ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/5007/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1357/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 10 жовтня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, 8 вересня 2023 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_8 про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Своє рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений не став на шлях виправлення, за період відбування покарання отримав 4 стягнення та 3 заохочення, не працевлаштований, характеризується посередньо, що свідчить про відсутність його стабільної позитивної та активної поведінки протягом всього часу відбування покарання, у зв`язку з чим, ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до засудженого умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що засуджений ОСОБА_7 приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Професія» та за час відбування покарання здобув три професії, а станом на цей час здобуває ще одну.

Крім того, ОСОБА_7 приймає участь у роботі самодіяльних організацій «Редакція стінної газети», підтримує зв`язки з рідними шляхом листування, отримує від них посилки та передачі.

Звертає увагу, що суд першої інстанції не взяв до уваги характеристику засудженого та врахував оцінку, надану колонією, в якій штучно було занижено бали, адже станом на кінець липня 2023 року у нього був загальний бал 76, але після подання клопотання про умовно-дострокове звільнення, показник знизився до 62 балів.

До того ж, відповідно до Методики визначення ступеня виправлення засудженого, якщо бал становить «61» та вище, то засуджений став на шлях виправлення (довів своє виправлення) та має бути представлений до заміни покарання на підставі ст.ст. 81, 82 КК України.

Також зазначає, що ОСОБА_7 перебуває у цивільному шлюбі, планує створити стійку соціально корисну сім`ю та мешкати за адресою реєстрації і фактичного проживання своєї цивільної дружини.

Також суд не врахував, що ОСОБА_7 вину визнав повністю та щиро розкаявся.

Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та рішення суду просив залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 відбуває покарання в Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2013 року, яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, та засуджений (з урахуванням ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 31 липня 2013 року) до остаточного покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна (а.с. 19-41).

У відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 у місцях позбавлення волі знаходиться з 13 вересня 2019 року (а.с. 50).

Під час тримання в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

У Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» відбуває покарання з 25 жовтня 2019 року, під час відбування покарання отримав 1 заохочення, стягнень не має.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час перебування у місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 характеризується наступним чином.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики від 6 жовтня 2023 року, засуджений ОСОБА_7 допустив 4 порушення вимог режиму відбування покарання, які виразилися в порушенні розпорядку дня, форми одягу та у нетактовній поведінці. За виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки має 3 заохочення. За характером спокійний, врівноважений, у відношенні із засудженими неконфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної та негативної спрямованості. У відношенні до персоналу установи грубощів не проявляє, передбачені законом вимоги персоналу установи виконує під контролем. Дотримується вимог санітарії та гігієни, спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Виконує роботи із самообслуговування, має задовільний рівень необхідних навичок. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює належний догляд, використовує тільки за призначенням. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться з позитивною ініціативою. На виробництві установи не працевлаштований, але на добровільний та безоплатній основі виконує роботи з благоустрою у відділенні СПС. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки та безпеки праці. Приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Професія». Прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, здобув професії «Токар 2-го розряду» та «Стропольщик 2-го розряду». Приймає участь у роботі самодіяльних організацій засуджених, а саме у раді колективу засуджених відділення СПС та в редакції стінної газети, але без ініціативи. Під час відбування покарання перебуває на профілактичному обліку як особа, засуджена за вчинення шахрайських дій. За вироком суду має позов у сумі 304 000 гривень, але виконавчі листи на стягнення боргу відсутні. У скоєному злочині вину визнає, але щирого каяття не вбачається (а.с. 50).

Разом з тим, як вбачається з цієї ж характеристики, засудженому ОСОБА_7 17 березня 2022 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України; 26 січня 2023 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України; 15 червня 2023 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України (а.с. 50).

Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС, на ОСОБА_7 під час відбування покарання було накладено 4 стягнення у вигляді двох попереджень, однієї догани та однієї суворої догани, а також лише 3 заохочення (а.с. 51).

Відсутність будь-яких заохочень за перші більш ніж два з половиною роки перебування у місцях позбавлення волі з 13 вересня 2019 року по 7 квітня 2022 року, а також вказані вище стягнення, які хоча на час звернення з цим клопотанням до суду були погашені або зняті, але систематичність та факт їх накладення свідчить про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про працевлаштування засудженого вбачається, що ОСОБА_7 за період з березня 2022 року по серпень 2023 року взагалі не працював, що не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці (а.с. 53).

До того ж, виконання робіт з благоустрою установи та поліпшення житлово-побутових умов не є підставою для умовно-дострокового звільнення, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України, виконання таких робіт є обов`язком, а не правом засудженого.

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що засуджений ОСОБА_7 приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Професія», за час відбування покарання здобув три професії, приймає участь у роботі самодіяльних організацій «Редакція стінної газети», підтримує зв`язки з рідними шляхом листування, отримує від них посилки та передачі, провину у скоєному злочині визнав та розкаюється, перебуває у цивільному шлюбі, планує створити стійку соціально корисну сім`ю та мешкати за адресою реєстрації і фактичного проживання своєї цивільної дружини, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не є тими підставами, які дають засудженому право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що комісія установи відбування покарання штучно занизила ОСОБА_7 бали у висновку щодо ступеня його виправлення, оскільки жодних доказів на підтвердження цього стороною захисту надано не було.

Не погоджується колегія суддів і з доводами захисника засудженого про те, що бали ОСОБА_7 були пораховані невірно (62 замість 63), оскільки якщо взяти до уваги висновок щодо ступеня виправлення засудженого та здійснити прості арифметичні розрахунки, то можна дійти до висновку, що саме кількість балів «62» є правильною.

Колегія суддів також не може не врахувати, що під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_7 свою вину не визнавав, протягом 6 років ухилявся від відбування покарання, завдану матеріальну шкоду навіть частково не відшкодував.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки судом першої інстанції було враховано всі обставини при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_7 умовно-достроково.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення та перевиховання і не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 10 жовтня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 317/5007/23