Провадження № 1-кп/947/1319/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2023 року

Київський районний суд міста Одеси у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

провівши в м.Одесі у відкритому судовому засіданні судовий розгляд у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000438 від 10.07.2023 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Одесі, громадянина України, українця, із середньою освітою, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор в судовому засіданні звернувся з клопотанням про продовження запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_3 у виді домашнього арешту у зв`язку з тим, що на даний час не перестали існувати ризики передбачені п.1, п.2, п.3, п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав свого захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали, якими клопотання обґрунтовується, вислухавши думку учасників судового засідання, суд приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

При розгляді клопотання прокурора, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Як вбачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів клопотання, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, тобто у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Таким чином, ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_3 у разі доведеності його вини, навіть з урахуванням 2/3 строку, оскільки злочин незакінчений, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності, тобто ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, враховуючи, що судовий розгляд у кримінальному провадженні ще не закінчено, свідки безпосередньо судом не допитувались, суд приходить до переконання про продовження існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризику можливого незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_3 , на свідків, схиляючи їх до надання неправдивих показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Разом з тим, враховуючи особу обвинуваченого, який раніше не судимий, суд приходить до переконання, що прокурором не доведено існування ризику, пере5дбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Так само, прокурором не доведено існування ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України, так як досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено, та всі можливі докази зібрано.

Враховуючи вище викладене, а саме наявність ризиків, передбачених п.1 та п.3 ч.1 ст.177 КПК України, суд приходить до переконання, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 , строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та покладення обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України підлягає задоволенню, так як є пропорційним тому ступеню небезпеки, з огляду на серйозний характер кримінального правопорушення, його тяжкість з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, та може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Керуючись ст.ст.176-178, 181, 194, 370, 371, 372 КПК України

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 23 години 00 хвилин до 06 годин 00 хвилин наступної доби, а також за виключенням необхідності залишити житло під час оголошеної повітряної тривоги, або іншої загрози життю, пов`язаної з воєнним станом, строком до 06.02.2024 року.

Продовжити дію покладених на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 06.02.2023 року процесуальних обов`язків: з`являтися до суду за кожною вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1