Справа №212/1007/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості від 24 січня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000138 від 19.10.2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з середньо-спеціальною освітою, працюючого в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» машиністом тепловозу, інвалідності не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 ,-

встановив:

У зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», згідно Указу Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому воєнний стан був продовжений і на час вчинення злочину.

Так, ОСОБА_3 , 06.08.2023 приблизно о 20:00 годині знаходився біля будинку №26 по вулиці Федора Караманиць (раніше Ватутіна) в місті Кривому Розі, а саме в належному йому автомобілі марки «Chevrolet» модель «Еріса», чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , так як у вільний від офіційної роботи час здійснює підробіток у службі таксі на вищевказаному автомобілі.

Приблизно у вказаний вище час до ОСОБА_3 підійшов потерпілий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та його товариш ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з метою скористатися послугами таксі, на що ОСОБА_3 погодився та прийняв замовлення на поїздку спочатку до мікрорайону 7 Зарічного, а звідти до будинку АДРЕСА_2 , при цьому потерпілий ОСОБА_7 сів на переднє пасажирське сидіння.

В подальшому, в ході поїздки в таксі в автомобілі ОСОБА_3 , приблизно о 20:20 годині 06.08.2023 потерпілий ОСОБА_7 з дозволу ОСОБА_3 з метою зарядити власний мобільний телефон марки «Samsung», модель «Galaxy S8+», в корпусі сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_2 , підключив зарядний пристрій, який виходить із речового ящику автомобіля, та разом із власним телефоном поклав його до вказаного речового ящику.

У невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 23:00 години 06.08.2023, після закінчення поїздки у автомобілі-таксі ОСОБА_3 потерпілий ОСОБА_7 залишив із необачності у речовому ящику вищевказаного автомобіля належний йому вищевказаний мобільний телефон та вийшов із автомобілю разом із своїм товаришем ОСОБА_9 та пішли у власних справах.

В подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням точний час, однак не пізніше 08.08.2023, ОСОБА_3 виявив у речовому ящику власного автомобіля марки «Chevrolet», реєстраційний номер НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «Samsung», ІМЕІ: НОМЕР_2 , належний потерпілому ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_3 будучи обізнаним, кому саме належить знайдене ним майно, а саме зазначений вище мобільний телефон, зважаючи на те, що він фактично був очевидцем події втрати цього мобільного телефону, розуміючи, що телефон не вибув з володіння власника, його місцезнаходження відомо власнику, та таким чином, зважаючи що між втратою потерпілим мобільного телефону та його знахідкою ОСОБА_3 пройшов нетривалий проміжок часу, останній мав підстави вважати, що власник може за ним повернутись, в зв`язку із чим ОСОБА_3 не має на знайдене ним майно ні дійсного ні гаданого права. При цьому ОСОБА_3 , в порушення вимог ч.ч. 1, 2 ст. 337 Цивільного кодексу України, не вжив відповідних заходів щодо знайденого майна, а саме не повідомив про знахідку до Національної поліції України або органу місцевого самоврядування. Крім того, до ОСОБА_3 через месенджери звертався потерпілий ОСОБА_7 та його мати ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з проханнями повернути мобільний телефон ОСОБА_7 , однак вказані прохання були проігноровані ОСОБА_3 .

Так, 08.08.2023 у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись у відсутності свідків та очевидців, усвідомлюючи, що його дії носять протиправний характер, з корисливого мотиву, в умовах воєнного стану заволодів належним потерпілому ОСОБА_7 майном, а саме мобільним телефоном марки «Samsung», модель «Galaxy S8+», в корпусі сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_2 , вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №254 від 22.01.2024 становить 5188,80 гривень.

Після чого, ОСОБА_3 залишив у своїй власності зазначений вище мобільний телефон, який фактично не вийшов з володіння власника, та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, а саме користувався самостійно у власних цілях.

Своїми злочинними діями ОСОБА_3 таємно викрав майно в умовах воєнного стану, яке належить потерпілому ОСОБА_7 , чим завдав останньому майнової шкоди на суму 5188,00 гривень.

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану.

На підставі ч. 1 ст. 473 КПК України, у судовому засіданні прокурор заявив клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості від 24 січня 2024 року, укладеної між прокурором ОСОБА_5 , якому на підставі ст.ст. 36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та якому потерпілим ОСОБА_7 надано письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості, та ОСОБА_3 , який є обвинуваченим в цьому кримінальному провадженні, за участю захисника адвоката ОСОБА_6 .

Виходячи із змісту даної угоди, сторони виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. 4 ст. 185 КК України, яка ніким не оспорюється, зазначили істотні обставини для даного кримінального правопорушення, ОСОБА_3 повністю визнає свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі обвинувального акту у судовому провадженні.

Згідно угоди, сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років та звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вказав, що цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ст. 473, ч. 4 ст. 474 КПК України, які йому були роз`яснені судом в ході підготовчого судового засідання.

Також в підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою вину за ч.4 ст. 185 КК України та надав суду згоду на призначення узгодженого сторонами угоди покарання.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні також просив суд затвердити угоду про визнання винуватості.

Прокурор ОСОБА_5 вважав за доцільне затвердити угоду про визнання винуватості з огляду на наявність правових підстав для цього і відповідність угоди вимогам закону.

Враховуючи наведене, вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт, перевіривши угоду про визнання винуватості, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 469, ст. 472 КПК України, з`ясувавши у обвинуваченого, що він розуміє викладені в ч. 4 ст. 474 КПК України обставини, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, переконавшись, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, правильності правової кваліфікації злочинних дій ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану, суд вважає за необхідне затвердити угоду про визнання винуватості.

Підстав для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості суд не вбачає.

Враховуючи те, що сторонами угоди про визнання винуватості на підставі ч.2 ст. 75 КК України узгоджено звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, суд зважуючи на особу обвинуваченого, визнання ним вини у вчиненні кримінального правопорушення, вважає за можливе, встановити останньому іспитовий строк тривалістю в один рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1, 3 ст.76 КК України.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, обраний ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2024 року, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 314-316, 472, 474, 475 КПК України, суд, -

ухвалив:

Угоду про визнання винуватості від 24 січня 2024 року, укладену між обвинуваченим та прокурором у кримінальному провадженні №0000138 від 19.10.2023 року - затвердити.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості 24 січня 2024 року покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного судом випробувального терміну не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ч. 1, 3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у виді особистого зобов`язання залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Речові докази:

-мобільний телефон марки «Samsung», модель «Galaxy S8+», в корпусі сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_2 , який зберігається в камері схову речових доказів за квитанцією № 4014 повернути власнику ОСОБА_7 .

Матеріали досудового розслідування кримінального провадження залишити при обвинувальному акті.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту його проголошення прокурором та обвинуваченим виключно з підстав призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене, ухвалення вироку без згоди обвинуваченого на призначення покарання, не роз`яснення наслідків укладення угоди. Прокурором вирок може бути оскаржений виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1