Справа №705/2376/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2024 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючої-судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

законного представника ОСОБА_5 ,

особа відносно якої розглядається клопотання ОСОБА_6

представника служби у справах дітей ОСОБА_7

представника ювенальної поліції ОСОБА_8

розглянувши у судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру по кримінальному провадженню № 0000287 внесеному 26.02.2017 в ЄРДР за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, відносно до малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Синиця, Христинівського району Черкаської області, українця, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

ВСТАНОВИВ:

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області надійшло клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно малолітнього ОСОБА_6 за вчинення суспільно - небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Судом установлено, що ОСОБА_6 будучи малолітнім, вчинив суспільно-небезпечне діяння при таких обставинах.

26.02.2017 року близько 16 год. 30 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи на другому поверсі магазину ТОВ Фудком «Велмарт», що по вул. Гайдамацькій, 4 м. Умань, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, з торгівельної полиці вказаного магазину таємно викрав мобільний телефон Apple Ipod touch 4 (Iphone 5S), що належить ТОВ Фудком «Велмарт», чим спричинив матеріальної шкоди на суму 20000 грн.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив суспільно - небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Вказане діяння вчинене малолітнім ОСОБА_6 після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення чотирнадцятирічного віку, з якого відповідно до ст. 22 КК України настає кримінальна відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_6 вказав, що обставини викладені в клопотанні про застосування відносно нього примусових заходів виховного характеру, визнає в повному обсязі. Та у зв`язку з тим, що він досяг повноліття просить суд прийняти рішення про відмову у застосуванні примусових заходів виховного характеру за ч. 1 ст. 185 КК України. Зазначив, що в судові засідання не з`являвся у зв`язку з тим, що хворів.

Окрім визнання вини ОСОБА_6 , його вина у вчиненні суспільно-небезпечного діяння підтверджується наступними доказами дослідженими в судовому засіданні:

- витягом з ЄРДР від 26.02.2017 за ч.1 ст.185 КК України;

- довідкою вартості товару від 26.02.2017 р.;

-заявою керуючого ТОВ Фудком«Велмарт»;

- протоколом огляду предмету, а саме CD-R диску та скріншотами до нього;

У судовому засіданні прокурор просила відмовити у задоволенні клопотання щодо застосування примусових заходів виховного характеру щодо ОСОБА_6 , який вчинив суспільно-небезпечне діяння, у зв`язку із досягненням ОСОБА_6 , на момент розгляду клопотання, повноліття.

Захисник та законний представник особи відносно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, а також представники служби у справах дітей та ювенальної поліції у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні клопотання, оскільки ОСОБА_6 на цей час вже є повнолітнім та до нього не можна застосувати примусові заходи виховного характеру.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 КК України, суд застосовує до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього кодексу.

Частина 2 статті 105 КК України передбачає застосування примусових заходів виховного характеру саме до неповнолітнього.

Згідно зі ст. 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з п. 3 ч. 1 ст. 501 КПК України, під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує питання чи слід застосувати до неповнолітнього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Відповідно до частини 1 статті 501 КПК України, під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння;

2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння;

3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Виходячи зі змісту ст.ст. 97, 105 КК України, ст.ст. 498, 501 КПК України, примусовий захід виховного характеру є специфічним заходом, який застосовується лише до неповнолітнього. Тобто примусові заходи виховного характеру, передбачені законом України про кримінальну відповідальність, застосовуються не лише за умови вчинення особою, яка після досягнення 11-річного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, і якщо під час постановлення ухвали щодо застосування таких заходів, особа перебувала у неповнолітньому віці.

Відповідно до ч. 2 ст. 500 КПК України, судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Таку позицію викладено у постанові Верховного Суду колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду 12 квітня 2018 року у справі № 198/8/17, провадження № 51-609 км 17.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Судом встановлено, що на момент розгляду клопотання судом, ОСОБА_6 досяг повноліття, що в свою чергу виключає можливість застосування до нього примусових заходів виховного характеру.

Керуючись ст.ст. 124, 128, 129, 369, 370, 371, 372, 498, 500, 501 КПК України, ст.ст. 97, 105 КК України, суд -

УХВАЛИВ:

У застосуванні примусових заходів виховного характеру до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України відмовити, у зв`язку із досягненням ОСОБА_6 на час постановлення ухвали повноліття.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Черкаського апеляційного суду через Уманський міськрайонний суд Черкаської області.

Суддя ОСОБА_9