ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 628/1682/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/1352/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст. 185, 263, 297, 369 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме потерпілих по справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 02 12 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Куп`янська Харківської області, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, з неповною середньою освітою, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 28 11 2017 року вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, -

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 297, ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 369 КК України з призначенням покарання:

-за ч.3 ст. 185 КК України - у виді 3 років позбавлення волі;

-за ч.1 ст. 263 КК України - у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі;

-за ч. 3 ст. 297 КК України - у виді 5 років позбавлення волі;

-за ч.2 ст. 15 ч. 3 ст. 369 КК України - у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що є власністю обвинуваченого.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України , за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна, що є власністю обвинуваченого.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 28 11 2017 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, що є власністю обвинуваченого.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 20 05 2019 року.

Долю речових доказів та судових витрат вирішено відповідно до ст.ст. 100, 126 КПК України.

Вказаним вироком встановлено, що у жовтні 2018 року, повторно, більш точні дата і час під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду не встановлені, обвинувачений ОСОБА_7 , шляхом пошкодження вікна, проник до приміщення будинку за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належні потерпілому ОСОБА_9 11 алюмінієвих карнизів довжиною 1,2 м. кожен, загальною вартістю 649 грн. згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 6/459СЕ-19 від 21 02 2019 року.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , діючи з умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, шляхом пошкодження накидного замку, проник до приміщення літньої кухні у дворі домоволодіння за тією ж адресою, звідки викрав належну потерпілому ОСОБА_9 газову двуконфорну плиту виробництва «Газоапарат» радянських часів вартістю 457 грн. згідно висновку тієї ж судово-товарознавчої експертизи.

Заволодівши викраденим, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1 106 грн.

Крім того, на початку листопада 2018 року, більш точної дати і часу під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду не встановлені, обвинувачений ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння предметами, що знаходяться в місцях поховання, прийшов на кладовище за адресою: Харківська область, Куп`янський район, с. Велика Шапківка, а саме до місця поховання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , порушуючи моральні устої суспільства і принципи загальнолюдської моралі, виявляючи неповагу до пам`яті покійних та місць їх поховання, та реалізуючи свій злочинний умисел, скориставшись тим, що поблизу нікого з сторонніх осіб немає та за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, демонтував 10 секцій чавунної огорожі розміром 90x60 см. вагою 21,95 кг кожна, загальною вартістю 1 097,59 грн. згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 5179 від 20 03 2019 та 6 чавунних стовпчиків довжиною 90 см, вагою 10,35 кг кожен, загальною вартістю 310,50 грн. згідно висновку тієї ж експертизи.

Після чого, обвинувачений ОСОБА_7 , вказані секції та стовпчики переніс за межі кладовища, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 1 408 грн.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 , 03 01 2019 року, більш точний час під час досудового розслідування і під час судового розгляду, не встановлено, діючи повторно, з умислом на таємне викрадення чужого майна та з метою особистого збагачення, шляхом пошкодження віконної рами проник до приміщення будинку за адресою: АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав належну потерпілому ОСОБА_13 бензопилу марки «Stihl» моделі «МS 180» вартістю 2 350 грн. згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 6/226се-19 від 25 01 2019; три металеві труби загальною вартістю 281,40 грн. згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №2375 від 11 02 2019. Заволодівши викраденим, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 2 631,40 грн.

Крім того, повторно у вересні 2017 року, більш точний час в ході досудового розслідування, так і під час судового розгляду не встановлено, обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись поблизу с. Петропавлівка, Куп`янського району, Харківської області знайшов бойові припаси: запал від гранати УЗРГМ з маркуванням наступного змісту «97-76 УЗРГМ 583», та корпус гранати РГД-5 з маркуванням наступного змісту « ^-121-71 Т», та діючи з умислом на незаконне придбання бойових припасів, діючи всупереч вимогам Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолодженої зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998, взяв вказані предмети, після чого, діючи з умислом на незаконне носіння та зберігання бойових припасів, вільно носив їх в кармані своєї куртки.

12 02 2019 о 12-27 годині в ході складання адміністративного протоколу та поверхневого огляду ОСОБА_7 в кімнаті для затриманих і доставлених Куп`янського ВП, в кармані його куртки виявлено та вилучено запал від гранати УЗРГМ з маркуванням наступного змісту «97-76 УЗРГМ 583», та корпус гранати РГД-5 з маркуванням наступного змісту «^-121-71 Т», які згідно висновку судової вибухово-технічної експертизи № 4/58СЕ-19 від 15 03 2019 являються: корпусом ручної осколкової гранати РГД-5, спорядженим розривним зарядом (згідно інформаційних джерел вибухова речовина тротил, масою-116 г), та запалом до ручних гранат типу УЗРГМ, спорядженим вибуховою речовиною (згідно інформаційних джерел комбінованим зарядом ініціюючої вибухової речовини ТНРС (тринітрорезорцинат свинцю) масою 0,1 г та азису свинцю масою - 0,2 г., а також зарядом бризантної речовини підвищеної потужності тетрил (ТЕН або гексоген) масою - 1,02 г.), які в своїй сукупності (штатному з`єднанні) утворюють ручну гранату РГД-5, яка відноситься до категорії боєприпаси.

Крім того, ОСОБА_7 маючи на той час, статус підозрюваного у кримінальному провадженні №0002904 від 19 12 2018 за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 297, ч. 1 ст. 263 КК України, 16.05.2019 був запрошений до службового кабінету №214 слідчого у кримінальному провадженні - начальника відділення СВ Куп`янського ВП ГУНП Харківської області майора поліції ОСОБА_15 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , де у період з 17:47 год. по 18:15 год. здійснювався допит його в якості підозрюваного. У ході проведення слідчої дії, підозрюваному ОСОБА_7 слідчим повідомлено про необхідність внесення на розгляд суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою уникнення застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, усвідомлюючи, що ОСОБА_15 є службовою особою органів внутрішніх справ України, перебуває на посаді начальника відділення СВ Куп`янського ВП ГУНП Харківської області та є слідчим у кримінальному провадженні, тобто, є службовою особою, яка займає відповідальне становище, запропонував останньому прийняти від нього неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 2000 грн., на що ОСОБА_15 відмовився та роз`яснив ОСОБА_7 , що його дії є незаконними та він може бути притягнутий до відповідальності. Після закінчення допиту ОСОБА_7 був викликаний слідчим на наступний день для здійснення процесуальних дій у провадженні.

Продовжуючи свої злочинні дії, охоплені єдиним злочинним умислом на надання неправомірної вигоди слідчому, ОСОБА_7 17 05 2019 року у період часу з 18-00 години по 18-30 годину, перебуваючи у службовому кабінеті №214 слідчого у кримінальному провадженні - начальника відділення СВ Куп`янського ВП ГУНП Харківської області майора поліції ОСОБА_15 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , будучи запрошеним для вручення йому клопотання до суду про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, переслідуючи намір уникнення взяття його під варту або обрання більш м`якого запобіжного заходу, після отримання від слідчого примірника відповідного клопотання до суду, будучи неодноразово попередженим про кримінальну відповідальність за надання службовій особі неправомірної вигоди, нехтуючи можливим настанням відповідальності, діючи умисно, дістав із задньої кишені штанів грошові кошти в сумі 2000 грн. та поклав їх на стіл ОСОБА_15 .

У свою чергу, ОСОБА_15 відмовився прийняти вказані грошові кошти та знову роз`яснив ОСОБА_7 про здійснення незаконних дій. У ході огляду місця події о 18-35 17 05 2019 у службовому кабінеті № 214 адміністративної будівлі Куп`янського ВП ГУНП Харківської області за адресою: Харківська область, м. Куп`янськ, вул. Харківська, 14 вказані грошові кошти вилучені працівниками поліції.

Судом першої інстанції вищевказані дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та поєднане з проникненням у житло; за ч.3 ст. 297КК України, наруга над могилою та незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, вчинене з корисливих мотивів; за ч. 1 ст. 263 КК України, незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу; за ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 369КК України, закінчений замах на надання службовій особі, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди за вчинення нею будь-яких дій в інтересах того, хто пропонує чи надає такої вигоди з використанням наданого їй службового становища.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, яку в судовому засіданні суду апеляційної інстанції уточнив в частині не оскарження фактичних обставин справи та посилався лише на надмірну суворість призначеного покарання, у зв`язку з чим просив про його пом`якшення, шляхом застосування при його призначенні положень ст. 69 КК України та про призначення йому мінімального покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог посилався на наявність таких пом`якшуючих обставин, як визнання ним своєї вини у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та наявність у нього певного захворювання, пов`язаного з відсутністю зору.

Вказаний вирок оскаржено також прокурором, проте останній до початку розгляду справи відмовився від своїх апеляційних вимог, подавши відповідну письмову заяву.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого та просили про її задоволення.

Прокурор не вбачала підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Потерпілі про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином. Будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду апеляційної скарги без їх участі, до суду не надавали.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та фактичні обставини їх вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що стосується апеляційних доводів щодо суворості призначеного ОСОБА_7 покарання, то відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, особу ОСОБА_7 , який ніде не працює, раніше судимий за вчинення умисних злочинів проти власності, судимість не знята і не погашена, у встановленому законом порядку, за місцем проживання скарги на його поведінку відсутні.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України суд визнав щире каяття за певними епізодами кримінальних правопорушень.

При цьому, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до вимог ст. 67 КК України, судом встановлено вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Навівши зазначені обставини суд визначив обвинуваченому саме такий строк покарання в межах санкцій статей.

Таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому, слід звернути увагу на те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є максимально наближеним до мінімального, що передбачене санкціями інкримінованих йому статей.

Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, колегія суддів не знаходить.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений просить про застосування при призначенні йому покарання положень ст. 69 КК України, проте колегія суддів наголошує, що додаткових та неврахованих судом першої інстанції фактів, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим умисних кримінальних правопорушень та які б слугували безумовними підставами для пом`якшення обвинуваченому покарання із застосуванням статті 69 КК України не встановлено.

Аналогічний принцип застосування положень ст.69 КК України викладений і в постанові Верховного Суду від 14.06.2018 року по справі № 686/16363/16-к.

Таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття у вчиненому, було враховано судом першої інстанції, на підставі чого зроблено обґрунтований висновок про те, що лише такий вид покарання, як позбавлення волі строком на п`ять років один місяць, в межах санкцій інкримінованих обвинуваченому статей, у даному випадку буде дієвим для досягнення такої мети як виправлення обвинуваченого.

Що стосується твердження ОСОБА_7 про наявність у його діях активного сприяння розкриттю злочинів, то колегія суддів констатує.

Активне сприяння розкриттю злочину припускає надання особою органам досудового розслідування будь якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи.

З обвинувального акту вбачається, що орган досудового розслідування за кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 297, ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 369 КК України, вчиненими ОСОБА_7 не визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого - активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, що свідчить про те, що ОСОБА_7 не надавав органам досудового розслідування будь - якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи.

Водночас слід зазначити, що в апеляційній скарзі ОСОБА_7 не зазначив, які саме його дії слід розцінити як активне сприяння розкриттю злочинів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у діях ОСОБА_7 відсутні ознаки активного сприяння розкриттю злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 297, ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 369 КК України, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги щодо необхідності визнання такої обставини, пом`якшуючою при призначенні обвинуваченому покарання є необґрунтованими та позбавленими правових підстав.

Наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 матері, брата, бабусі, дідуся, а також зорових вад (які, до речі, нічим не підтверджені), на думку колегії суддів не є такими обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим умисних кримінальних правопорушень та не можуть слугувати безумовними підставами для пом`якшення обвинуваченому покарання, враховуючи, що призначене покарання не є максимальним, що передбачене санкціями інкримінованих обвинуваченому статей.

Усі інші доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як свідчить оскаржуваний вирок, зазначені обставини були враховані судом першої інстанції, на підставі чого зроблено обґрунтований висновок про те, що саме такий вид покарання, як позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць, у даному випадку буде дієвим для досягнення такої мети як виправлення обвинуваченого.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

З урахуванням викладеного, підстав для зміни вироку та призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 02 12 2020 року по справі щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 297, ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 369 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ______________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4