Дата документу 18.01.2024
Провадження № 1-кп/334/373/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про продовження дії запобіжного заходу та зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні 1-кп/334/816/23 (334/10550/23) за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Маріуполь, який має середню освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

1) 13.04.1990 Жовтневим районним судом м. Маріуполя за ч. 3 ст.81. ст.17, ч. 3 ст.81. ст.44 ч.3 ст.140, ст.42 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки.

2) 19.11.1990 Волноваським районним судом Донецької області ч.3 ст.81 УК України до позбавлення волі строком на 3 роки, в силу ст.43 КК України частково приєднати невідбуте покарання за вироком від 13.04.1990 та остаточний строк 4 роки позбавлення волі.-

3) 18.02.1991 Іллічівським районним судом м. Маріуполя ч. 2 ст.140, ч.3 ст.42 КК України позбавлення волі на строк до 4 років 6 місяців.

4) 06.09.1993 Полтавським районним судом за ч.1 ст.183-3, ст.43 КК України до позбавлення волі на строк до 1 рік 11 місяців 13 днів.

5) 27.11.1995 Приморським районним судом м. Маріуполя за ст.17, ч.3 ст.140, ч.3 ст.140, ст.42 КК України до позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.

6) 10.09.1996 Жовтневим районним судом м. Маріуполя за ч.3 ст.140, ч.1 ст.145, ч. 3 ст.141, ст.42, ч. 3 ст.42 КК України до позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.

7) 06.03.2003 Приморським районним судом м. Маріуполя за ст.185 ч.3 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки.

8) 23.08.2006 Жовтневим районним судом м. Маріуполя за ч.2 ст.186, ч.1 ст.71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

9) 27.05.2019 Жовтневим районним судом м. Маріуполя за ч.2 ст.15, ч. 3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.ст.75,76 КК України від відбування покарання звільнити з іспитовим строком на 3 роки. Зарахувати строк відбуття покарання строк тримання під вартою з 15.04.2018 по 27.05.2019.

10) 08.05.2020 Жовтневим районним судом м. Маріуполя за ст.185 ч.2 КК України до позбавлення волі строком на 3роки, на підставі ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового поєднання невідбутого покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27.05.2019 остаточний строк покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі. 04.08.2023 звільнений з Катеринославської виправної колонії Ровенській області за відбуття строку покарання.

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця міста Запоріжжя, який має середню освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, який має на утриманні 2 малолітніх дітей, який зареєстрований за адресою та проживає за адресою : АДРЕСА_3 ,раніше судимий:

1) 13.05.2004 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст. 185, ст. 15 ч.5 ст. 185, ч.4 ст. 187, ст. 69, ст. 79 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Звільнений 12.10.2007 з Бердянської ВК Запорізької області до місця мешкання;

2) 11.09.2012 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки. Звільнений з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

3) 21.03.2016 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 5 років. Звільнений з іспитовим строком 3 роки;

4) 15.03.2019 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 ст. 79 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки. Звільнений 01.10.2021 з Каменської ВК Запорізької області по відбуттю строку покарання;

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , -

в с т а н о в и в:

Ленінським районним судом м. Запоріжжя здійснюється розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Прокурором заявлене клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у виді тримання під вартою строком на 60 діб, оскільки завершити судовий розгляд провадження до спливу дії попередньої ухвали не є можливим, а встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати.

Заслухавши потерпілу, яка підтримала клопотання прокурора; обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які не заперечували проти задоволення клопотання; обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просили змінити запобіжний захід на домашній арешт або зменшити розмір застави, визначений судом, вказавши на необґрунтованість клопотання прокурора та недоведеність ризиків, надавши копії свідоцтв про народження дітей ОСОБА_4 ; дослідивши клопотання та документи надані на їх обґрунтування, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

06.10.2023 ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя підозрюваним ОСОБА_3 , ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 03.12.2023.

Підставою обрання запобіжного заходу стало наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваними злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а також доведення прокурором існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

24.11.2023 ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_3 ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» на строк до 22 січня 2024 року, включно та визначено обвинуваченим альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 134 200,00 грн. У клопотанні обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - відмовлено.

13.12.2023 ухвалою Запорізького апеляційного суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_8 залишена без задоволення; ухвала Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 24.11.2023 відносно ОСОБА_4 залишена без змін.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як було зазначено, підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стало наявність обґрунтованої підозри, а в подальшому і пред`явлення обвинувачення у вчиненні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Так, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються в тому, що 24.09.2023, приблизно о 20 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_3 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, через вікно проникли у квартиру АДРЕСА_4 за місцем мешкання потерпілої ОСОБА_6 , яка в той час знаходилася в приміщенні квартири, та подолавши волю потерпілої до спротиву відкрито заволоділи мобільним телефоном марку якого під час здійснення досудового розслідування не встановлено, вартістю 950 грн., та грошовими коштами в сумі 8500 гривень які належать останній.

Після чого, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , утримуючи при собі відкрито викрадене майно потерпілої ОСОБА_6 , залишили місце вчиненого кримінального правопорушення, яким в подальшому розпорядились на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 9450 гривень.

Злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України, згідно ст. 12 КК України, віднесений до категорії тяжких злочинів та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Крім того, підставою для обрання запобіжного заходу стало доведеність стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України тобто можливість обвинувачених переховуватись від органів досудового розслідування чи суду; незаконно впливати на потерпілу, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Калашник проти росії» тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі. Якщо законом встановлено презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути, крім того, переконливо доведена наявність конкретних обставин, які переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» вказав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів». Отже, суд приймає до уваги тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та покарання, що підвищує ризик зникнення обвинувачених від правосуддя.

У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р. зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Суд приймає до уваги принцип невинуватості особи, враховує повагу до особистої свободи і недоторканості особи, однак зважує ці принципи у сукупності із цілями і завданнями кримінального провадження, якими у відповідності до ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав та законних інтересів учасників кримінального правопорушення, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Оцінюючи ризик того, що обвинувачені можуть переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих, та вчинити інше кримінальне правопорушення, суд зазначає наступне.

Небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданнями для тримання під вартою… При цьому треба враховувати характери обвинуваченого, його моральні якості, зв`язки із державою, які його переслідували за законом, і його міжнародні контакти (справа W v Switzerland), 14379/88, 26 січня 1993 року.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинувачених, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначених осіб. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, відносно особи похилого віку, санкція якого, у разі доведеності вини, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років; обвинувачений раніше судимий 10 разів; відсутні відомості, що він працює або займається суспільно корисною працею, неодружений, а тому є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке йому загрожує, у разі визнання винними у вчиненні інкримінованого правопорушення, останній, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Також, приймаючи до уваги, що потерпіла, на цей час ще не допитана повністю (допитана лише по одному з двох епізодів), існує ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, встановлення дійсних обставин по справі, оскільки він володіючи відомостями щодо потерпілої та місця її проживання, може вплинути на неї з метою схилення до зміни показів та відмови від показів взагалі, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 раніше неодноразово судимі, в тому числі і за вчинення корисливих злочинів проти власності; відсутність відомостей, щодо стійких соціальних зв`язків та отримання офіційних доходів, що підтверджує існування ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що на сьогоднішній день вказані ризики не зменшились та продовжують існувати; завершити судовий розгляд до спливу дії попередньої ухвали, тобто 22.01.2024 не є можливим.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Судом встановлені підстави, які передбачені КПК України, рішеннями ЄСПЛ та Конвенцією з прав людини, щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 . На даний період часу у суду відсутні дані, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід забезпечить належну поведінку обвинуваченого.

Згідно з ч.5 ст.182 КПК України, щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до ч. 5 ст. 182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Суд вважає за необхідне визначити розмір застави, який вже було визначено ухвалою слідчого судді, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_3 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 134 200,00 грн.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, відносно особи похилого віку, санкція якого, у разі доведеності вини, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років; обвинувачений раніше судимий 4 рази; відсутні відомості, що він працює або займається суспільно корисною працею, неодружений, а тому є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке йому загрожує, у разі визнання винними у вчиненні інкримінованого правопорушення, останній, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства. Посилання сторони захисту як на наявність стійких соціальних зв`язків - наявність двох неповнолітніх дітей, які проживають з матір`ю на тимчасом-окупованій території України (м.Маріуполь) суд вважає необґрунтованими.

Також, приймаючи до уваги, що потерпіла, на цей час ще не допитана повністю (допитана лише по одному з двох епізодів), існує ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, встановлення дійсних обставин по справі, оскільки він володіючи відомостями щодо потерпілої та місця її проживання, може вплинути на неї з метою схилення до зміни показів та відмови від показів взагалі, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 раніше неодноразово судимі, в тому числі і за вчинення корисливих злочинів проти власності; відсутність відомостей, щодо стійких соціальних зв`язків та отримання офіційних доходів, що підтверджує ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що на сьогоднішній день вказані ризики не зменшились та продовжують існувати; завершити судовий розгляд до спливу дії попередньої ухвали, тобто 22.01.2024 не є можливим.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Судом встановлені підстави, які передбачені КПК України, рішеннями ЄСПЛ та Конвенцією з прав людини, щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 . На даний період часу у суду відсутні дані, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід забезпечить належну поведінку обвинуваченого. А тому, клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на нічний домашній арешт, який дозволить ОСОБА_4 влаштуватись на роботу, задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.5 ст.182 КПК України, щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до ч. 5 ст. 182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Суд вважає за необхідне визначити розмір застави, який вже було встановлено, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 134 200,00 грн. Підстав для зменшення розміру застави, судом не вбачається.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 183, 314-316, 372 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» на строк до 15 березня 2024 року, включно.

Визначити ОСОБА_3 альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 134 200,00 грн., у разі внесення якої він підлягає звільненню з-під варти.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу яку необхідно внести на депозитний рахунок: № UA0001205 Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, отримувач платежу - ТУ ДСА України в Запорізькій області, . Призначення платежу: застава за обвинуваченого ОСОБА_3 , провадження по справі, ЄУН 334/10550/23. Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , обов`язки строком до 15 березня 2024 року, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілою по справі.

Роз`яснити, що в разі внесення застави у визначеному в ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Після отримання та перевірки протягом не більше одного робочого дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та суддю Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, він зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» на строк до 15 березня 2024 року, включно.

Визначити ОСОБА_4 альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 134 200,00 грн., у разі внесення якої він підлягає звільненню з-під варти.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу яку необхідно внести на депозитний рахунок: № UA0001205 Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, отримувач платежу - ТУ ДСА України в Запорізькій області, . Призначення платежу: застава за обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , провадження по справі ЄУН 334/10550/23. Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , обов`язки строком до 15 березня 2024 року, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілою по справі.

Роз`яснити, що в разі внесення застави у визначеному в ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Після отримання та перевірки протягом не більше одного робочого дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та суддю Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, він зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У клопотанні обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, в частині продовження строку дії запобіжного заходу. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти ухвали в цій частині може бути включене до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя: