Справа № 463/171/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1200/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 463/171/23 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

представника потерпілих -

адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2023 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк відбування основного покарання ОСОБА_5 визначено рахувати з часу звернення вироку до виконання.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 30.09.2022 близько 14.30 год., керуючи автомобілем марки "ВАЗ 21043", реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним у крайній лівій смузі руху по вулиці Пасічній у м. Львові в напрямку до вулиці Зеленої у м. Львові, поблизу будинку №84Д, що на вулиці Пасічній у м. Львові, проїжджаючи нерегульований пішохідний перехід всупереч ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», згідно з якою учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, порушив вимоги чинних розділів ПДР, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 136 від 06.03.2013, а саме: п.п.1.5; 1.10 (в частині значень термінів «небезпека для руху» та «пішохідний перехід»); 2.3 (підпункту «б» і «д»), 18.1 та 18.4, які виразились в тому, що він, керуючи технічно-справним транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не відреагував на її зміну, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу перед яким у правій смузі руху зменшував швидкість, а в подальшому зупинився попутний транспортний засіб, своєчасно не зменшив швидкість та не зупинив свій транспортний засіб, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди наїзд на пішоходів ОСОБА_9 та малолітнього ОСОБА_10 , які в цей час переходили проїзну частину дороги вулиці Пасічної, з права на ліво, відносно напрямку руху автомобіля.

У результаті порушення водієм ОСОБА_5 Правил дорожнього руху, пішоходи: ОСОБА_9 отримала: розлиті крововиливи навколо обох очей, синці обличчя зліва, правого ліктьового суглоба, правої ноги; множинні садна лівої руки та обох стоп. Закритий перелом міжвиросткового підвищення лівої гомілки та перелом головки лівої малогомілкової кістки зі зміщенням відламків. Закритий травматичний розрив ключично-акромального з`єднання зліва. Симптом «окулярів» обох очей, кон`юнктивіт обох очей. Міопія слабкого ступеня обох очей. Забій виличної кістки зліва, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я, та малолітній пішохід ОСОБА_10 отримав: струс головного мозку, закритий перелом кісток правого передпліччя, розрив лівої нирки, синців в поперековій ділянці ліворуч, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду щодо нього скасувати, та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог, обвинувачений зазначає, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні його клопотання про призначення судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_10 , за результатами проведення якої можливо б було з`ясувати як вплинули вроджені фізичні вади ОСОБА_10 на тяжкість транспортного травматизму.

Апелянт вважає, що тяжкі тілесні ушкодження можуть бути наслідком, у тому числі, і фізичного стану потерпілого до транспортної події, що, на його думку, впливає на кваліфікацію його діяння.

Звертає увагу, що суд також не допитав свідка ОСОБА_11 , яка у показаннях, наданих під час досудового розслідування 26.11.2022, повідомила, що автомобіль ВАЗ синього кольору гальмував, тобто він виконав вимоги п.18.1 ПДР.

Обвинувачений ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав з наведених в ній мотивів. Просив вирок скасувати та призначити новий розгляду у суді першої інстанції.

Прокурор ОСОБА_7 апеляційну скаргу заперечив, вирок суду щодо ОСОБА_5 вважає законним та обґрунтованим.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_8 не погодилася з доводами апеляційної скарги обвинуваченого, вважає такі безпідставними та необґрунтованими.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , думку прокурора ОСОБА_7 щодо законності судового рішення, представника потерпілих ОСОБА_8 , обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону місцевим судом було дотримано в повній мірі.

Так, вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого правопорушення підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені у суді першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_5 у суді першої та апеляційної інстанції свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення визнав частково. Вважає, що потерпіла з дитиною порушила ПДР, оскільки раптово вибігла на пішохідний перехід, не контролюючи дитину.

Незважаючи на часткове визнання вини, вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повністю доводиться зібраними та дослідженими доказами, зокрема показаннями потерпілої ОСОБА_9 , законного представника потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ; протоколом огляду місця ДТП від 30.09.2022, схемою та фототаблицею до нього; відеозаписом з камер відеоспостереження, на якому зафіксовано обставини вчинення ДТП; висновком експерта № 107/2022 від 03.10.2022 щодо проведеної судово-медичної експертизи ОСОБА_9 ; висновком експерта № 218/22 від 06.10.2022 щодо проведеної судово-медичної експертизи малолітнього ОСОБА_10 ; висновком експерта № СЕ-19/114-22/17632-ІТ від 28.10.2022; висновком експерта № СЕ-19/114-22/17683-ІТ від 02.11.2022; висновком експерта № СЕ-19/114-22/18358 від 21.11.2022.

Апеляційний суд вважає надуманими доводи обвинуваченого про те, що судом безпідставно відмовлено йому у призначенні додаткової судово-медичної експертизи ОСОБА_10 з метою з`ясування, чи вроджені фізичні вади потерпілого вплинули на тяжкість тілесних ушкоджень, та суд розцінює такі як обрану лінію захисту обвинуваченого з метою уникнення ним відповідальності, а тому ставиться до таких доводів критично.

Адже, як вбачається з висновку експерта № 218/22 від 06.10.2022 у медичній карті стаціонарного хворого № 60141 та при огляді дитини ОСОБА_10 було виявлено: струс головного мозку, закритий перелом кісток правого передпліччя, розрив лівої нирки, синці в поперековій ділянці ліворуч. Вказані ушкодження могли утворитись 30 вересня 2022 року від контакту з виступаючими частинами кузова автомобіля з послідуючим падінням на тверду поверхню та не могли утворитись внаслідок самовільного падіння на площину з висоти власного росту і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення.

Тобто, відповідно до вищевказаного висновку судово-медичної експертизи, чітко зазначено, що тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, закритого перелому кісток правого передпліччя, розриву лівої нирки, які отримав потерпілий ОСОБА_10 перебувають у причиново-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

При цьому, слід зазначити, що обвинувачений ОСОБА_5 не заперечує, що вчинив наїзд на потерпілого ОСОБА_10 .

За таких обставин підстави для призначення додаткової судово-медичної експертизи ОСОБА_10 не має.

Безпідставними є твердження обвинуваченого, що він виконав вимоги п. 18.1 ПДР.

Відповідно до п.18.1 ПДР водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. А відповідно до п. 18.4 ПДР, якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Як вбачається з відеозапису з камер відеоспостережень, на якому зафіксовано момент дорожньо-транспортної пригоди, вантажний автомобіль «ТАТА», який рухався у правій крайній смузі зупинився перед пішохідним переходом, щоб пропустити пішоходів, у той же час водій автомобіля «ВАЗ 21043», всупереч вимогам ПДР (п.п. 18.1, 18.4), жодних дій для зменшення швидкості чи зупинки перед нерегульованим пішохідним переходом не вчинив, внаслідок чого, не зменшуючи швидкості, здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_9 та малолітнього ОСОБА_10 , які в цей час переходили проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу.

Щодо твердження апелянта про те, що судом не допитано свідка ОСОБА_11 , яка зі слів обвинуваченого у показаннях під час досудового розслідування заявила, що «автомобіль ВАЗ (синього кольору) пізно почав тормозити..», що на думку апелянта, підтверджує той факт, що він дотримався вимог п. 18.1 ПДР, слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження у судовому засіданні від 22.03.2023 судом задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про допит свідків, у тому числі свідка ОСОБА_11 .

Згідно з матеріалами кримінального провадження суд неодноразово скеровував свідку ОСОБА_11 повідомлення про виклик у судові засідання, проте такі поверталися з приміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Разом з тим вина ОСОБА_5 підтверджується і іншими доказами у справі, зокрема показаннями свідка ОСОБА_15 , який у суді першої інстанції повідомив, що він рухався вантажним автомобілем «ТАТА» по вул. Пасічній у м. Львові, на якій по дві смуги руху в одну та іншу сторону. Наближаючись до пішохідного переходу, рухаючись у правій крайній смузі руху, він зупинився щоб пропустити жінку з дитиною. У цей час, коли потерпілі пройшли по пішохідному переходу одну смугу руху, водій на «Жигулях», який рухався лівою смугою збив їх. Додатково зазначив, що водій автомобіля ВАЗ міг бачити пішоходів, так як місце ДТП оглядається добре, жінка в правій руці тримала дитину з самокатом.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, дійшов правильного висновку щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфікувавши його дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

В оскаржуваному вироку районний суд навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених у судовому засіданні доказів із зазначенням підстав, із яких приймає одні докази та відкидає інші.

У ході аналізу доводів апеляційної скарги, підстав для скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, встановлено не було, адже винуватість ОСОБА_5 підтверджується належними, допустимими, достовірними доказаними, безпосередньо дослідженими та оціненими на основі власного переконання судом першої інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції допущено не було.

При призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, скоєним із необережності, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, обставини, що пом`якшують покарання часткове відшкодування шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , позицію потерпілої, і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення останньому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, яке наближене до мінімального відповідно до санкції вказаної статті.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи і вимоги апеляційної скарги обвинуваченого і не знаходить підстав для скасування вироку, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2023 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

с у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4