведеним.

Захисник обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора та продовження його підзахисним запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування своєї позиції посилався на те, що більша частина клопотання прокурора містить формулювання обвинувачення та перелік доказів, якими підтверджується факт вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інкримінованого злочину, проте зазначені докази прокурором до клопотання не додані, а, отже, перевірити їх існування не представляється можливим.

За таких обставин захисник ОСОБА_8 вважав за можливе стверджувати, що його підзахисні є тричі героями України, мають 50 дітей і на момент вчинення інкримінованого їм діяння перебували в Африці, проте, як і сторона обвинувачення, він не може надати докази на підтвердження цих обставин, і пропонує суду повірити стороні захисту на слово.

Вказав, що ризик впливу на потерпілого не існує з огляду на те, що саме за ініціативою прокурора, який в порядку ст. 290 КПК України відкрив обвинуваченим матеріали досудового розслідування, в тому числі і протокол допиту потерпілого із його анкетними даними та адресом проживання, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стали відомі ці відомості.

Твердження прокурора у клопотанні про те, що ОСОБА_6 вчинив інший злочин, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України, не повинні братися до уваги, оскільки остаточне рішення судом по вказаному кримінальному провадженню не прийнято.

Посилався на те, що використовувати практику ЄСПЛ проти осіб не допускається. Зазначив, що судові рішення ЄСПЛ не мають офіційного перекладу, окрім тих, які подані проти України і опубліковані на сайті, проте прокурор бездумно їх копіює та вставляє посилання на такі рішення в своїх клопотаннях.

Стосовно доводів прокурора про неможливість визначення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розміру застави захисник ОСОБА_8 зазначив, що ч. 3 ст. 183 КПК України зобов`язує суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави. В той же час, ч. 4 ст. 183 КПК України дає право суду не визначати розмір застави у певних категоріях кримінальних правопорушень. Водночас, на переконання захисника, положення ч. 3 ст. 183 КПК України повинні бути більш вагомими, оскільки вони передбачають саме обов`язок суду, а не його право.

Просив суд при вирішенні клопотання прокурора врахувати тривалий час утримання його підзахисних під вартою та вік ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які знаходяться на межі середнього віку життя чоловіків в Україні.

Окремо, захисник ОСОБА_8 зазначив, що на його запит до Міністерства Юстиції України отримано відповідь згідно якої вартість утримання однієї особи в умовах СІЗО на рік складає 170 647 гривень 50 копійок. Тож, з метою збереження коштів державного бюджету, які могли б піти на потерби ЗСУ, вважав за необхідне відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити його підзахисним ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем їх проживання із застосуванням електронних засобів контролю. У разі, якщо суд дійде до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, просив застосувати альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді застави у мінімальному розмірі.

Також захисник ОСОБА_8 зауважив на тому, що прокурор повинен діяти від імені держави, проте, клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою не містить посилання на вихідний номер зареєстрований в канцелярії Центральної окружної прокуратури м. Дніпра. За таких обставин, клопотання можна розцінювати, як особисте клопотання прокурора ОСОБА_9 , а не таке, що подано від імені держави. З огляду на це, прокурор ОСОБА_5 не має права підтримувати особисте клопотання прокурора ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника адвоката ОСОБА_8 , просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Зазначив, що зобов`язується з`являтися за кожною вимогою суду, наміру переховуватися від суду та впливати на будь-кого не має. Також, зазначив, що доказів та підтвердження його вини у вчиненні інкримінованого злочину матеріали кримінального провадження не містять.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника адвоката ОСОБА_8 , просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, оскільки доказів на підтвердження його вини у вчиненні інкримінованого злочину матеріали кримінального провадження не містять, обставини кримінального правопорушення органом досудового розслідування не встановлені і ризики прокурором належним чином не обґрунтовані.

Звернув увагу суду, що незважаючи на те, що попередньою ухвалою суду ризик можливості доведення ним злочину, у вчиненні якого він обвинувачується до кінця визнано не доведеним, прокурор, не звертаючи на це уваги, знову посилається на існування цього ризику та не наводить жодних нових аргументів його існування.

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши доводи прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заперечення сторони захисту, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Так, під час досудового розслідування даного кримінального провадження на підставі ухвал слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2020 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, строк якого в подальшому був неодноразово продовжений ухвалами Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

Відповідно до ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 січня 2021 року відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 застосований під час досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був продовжений строком на 60 днів, до 06 березня 2021 року включно, який в подальшому був неодноразово продовжений.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на вимоги до ч. 4 ст. 199, ч. 2 ст. 177 КПК України, колегія суддів має виходити з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також продовження існування ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 висунуте обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, зокрема, ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п. 1, п. 5, п. 6, п. 11, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п. 1, п. 5, п. 6, п. 11, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто у закінченому замаху на організацію та пособництво ( ОСОБА_7 ) та на пособництво ( ОСОБА_6 ) умисного вбивства, вчиненого способом небезпечним для життя багатьох осіб, з корисливих мотивів, вчиненого на замовлення за попередньою змовою групою осіб, за обставин, викладених в обвинувальному акті, що надійшов до суду.

При цьому, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винності обвинувачених в інкримінованому їм кримінальному правопорушенні, колегія суддів вважає, що, в даному випадку, є обов`язкова умова conditionsinequanon правомірності затримання, а саме обґрунтована підозра, що обвинувачені вчинили злочини, що підтверджується скеруванням до суду обвинувального акту.

Отже, у даному випадку, клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вирішується під час судового розгляду, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, при вирішенні питання доцільності продовження застосування запобіжного заходу на стадії судового провадження вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи існування наведених прокурором ризиків, колегія суддів приходить до висновку, що стороною обвинувачення у повній мірі доведена висока ступінь ймовірності можливих спроб обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_10 та вчинити інше кримінальне правопорушення, виходячи з наступного.

Так, обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинувачених переховуватися від суду.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Тож, суд приймає до уваги практику Європейського суду з захисту прав людини про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, колегія суддів зважає на фактичні обставини та характер інкримінованого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочину, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку, оскільки серед іншого, вчинення цього злочину останнім інкримінується способом небезпечним для життя багатьох осіб тощо.

Також колегія суддів враховує і те, що обвинувачені ОСОБА_6 і ОСОБА_7 офіційно не працевлаштовані і не мають законного джерела доходу, достатніх відомостей про наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків, у тому числі, і з державою, не має.

Тож, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, колегія суддів виходить з сукупності встановлених обставин, наведених у цьому рішенні, які дають достатні підстави дійти висновку про наявність реального ризику можливих спроб обвинувачених переховуватися від суду, який продовжує існувати дотепер.

Оцінюючи наявність існування ризику можливих спроб обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 впливати на потерпілого ОСОБА_10 , колегія суддів приходить до висновку, що вказаний ризик доведений у достатній мірі, адже, потерпілий, покази якого з огляду на вимоги ч. 1 ст. 23 КПК України, мають бути отримані безпосередньо судом, ще не допитаний. Тим більше, обвинуваченим відомі анкетні дані та місце проживання потерпілого, а тому, зважаючи на спосіб вчинення інкримінованого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочину, останні можуть впливати на потерпілого з метою змусити його змінити покази.

Перевіряючи продовження існування передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику можливих спроб обвинувачених вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів зважає на те, що відносно як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_7 , в провадженні інших судів перебувають кримінальні провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, що є тими обставинами, які, пропри презумпцію невинуватості, дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть бути особами, схильними до вчинення протиправних дій, що безумовно характеризує їх не з позитивної сторони.

Отже, наведені обставини та дані про осіб обвинувачених в сукупності із суворістю можливого покарання вказують на існування ризиків можливих спроб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_10 та вчинити інші кримінальні правопорушення, ступень яких є досить високою.

Таким чином, колегія суддів погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченим п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність існування та продовження цих ризиків доведеним у повній мірі.

Разом із цим, колегія суддів не може погодитися із посиланням прокурора на наявність ризику можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_7 довести злочин, у вчиненні якого останній обвинувачується, до кінця, з тих підстав відсутності достатнього обґрунтування на підтвердження його існування, а тому визнає заявлений ризик недоведеним.

Тим більше, як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_7 фактично обвинувачуються у вчиненні одного і того ж злочину із різницею у ролях, визначених кожному органом досудового розслідування, втім, прокурор ОСОБА_11 у своєму клопотанні посилається на наявність існування цього ризику тільки стосовно ОСОБА_7 без відповідного на те вмотивування, про що вже зазначалося у попередньому судовму рішенні.

Оцінюючи твердження обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про відсутність доказів на підтвердження їх винуватості у вчиненні інкримінованого злочину, колегія суддів, як вже неодноразово зазначалося у попередніх судових рішеннях, вважає їх такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, адже, відповідно до вимог ст. 368 КПК України питання щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину вирішується судом лише після дослідження всіх наданих сторонами обвинувачення та захисту доказів в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку. При цьому, оцінку наданим доказам стосовно їх належності та допустимості суд також має надати в нарадчій кімнаті.

Щодо посилань захисника ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на те, що останні тривалий час перебувають під вартою, слід зазначити, що продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Доводи захисника ОСОБА_8 стосовно того, що клопотання прокурора є необґрунтованим, а доводи викладені у ньому не підтверджені відповідними доказами, колегія суддів відхиляє з мотивів наведених у цьому рішенні.

Твердження захисника ОСОБА_8 про те, що його підзахисні є тричі героями України, мають 50 дітей та в день вчинення злочину знаходилися в Африці, а також те, що за відсутності вихідної реєстрації клопотання прокурора ОСОБА_9 , його слід вважати особистим клопотанням останнього, яке не підлягає розгляду, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, адже не містять під собою правового підґрунтя.

Окремо, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

З урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого правопорушення, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими злочину, тяжкості покарання, що загрожує останнім, у разі визнання їх винуватими, колегія суддів приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, що виправдовує продовження найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, на переконання колегії суддів, з огляду на обставини інкримінованого обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення та спосіб його вчинення, зокрема, замах на вбивство на замовлення двох або більше осіб за попередньою змовою групою осіб способом небезпечним для життя багатьох осіб, в даному кримінальному наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих по даній справі, тому звільнення з-під варти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суперечитиме завданням визначеним кримінальним законодавством.

Отже, враховуючи встановлені обставини, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни застосованого до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому зважаючи на те, що строк дії попередньої ухвали про тримання під вартою закінчується 20 жовтня 2023 року, вважає за доцільне продовжити тримання останніх під вартою строком на 60 днів до 09 грудня 2023 року.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави і обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Отже, вирішуючи питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, колегія суддів, зважаючи на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення з корисливих мотивів, направленого проти життя осіб та вчиненого способом небезпечним для життя багатьох осіб, з урахуванням обставин інкримінованого останнім злочину, з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, вважає за неможливе, у даному випадку, визначати розмір застави обвинуваченим.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 196, 199, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 09 грудня 2023 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою, є 09 грудня 2023 року включно.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 09 грудня 2023 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою, є 09 грудня 2023 року включно.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, що тримається під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання нею її копії.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 18 годині 15 хвилин 11 жовтня 2023 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3