н/п 1-кп/766/1207/24
УХВАЛА

про продовження строку дії запобіжного заходу

18 січня 2024 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції з ДУ "Київський слідчий ізолятор"), захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Херсон клопотання сторони обвинувачення за кримінальним провадженням № 0000593 від 31 жовтня 2022 року щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Томської області рф, громадянина України, пенсіонера, інваліда 3 групи, директора ТОВ «ІКСОРА», зі слів на утриманні непрацездатна дружина, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , обґрунтовуючи свою позицію тим, що підстав для зміни або скасування запобіжного заходу останньому не вбачається, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти існуючим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України, при цьому наявні ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується або вчинити інше кримінальне правопорушення (п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України).

Зокрема прокурор зазначив, що існування ризику переховування обвинуваченого від суду обумовлено тяжкістю інкримінованого ОСОБА_4 злочину та суворістю можливого покарання. Крім того, ОСОБА_4 під час досудового розслідування, будучи повідомленим про необхідність явки до слідчого на 10:00 год. 01 грудня 2022 року та на 10-00 год. 08.12.2022 р. за викликом не прибув, тобто не виконав належним чином процесуальні обов`язки. Також, 06 грудня 2022 року ОСОБА_4 затримано при спробі перетнути державний кордон України. Прокурор вважає, що на наявність ризику переховування впливає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, як наслідок може бути вжито заходів щодо відчуження чи приховування майна.

Вважає, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних та інших учасників кримінального провадження, оскільки після ознайомлення з матеріалами досудового розслідування йому відомі персональні дані, засоби зв`язку та місце проживання свідків, а тому обвинувачений, особисто або через зв`язки з невстановленими особами - представниками збройних сил, організацій російської федерації або громадян України, які з ними співпрацюють намагатиметься вплинути на свідків.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення прокурор обґрунтував тим, що метою вчинення ОСОБА_4 злочину було пособництво державі - агресору російській федерації та її збройним формуванням шляхом добровільного збору, підготовки та передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням в тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора в м.Херсон, а тому розуміючи, що іноземна держава - російська федерація, в тому числі спецслужби і військовослужбовці зс рф та інші правоохоронні органи рф можуть забезпечити його переховування на території російської федерації, може продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується чи вчинити інші протиправні дії на користь іноземної держави рф з якою Україна перебуває в стані збройного конфлікту.

Крім того, обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, шляхом невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків, як з метою уникнення кримінальної відповідальності, так і сприяння в уникненні такої відповідальності іншими причетними особами.

На думку сторони обвинувачення запобігти вказаним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання.

Захисник ОСОБА_5 заперечував щодо клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилався на відсутність ризиків та відповідно необґрунтованості клопотання. У справі є спірним лише оцінка дій обвинуваченого, невірна кваліфікація. Ризик переховування не доведений, тому що ОСОБА_4 був викликаний на 01.12.2022 як свідок, а на виклик на 08.12.2022 він взагалі не міг з`явитися, оскільки затриманий 06.12.2022 р. Ризик переховування у зв`язку із тяжкістю можливого покарання суперечить практиці ЄСПЛ. Ризику впливу на свідків не існує, оскільки їх покази не оспорюються. Відсутнє існування ризику перешкоджання кримінальному провадженню, в обвинувальному акті вказано пом`якшуючою покарання обставиною активне сприяння розкриттю злочину. ОСОБА_4 70 років, він хворий, в нього з`явилися хвороби, яких на час взяття під варту не було, а ризик продовження чи повторення інкримінованої протиправної поведінки відсутній через деокупацію міста Херсон. Вік та стан здоров`я обвинуваченого впливають на можливість його участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, оскільки внаслідок поганої якості зв`язку та проблем зі слухом обвинувачений не чує, що відбувається в судовому засіданні.

Захисник ОСОБА_6 заперечувала щодо продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурором не обґрунтовано доказами наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які на думку захисника, відсутні, підтримала виступ адвоката ОСОБА_5 . Вказувала на те, що обвинувачений має бездоганну репутацію та її батько завжди говорив, що лише коли ОСОБА_4 був начальником ДАІ в м.Херсоні був порядок.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію захисників. Вказував на те, що коли його викликали на 1 грудня він спитав як кого та йому відповіли, що як свідка. Крім того у нього забрали документи (паспорт, пенсійне, водійські права тощо) та повернули на прохідну підприємства приблизно о 18-00 год. 01.12.2022 р., тому він не мав документів, що посвідчують особу. Коли йому сказали прийти на 8 грудня він питав чи є якісь обмеження, йому відповіли, що не має, тому він поїхав в Молдову на зустріч з ОСОБА_7 на Східному вокзалі, яка повинна була відбутися 07.12.2022 р. він віз оригінали документів для поновлення маршруту з Херсону в Молдову, а на допит 08.12 він би повернувся.

В провадженні суду перебуває справа за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111-2 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21 листопада 2023 року продовжено строк «тримання під вартою» ОСОБА_4 на строк не більше 60 днів до «19» січня 2023 року включно без визначення застави.

Станом на 18.12.2023 р. судовий розгляд даного кримінального провадження не завершено, його завершення до спливу продовженого строку неможливо, оскільки в ході судового розгляду необхідно допитати свідків, дослідити письмові докази, допитати обвинуваченого, вирішити наявні у учасників судового розгляду доповнення, для чого судовий розгляд підлягає продовженню.

Згідно з п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

За змістом ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

В межах вирішення питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження не вирішується питання про доведеність або недоведеність вини особи в обсязі висунутого обвинувачення, не перевіряє докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи, правильність кваліфікації дій, що є предметом перевірки під час судового розгляду справи та вирішується судом при ухваленні відповідного судового рішення за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України, за вчинення якого законодавством передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_4 вказаного кримінального правопорушення було предметом перевірки під час досудового розслідування. На даний час питання наявності в діях обвинуваченого ознак складу вказаного злочину перевіряється судом.

Питання доведеності чи недоведеності винуватості, оцінку доказів з точки зору їх достатності, допустимості для доведення винуватості, та правильності кваліфікації дій особи вирішується судом на стадії судового розгляду відповідно до положень ст. 368 КПК України, тобто при ухваленні вироку і дане питання не може бути предметом перевірки під час вирішення питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою.

Що стосується питання існування ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, то суд вважає, що ризики передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України на даний час є реальними та не зменшилися.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.

В контексті даного питання суд враховує практику ЄСПЛ згідно з якою суд звертає увагу, що тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, є суттєвим елементом, що може вказувати на існування вказаного ризику, адже суворість можливого покарання може спонукати особу до втечі.

Крім того, слід наголосити, що ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26.06.1991р. вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Із вказаного рішення Європейського суду вбачається, що попереднє ув`язнення може бути застосоване до особи, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи із самої тяжкості обвинувачення.

Існування ризику переховування обвинуваченого від суду в певній мірі обумовлене тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення, адже зазначений злочин відноситься до категорії злочинів проти основ національної безпеки України, що в умовах воєнного стану, пов`язаного із взаємодією з державою-агресором, має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки. При цьому за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна або без такої, що може спонукати обвинуваченого до вчинення таких дій.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Разом із цим, суд акцентує увагу, що в даному випадку тяжкість покарання є не єдиною підставою для висновку про існування ризику переховування обвинуваченого, оскільки обвинуваченого було затримано при спробі перетину державного кордону України. Враховуючи, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству, суд вважає, що перетин кордону під час проведення перевірок, обшуків які стосуються діяльності самого ОСОБА_4 або підприємства, яке він очолює, свідчить про високу ступень ймовірності спроби переховування.

Таким чином ризик переховування обвинуваченого від суду є достатньо реальним.

Щодо посилання прокурора на неявки обвинуваченого на допити, суд вважає неможливим прийняття його до уваги через відсутність достатніх доказів з цього питання, як зі сторони обвинувачення, так і сторони захисту.

Суд враховує відомості про особу обвинуваченого який є особою похилого віку, має інвалідність ІІІ групи безстроково з причин каліцтва отриманого при виконанні службових обов`язків по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Суд приймає до уваги повідомлення начальника філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м.Києві та Київській області, щодо огляду та консультацій обвинуваченого ОСОБА_4 . Станом на 08.11.2023 р. стан здоров`я ОСОБА_4 розцінюється як задовільний та призначене йому симптоматичне лікування він може отримувати в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Посилання захисника ОСОБА_5 на те, що за час перебування у слідчому ізоляторі стан здоров`я обвинуваченого погіршився, суд вважає непереконливими, оскільки стороною захисту, доказів, що вказують на те, що ОСОБА_4 потребує стороннього догляду або його стан здоров`я перешкоджає утриманню під вартою суду не надані, а досліджена судом інформація начальника філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м.Києві та Київській області підтверджує можливість утримання в умовах слідчого ізолятору, вибору лікаря-фахівця або відповідного лікувального закладу МОЗ України або сертифікованого приватного (комерційного) лікарняного закладу, в якому він бажає отримати медичну допомогу при умови оплати даних послуг особисто, або його родичами чи законним представником.

Доводи сторони захисту про погіршення стану здоров`я обвинуваченого у слідчому ізоляторі за відсутності відповідних висновків щодо причинного зв`язку хвороб та умов утримання є неаргументованими.

Крім того, сторона захисту посилається на рішення ЄСПЛ у справі «Ладан та Гультяєв проти України» (Заяви № 66139/16 та № 17491/19), але зазначене рішення ухвалене в контексті стаття 3 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка проголошує, шо «Нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню».

ЄСПЛ підкреслив, що медична допомога, яка надається в установах виконання покарань, має відповідати рівню допомоги, яку органи державної влади зобов`язалися надавати для всього населення. Проте це не означає, що кожному затриманому має гарантуватися медичне лікування на тому самому рівні, що й у найкращих медичних закладах поза межами установ виконання покарань.

Суд враховує стан здоров`я ОСОБА_4 , адекватність рівня медичної допомоги, яка надається та може бути надана, тому відсутні підстави вважати, що йому надається неякісна медична допомога, враховуючи те, що він має додаткову можливість вибору лікаря-фахівця чи медичного закладу при умові оплати таких послуг.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні суд враховує встановлений КПК порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Відтак, з огляду на ту обставину, що допит свідків у даному кримінальному провадженні ще не розпочатий, а частина свідків у кримінальному провадженні є працівниками очолюваного обвинуваченим підприємства, суд вважає, що продовжують існувати ризики незаконного впливу обвинуваченого на свідків.

Наявність у обвинуваченого сім`ї, місця проживання, соціальних зв`язків та позитивної характеристики суд приймає до уваги, проте вказані обставини не є беззаперечними аргументами, які б вказували на відсутність ризиків, що передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином існування наведених ризиків виправдовує необхідність подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому, наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Що стосується доводів сторони захисту з приводу участі обвинуваченого в судових засіданнях в режимі відеоконференції, то суд звертає увагу, що участь обвинуваченого в судовому засіданні в режимі відеоконференції обумовлена безпековою ситуацією в Херсонській міській територіальній громаді, яка віднесена до території де ведуться бойові дії. Наведений спосіб участі обвинуваченого в судовому засіданні сприяє забезпеченню його безпеки. Згідно відповіді начальника Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України №ДЕП-1167/ДЕП/11704/4.7/8-2_23/6/3/15-2 від 19 жовтня 2023 року, утримання осіб узятих під варту в межах м.Херсон можливе лише в ДУ «Північна ВК (№90)». Однак, перебування на даний час в Північній ВК (№90) засуджених та осіб, узятих під варту, в умовах гострої фази збройного конфлікту, наражатиме їх життя та здоров`я на небезпеку. А їх направлення до зазначеної установи, можливе лише за умови відсутності ворожого впливу та стабілізації ситуації, яка дозволить повноцінно забезпечити права та максимально зберегти особисту безпеку засуджених та осіб, узятих під варту.

Обвинувачений має двох захисників, які для забезпечення повного захисту прав обвинуваченого в рамках правової допомоги можуть організувати достатній рівень захисту його прав, перебуваючи поруч з ним під час судових засідань.

Виходячи із переліку ризиків, що наявні в даному кримінальному провадженні, а також відомостей, що наявні в матеріалах справи, зокрема щодо характеру інкримінованого обвинуваченому злочину, а також відомостей про його особу, запобіжний захід у виді домашнього арешту у даному випадку не зможе запобігти ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні та ризику переховування, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризику переховування.

Підсумовуючи викладене вище, оцінивши у сукупності наведені обставини, суд не знаходить підстав для зміни щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу на менш суворий і з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, а також запобігання його спробам будь - яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, вважає доцільним, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, продовжити його застосування в межах строку, визначеного законом, не більше двох місяців до 17 березня 2024 року включно, що є не більше, ніж шістдесят днів з дати прийняття попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст. 176-178, 183, 197, 199, 331, 369, 371, 372, 376 КПК України, п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» відносно обвинуваченого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Томської області рф, громадянина України, пенсіонера, інваліда 3 групи, директора ТОВ «ІКСОРА», зі слів на утриманні непрацездатна дружина, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

по 17 березня 2024 року включно, що є не більше, ніж два місяця з дати прийняття попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Копію ухвали направити до ДУ "Київський слідчий ізолятор" для виконання.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала суду про продовження строку дії запобіжного заходу може бути оскаржена в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СуддяОСОБА_8