ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 613/354/22 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11сс/818/168/24 Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків апеляційну скаргу володільця майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської обласні від 12 липня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора Богодухівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000119 від 19 червня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 290, ч. 4 ст. 358 КК України, про арешт майна, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Органом досудового розслідування встановлено, що 18 червня 2022 року о 15.39 год. до чергової частини Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення інспектора СРПП Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області про те, що 18 червня 2021 року близько 15.36 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено автомобіль Volkswagen Bora, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був припаркований на пішохідному переході, встановлено, що автомобіль у розшуку, номерний знак не належить вказаному автомобілю.

18 червня 2022 року проведено огляд місця події та встановлено, що на транспортному засобі Volkswagen Bora 2.0, синього кольору, з реєстраційним номером НОМЕР_2 , на панелі, під вітровим склом та на передньому лівому стакані знаходиться табличка з vin кодом НОМЕР_3 . Також оглянуто свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , та встановлено, що відповідно до даного свідоцтва власником транспортного засобу Volkswagen Bora 2.0, синього кольору,1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , vin код НОМЕР_5 є ОСОБА_8 . Таким чином, встановлено не відповідність vin коду, нанесеному на автомобілі, та vin коду у свідоцтві про державну реєстрацію транспортного засобу. За результатами огляду транспортний засіб Volkswagen Bora 2.0, днз НОМЕР_2 та свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 - вилучені.

Згідно рапорту інспектора СРПП Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області встановлено, що транспортний засіб Volkswagen Bora 2.0, днз НОМЕР_2 , згідно бази «ГАРПУН» перебуває у розшуку ЄО № 21659 від 29 грудня 2021 року Управління патрульної поліції в Харківській області.

Відомості про вчинене кримінальне правопорушення 10 липня 2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000359, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Відповідно до даних ТСЦ 6343 РСЦ МВС у Харківській області транспортний засіб з vin кодом НОМЕР_5 , це Volkswagen Bora 2.0, синього кольору, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 22.02.2019, власником вказаного автомобіля є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Реєстраційні дані транспортного засобу з vin кодом НОМЕР_3 відсутні.

19 червня 2022 року автомобіль марки Volkswagen Bora 2.0, синього кольору, на якому встановлені державні номерні знаки НОМЕР_2 , на панелі, під вітровим склом розташований vin код НОМЕР_3 , та свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, місцем їх зберігання визначено: автомобіля - майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області, за адресою: Харківська область, м. Богодухів, вул. Міліцейська, 9; свідоцтво реєстрацію ТЗ при матеріалах кримінального провадження.

Враховуючи те, що в ході досудового розслідування встановлено ознаки кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, а саме використання завідомо підробленого документу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , то 24 червня 2022 року СД Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області, вказана інформація внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000123, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, розпочато досудове розслідування.

Матеріали досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000119, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК України та у кримінальному провадженні № 0000123, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, 24 червня 2022 року об`єднані в одне провадження № 0000119.

20.06.2022 року прокурор подав клопотання про арешт майна.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що метою накладання арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п.1 ч.2 ст.170 КПК України, з метою недопущення приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі цих доказів, оскільки незастосування такого заходу призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а також автомобіль визнаний речовим доказом та може сприяти розкриттю кримінального правопорушення та притягненню винних осіб до кримінальної відповідальності, а також має значення для встановлення істини під час досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської обласні від 12 липня 2022 року клопотання прокурора задоволено. Суд вирішив накласти арешт на: автомобіль марки Volkswagen Bora 2.0, синього кольору, 1999 року випуску, vin код НОМЕР_3 (на момент вилучення із встановленими реєстраційними номерами НОМЕР_2 ) , користувачем якого являється ОСОБА_6 та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 22 лютого 2019 року, в якому зазначено, що ОСОБА_8 є власником автомобіля Volkswagen Bora 2.0, vin код НОМЕР_5 .

Зберігання вищевказаного автомобіля постановлено здійснювати на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області, що розташовується за адресою: Харківська область, м. Богодухів, вул. Міліцейська, 9.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, володілець майна ОСОБА_6 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Клопотання обґрунтоване тим, що він не мешкає та не мешкав за адресою, зазначеною в ухвалі слідчого судді, причиною пропуску зазначає те, що він не знав та не міг знати про час та місце розгляду клопотання про арешт майна. Таким чином, оскільки він не був присутнім під час проголошення ухвали слідчого судді та випадково отримав копію оскаржуваної постанови лише 31.12.2023 року вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений ним був з поважних причин.

Як убачається зі змісту документа, поданого володільцем майна ОСОБА_6 під назвою клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, то він за своєю суттю є апеляційною скаргою, в якій він посилається на те, що на його думку, він не знав у зв`язку з чим накладається арешт на майно, йому не було надано на ознайомлення матеріали провадження.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор до початку судового розгляду подала до апеляційного суду заяву, в якій просить провести судовий розгляд без її участі та просить відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_6 .

В обґрунтування заперечень посилається на те, що ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_9 були належним чином повідомлені про час та місце розгляду клопотання про арешт майна, то підстав для поновлення строку не має. Вказує, що ОСОБА_6 неодноразово подавав до суду першої інстанції клопотання про скасування арешту майна та ухвалами слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської області від 14.12.2022 року та 28.03.2023 року було відмовлено у задоволенні таких клопотань.

ОСОБА_6 до початку судового засідання подав до суду клопотання, в якому просив розглянути його скаргу без його участі та просив задовольнити скаргу.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливим проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора у кримінальному провадженні та володільця майна оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.395 КПК України апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Правило дотримання п`ятиденного строку для подання апеляційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. При цьому це правило надає сторонам провадження достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію, чітко визначити свої аргументи та окреслити стверджувану правову позицію.

Частиною 1 ст.113 КПК України визначено, що процесуальні строки це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

У кожній справі суд має перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строків на оскарження судового рішення, такі підстави.

При цьому, процедура визначення строків для подання апеляційної скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності, забезпечення законних інтересів учасників кримінального провадження, та щоб до кожного з них було застосовано належну правову процедуру.

Відповідно до ч.3 ст.395 КПК України, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Таким чином, при вирішенні питання, чи дотрималася особа, яка подала апеляційну скаргу, передбаченого ст.395 КПК України строку на апеляційне оскарження, слід чітко встановити початок перебігу цього строку та його закінчення, виходячи з того, чи з викликом особи було постановлено оскаржувану ухвалу, чи без такого.

Як убачається з матеріалів судового провадження, після отримання клопотання прокурора про арешт майна судом було призначено судове засідання на 08.07.2022 року та 08.07.2022 року до суду надійшло клопотання представника володільця майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 про необхідність ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи.

Клопотання адвоката ОСОБА_9 було задоволено та розгляд справи було відкладено на 12.07.2022 року. Разом з цим, в матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення сторін про розгляд клопотання про арешт майна на 12.07.2022 року

За таких обставин, у відповідності до вимог ст.395 КПК України строк на апеляційне оскарження повинен відліковуватись з моменту отриманням ОСОБА_6 копії оскаржуваної ухвали.

В матеріалах провадження відсутні будь-які належні документи, на підставі яких можна було б встановити дату отримання скаржником копії ухвали слідчого судді, які б достовірно підтверджували факт направлення та отримання ним зазначеного судового рішення. Встановлення дати отримання копії постанови є суттєвою обставиною, оскільки дата отримання є датою, з якої слідчий суддя має обчислювати строк на оскарження.

Таким чином, колегія суддів не виключає за можливе отримання ОСОБА_6 копії ухвали слідчого судді 31.12.2023 року, як він стверджує в апеляційній скарзі, за таких обставин клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000119 від 19 червня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 290, ч. 4 ст. 358 КК України.

18 червня 2022 року проведено огляд місця події та встановлено, що на транспортному засобі Volkswagen Bora 2.0, синього кольору, з реєстраційним номером НОМЕР_2 , на панелі, під вітровим склом та на передньому лівому стакані знаходиться табличка з vin кодом НОМЕР_3 . Також оглянуто свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , та встановлено, що відповідно до даного свідоцтва власником транспортного засобу Volkswagen Bora 2.0, синього кольору,1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , vin код НОМЕР_5 є ОСОБА_8 . Таким чином, встановлено не відповідність vin коду нанесеному на автомобілі, та vin коду у свідоцтві про державну реєстрацію транспортного засобу. За результатами огляду транспортний засіб Volkswagen Bora 2.0, днз НОМЕР_2 та свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 - вилучені.

Згідно рапорту інспектора СРПП Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області встановлено, що транспортний засіб Volkswagen Bora 2.0, днз НОМЕР_2 , згідно бази «ГАРПУН» перебуває у розшуку ЄО № 21659 від 29 грудня 2021 року Управління патрульної поліції в Харківській області.

Постановою дізнавача СРПП Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області від 19.06.2022 року автомобіль марки Volkswagen Bora 2.0, синього кольору, з реєстраційним номером НОМЕР_2 було визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Задовольняючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя врахував обставини, зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, виходив з того, що органом досудового розслідування доведено, що вилучене майномістить відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та може бути використаним як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При постановленні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів вважає, що на цьому етапі кримінального провадження достатньою мірою підтверджується наявність необхідності розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ст.290, ч.3 ст.358 КК України.

При накладенні арешту на вилучене майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого під час обшуку майна ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, а також необхідні для проведення експертиз.

Відповідно до ч.1 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта з приводу того, що вилучений автомобіль не містить ознак речових доказів у справі, оскільки арешт майна, з метою забезпечення збереження речових доказів, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Як убачається з матеріалів судового провадження, досудове розслідування зді0000119 від 19 червня 2022 року здійснюється за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 290, ч. 4 ст. 358 КК України. Тобто вилучений автомобіль Volkswagen Bora 2.0, днз НОМЕР_2 та свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 мають певний зв`язок з розслідуваним кримінальним правопорушенням та могли зберегти на собі сліди кримінального правопорушення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам володільця майна та у відповідності до вимог ст.ст.132,170 - 173 КПК України, наклав арешт на автомобіль з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Крім того, постановою дізнавача автомобіль марки був визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні та вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, вимоги клопотання на цьому етапі досудового розслідування виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на вищевказане вилучене майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна власником майна не надано та колегією суддів не встановлено.

За таких обставин матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого під час огляду майна ознакам речових доказів, оскільки він може містити інформацію щодо обставин вчинення злочину з урахуванням його специфіки, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційних скарг.

Колегія суддів, також враховує, що цей захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим. Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому може бути повернуто, згідно положень ст.174 КПК України.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Клопотання володільця майна ОСОБА_6 задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської обласні від 12 липня 2022 року про арешт майна.

Апеляційну скаргу володільця майна ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Богодухівського районного суду Харківської обласні від 12 липня 2022 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4