Справа № 336/5932/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника органу пробації ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_5 про вирішення питання щодо застосування покарання за наявності кількох вироків стосовно громадянина

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 22.06.2023 року вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя за ч.1 ст. 125 Кримінального кодексу України до 120 годин громадських робіт,

встановив:

13.12.2023 до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя надійшло вище вказане подання.

В обґрунтування подання зазначено, що на обліку Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області з 13.09.2023 перебуває ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який засуджений 23.06.2023 року вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя за ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України до 120 годин громадських робіт.

14.11.2023 на виконання до уповноваженого органу з питань пробації надійшов вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 03.10.2023, згідно якого ОСОБА_6 засуджений за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 23.06.2023 при призначенні статочного покарання за вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 03.10.2023, в порядку ст. 71 КК України, не врахований.

Представник органу пробації подання підтримала, посилаючись на обставини, викладені у поданні.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що вироки відносно ОСОБА_6 слід виконувати окремо один від одного.

В судове засідання ОСОБА_7 не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши сторін, дослідивши подання та додані до нього вироки відносно ОСОБА_6 , суд приходить до наступного.

У відповідності до п.11, п.14 ч.1ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання, зокрема: про застосування покарання за наявності кількох вироків; інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Із змісту даної статті вбачається, що питання визначення порядку застосування покарання за наявності декількох вироків можуть вирішуватися на стадії виконання вироку у випадках, якщо стосовно засудженого є не звернений до виконання вирок, про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, і тому суд не призначив покарання за правилами ст. 71 КК України (п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»).

Як вбачається із матеріалів справи, вищезазначені вироки відносно ОСОБА_6 набрали законної сили та усі направлені на виконання до Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області, де перебувають на виконанні.

Згідно роз`яснень, котрі містяться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку у першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

За аналогією можна зробити висновок, що у випадку із засудженим ОСОБА_6 , застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Згідно з ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Слід зазначити, що відповідно до ст.1 КК України та ст.2 КПК України завданням Кримінального кодексу України та кримінального провадження є захист особи, охорона її прав, свобод та законних інтересів.

Також, суд звертає увагу на роз`яснення, викладені в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 1990 року «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних із виконанням вироків», з яких вбачається, що не підлягають розгляду у порядку, передбаченому ст. 539 КПК України, питання, які порушують суть вироку і погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків у частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Зокрема, відповідно до роз`яснень, котрі містяться у вищезазначеній постанові, не можна уточнювати призначене покарання (як основне так і додаткове) щодо його виду та строку й призначити покарання за кожний злочин окремо, якщо суд призначив покарання тільки за сукупністю злочинів, або призначити покарання за сукупністю злочинів, якщо його було призначено за кожний злочин окремо, призначити покарання за сукупністю вироків, коли при винесенні останнього за часом вироку суду було відомо про наявність інших невиконаних вироків, але питання про призначення покарання згідно зі ст. 43 КК України (1960 року) не було вирішено.

Крім того, у порядку передбаченому розділом VІІІ КПК України, суд може вирішувати на стадії виконання вироків, лише ті питання, які не стосуються суті вироку, і не тягнуть погіршення становища засудженого. Не підлягають розгляду у такому порядку питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Суд не вбачає перешкод для самостійного виконання двох вищезазначених вироків суду відносно засудженого ОСОБА_6 .

З урахуванням вище викладеного, беручи до уваги позицію прокурора, суд вважає за необхідне вирішити питання про застосування покарання за наявності кількох вироків шляхом їх самостійного виконання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визначити, що вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 23.06.2023, яким ОСОБА_6 засудженого за ч.1 ст. 125 Кримінального кодексу України до 120 годин громадських робіт, слід виконувати окремо один від вироку Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 03.10.2023 року, тобто вироки виконувати окремо один від одного.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1

.