Провадження № 1-в/638/29/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 (в режимі відеокоференції),

представника ДУ «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі положень статті 81 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Клопотання обґрунтовано тим, що засуджений відбуває покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2020 року за ч.ч. 2, 3 ст. 185, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України у виді 4 років позбавлення волі в Державній установі «Олексіївська виправна колонія (№ 25)», за час відбування покарання вимоги режиму тримання не порушував, має заохочення.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, зазначивши, що засуджений характеризується посередньо, вказав на психологічну характеристику, відповідно до якої ОСОБА_4 має високу реактивність у поведінці, що сприятиме поганому усвідомленню власних дій, схильний до проявів гетероагресії у стресових ситуаціях або у стані фрустрації через неможливість задоволення власних гіпертрофованих потреб, крім того, засуджений більшу частину відбутого строку не працював, судові витрати не погасив.

Засуджений в режимі відеоконференції в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити, зазначив, що має бажання та мотивацію захищати територіальну цілісність держави, про наявність непогашений судових витрат повідомлений не був, має жагу працювати та заробляти кошти.

Представник ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» ОСОБА_5 в режимі відеоконференції повідомив, що засуджений характеризується посередньо.

Дослідивши матеріали особової справи засудженого та клопотання про умовно-дострокове звільнення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 з наступних підстав.

Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч.ч. 2, 3 ст. 185, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислюється з моменту виконання вироку 02 лютого 2021 року, кінець строку відбування покарання 02 березня 2025 року. Фактично відбутий строк покарання 2 роки, 8 місяців, 28 днів.

Відповідно до характеристики засудженого ОСОБА_4 від 23 січня 2024 року засуджений за період відбування покарання вимоги режиму відбування покарання не порушував, мав 2 заохочення та одне стягнення, до праці ставиться з розумною ініціативою. У відносинах з іншими засудженими неконфліктний, але позитивного прикладу для інших засуджених не подає. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться задовільно.

25 жовтня 2023 року комісією з розгляду питань щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, встановлення адміністративного нагляду та переведення засуджених на підставах встановлених ст.ст. 10, 50, 57, 93, 101, 147, 151-1 КВК України прийнято рішення відмовити в направленні до суду матеріалів для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, як особі, яка сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довела своє виправлення.

Відповідно до табелю виходу на роботу процент виконання ОСОБА_4 роботи є низьким, норми виробітки не виконував в повному обсязі.

Зважаючи на зазначене вище, суд дійшов висновку, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, оскільки засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» (далі Постанова ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року), умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі положень ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Пунктом 2 Постанови ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанова ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Таким чином, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання, зміст зазначених вище матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це визначено вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2020 року.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про неможливість застосування до засудженого ОСОБА_4 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та вважає клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537,539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі положень ст. 81 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвалу складено 30 січня 2024 року.

Головуючий