УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 1416/4010/12

провадження № 51-6106 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2023 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 06 липня 2023 року,

встановив:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, призначеного вироком апеляційного суду Миколаївської області від 25 вересня 2012 року, у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого суду, адвокат ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, за результатом розгляду якої колегія суддів Миколаївського апеляційного суду від 06 липня 2023 року залишила його апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2023 року - без зміни.

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , просить скасувати оскаржувані судові рішення та постановити ухвалу, якою звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши долучені до неї копії оскаржуваних судових рішень та інші документи, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.2015 року № 3-рп/2015 зазначено, що, встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.

Отже, Конституцією України допускається можливість обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, однак воно не може бути свавільним та несправедливим. Таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України; переслідувати легітимну мету; бути обумовленим суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим.

Статтею 424 КПК України передбачено судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку. Відповідно до частин 1, 2 цієї статті у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, та судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції, а також ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвали суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених КПК України.

Питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за правилами розділу VIII КПК України «Виконання судових рішень». Порядок їх вирішення врегульовано статтею 539 цього Кодексу, згідно з якою за наслідками розгляду відповідного клопотання (подання) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом, суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Статтею 537 КПК України визначено питання, які вирішуються судом під час виконання вироку. Разом з тим, оскарження зазначених судових рішень у касаційному порядку Розділом VIII «Виконання судових рішень» не передбачено.

Зі змісту оскаржуваних ухвал убачається, що вони за змістом стосуються питання, пов`язаного із виконанням вироку і постановлені відповідно до розділу VIII «Виконання судових рішень» КПК України. На це вказують посилання в оскаржуваному рішенні місцевого суду на положення ст. ст. 537-539 КПК України.

Отже, виходячи з положень п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України та статей 424, 539 КПК України, вказані рішення не можуть бути предметом перевірки в касаційному порядку.

Така позиція узгоджується з правовими висновками, які містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року (№13-38кс18) та об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 березня 2019 року (№756/9514/15-к).

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані судові рішення не можуть бути предметом перегляду суду касаційної інстанції, а тому у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2023 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 06 липня 2023 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3