Справа № 183/3394/23
№ 1-кп/183/752/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року Дніпропетровська обл.,

м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000154 від 08.08.2022 року за обвинуваченням,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Ірміно, Луганської обл., громадянина України, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

02 лютого 2024 р. до суду від прокурора Сєвєродонецької окружної прокуратури Луганської області надійшло клопотання від 02.02.2024 р. У клопотанні заявник зазначає, що у провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000154 від 08.08.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні отримано докази того, що обвинувачений ОСОБА_5 перебуває в місті Кадіївка (колиш. Стаханов) Луганської області, територія якого є тимчасово окупованою, де він переховується від органів слідства та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Підготовче судове засідання у вказаній судовій справі призначене до розгляду 15.01.2024 о 09:00 з викликом учасників судового провадження. Однак, зібрані під час досудового розслідування докази дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 перебуває в місті Кадіївка (колишній Стаханов) Луганської області тобто на тимчасово окупованій території Луганської області, де переховується від органів слідства та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Так, 11.01.2023 на підставі ст. 281 КПК України постановою прокурора ОСОБА_5 оголошено в розшук, 07.03.2023 ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська стосовно ОСОБА_5 надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування.

Разом з цим, ОСОБА_5 у відповідності до вимог ст.ст. 134, 135, 323 КПК України неодноразово викликався Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області у підготовче судове засідання шляхом публікації повісток про виклик, зокрема, на 23.06.2023 (26.05.2023 опубліковано повістку на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, а також в газеті «Урядовий кур`єр» № 119 (7517) від 15.06.2023) та на 31.08.2023 (31.07.2023 опубліковано повістку на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, а також в газеті «Урядовий кур`єр» № 172 (7570) від 26.08.2023), однак у жодне із призначених засідань обвинувачений за викликом не з`явився, про неможливість та/або причини неприбуття не повідомив/

Крім того, стороною обвинувачення встановлені засоби зв`язку з ОСОБА_5 , а саме його поштову адресу: АДРЕСА_1 . Однак, через те, що територія міста Кадіївка тимчасово окупована, пересилання поштових відправлень до окупованої території тимчасово с неможливим.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей. встановлених законом. Сторона обвинувачення зобов`язана використати всі передбачені законом можливості для дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого (зокрема, прав на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручания у приватне життя) у разі здійснення кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Таким чином, з метою дотримання прав обвинуваченого, а саме: права на захист та права на доступ до правосуддя під час судового провадження, надати йому реальної, а не ілюзорної можливості представляти та відстоювати свої права в суді, на цей час виникла необхідність у встановленні додаткових заходів зв`язку з обвинуваченим.

У зв`язку з чим, з метою додаткового повідомлення обвинуваченого про дату проведення судового засідання, прошу вжити заходи щодо встановлення інших засобів зв`язку (номеру мобільного телефону, електронну адресу. облікові записи в соціальних мережах, тощо), у тому числі шляхом проведення огляду інтернет ресурсів (сайт генеральної прокуратури лнр, прокуратури міста Стаханова лнр, тощо).

Відповідно до ч. 3 ст. 333 КПК України у разі, якщо під час судового розгляду виникне необхідність у встановленні обставин або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, і вони не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом, суд за клопотанням сторони кримінального провадження має право доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії.

На цих підставах заявник клопотання просить суд доручити слідчому відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях з метою належного повідомлення обвинуваченої про дату та час судового провадження встановити додаткові засоби зв`язку з обвинуваченим з метою належного повідомлення про дату та час судового розгляду обвинувального акту.

В судовому засіданні прокурор підтримала заявлене клопотання. Пояснила, що з метою дотримання прав обвинуваченого потрібно вжити всіх заходів щодо його повідомлення.

В судовому засіданні захисник не заперечувала проти заявленого прокурором клопотання. Пояснила, що обвинуваченого в обов`язковому порядку любими способами повідомити про наявне щодо нього судове провадження у кримінальному провадженні.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

З наданих суду матеріалів вбачається, що у цьому кримінальному провадженні здійснювалось спеціальне досудове розслідування, оскільки підозрюваний знаходився на тимчасово окупованій території України в м. Кадіївка (колишній Стаханов) Луганської області. З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_5 інкриміновано, зокрема те, що він, перебуваючи на тимчасово окупованій території України в м. Кадіївка (колишній Стаханов) Луганської області, призначений окупаційною адміністрацією держави агресора на посаду «прокурора міста Стаханов луганської народної республіки».

На стадії підготовчого провадження обвинувачений в підготовчі судові засідання не з`являвся.

В такому випадку чинний кримінальний процесуальний закон України, зокрема ч. 3 ст. 323 КПК України, допускає судовий розгляд за відсутності обвинуваченого (in absentia). Рішення про здійснення спеціального судового провадження приймається судом за клопотанням прокурора, який повинен надати суду докази того, що обвинувачений знав або повинен знати про розпочате кримінальне провадження.

В силу приписів ч. 1 ст. 278, ч. 3 ст. 111, ч. 1 ст. 133, ч. 2 та ч. 8 ст. 135 КПК України повідомлення про підозру та повістки про виклик на стадії досудового розслідування можуть бути вручені під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи. Також допускається здійснювати вказані дії шляхом розміщення відповідної публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб сайті Офісу Генерального прокурора.

Україною 17.07.1997 р. була ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та для України набрала чинності 11.09.1997 р. Після чого держава взяла на себе зобов`язання гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I Конвенції (ст. 1 Конвенції).

Серед гарантованих Конвенцією прав є право на справедливий суд, яке закріплене в ст. 6 Конвенції. В чинному кримінальному процесуальному законодавстві України доступ до правосуддя є однією із загальних засад кримінального провадження (п. 14 ч. 1 ст. 7 КПК України). Відповідно суди України розглядаючи, зокрема, кримінальні провадження зобов`язані забезпечувати дотримання вказаного права.

З метою регулювання, зокрема, відносин, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України з впровадженням в українське судочинство європейських стандартів прав людини був прийнятий Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в ч. 1 ст. 17 якого закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В своєму рішенні у справі «SOMOGYI v. Italy» Європейського Суду з прав людини зазначив, що провадження за відсутності обвинуваченого саме по собі не є несумісним зі статтею 6 Конвенції. Утім, відмова в правосудді матиме місце, якщо засуджена in absentia особа надалі не зможе отримати від суду, який розглянув її справу, новий розгляд обвинувачення по суті щодо питань фактів та права в разі, якщо не було однозначно встановлено, що особа відмовилася від свого права з`явитися до суду й захищати себе самостійно. ЄСПЛ вважає, що з урахуванням важливого місця права на справедливий суд у демократичному суспільстві стаття 6 Конвенції покладає на кожен національний суд обов`язок перевіряти, чи мав обвинувачений можливість бути поінформованим / ознайомленим із провадженням щодо нього, коли, як і в цій справі, це оскаржується з підстав, які відразу не видаються явно необґрунтованими.

Європейського Суду з прав людини в своєму рішенні у справі «SEJDOVIC v. Italy» вказав, що загалом об`єкт і мета статті 6 Конвенції (хоч це прямо не згадано в пункті 1 цієї статті) свідчать про те, що особа, «обвинувачена у вчиненні кримінального правопорушення», має право брати участь у судовому засіданні (слуханні). Хоча провадження, що мають місце за відсутності обвинуваченого, не є несумісними зі статтею 6 Конвенції, проте відмова в правосудді матиме місце, якщо засуджена in absentia особа надалі не може отримати від суду, який розглядав справу, новий розгляд по суті обвинувачення як з точки зору фактів, так і з точки зору права, якщо не було встановлено, що особа відмовилася від свого права бути присутньою і права на захист або що особа мала намір переховуватися від суду. Конвенція залишає Договірним Державам широкі межі свободи розсуду стосовно вибору засобів, розрахованих для забезпечення того, аби їхні правові системи відповідали вимогам статті 6 Конвенції. Завдання ЄСПЛ полягає в тому, щоб з`ясувати, чи було досягнуто результату, якого вимагає Конвенція. Зокрема, має бути продемонстрована ефективність запропонованих законодавством і практикою процесуальних засобів у випадках, коли обвинувачена у вчиненні кримінального правопорушення особа не відмовлялася від свого права бути присутньою в судовому засіданні та захищати себе самостійно й не намагалася ухилитися від суду. ЄСПЛ не може виключити можливість того, що певні встановлені факти можуть однозначно свідчити про те, що обвинуваченому відомо про наявність кримінального провадження щодо нього, а також про характер і причину обвинувачень і що він не має наміру брати участь у судовому розгляді чи бажає уникнути переслідування. Це може мати місце, наприклад, коли обвинувачений публічно або письмово заявляє, що він не має наміру відповідати на повістки (виклики), про які йому стало відомо з інших джерел, окрім органів влади, або що йому вдається уникнути спроби арешту, або коли до відома органів влади доводяться матеріали, які однозначно свідчать про те, що особі відомо про провадження щодо нього й пред`явлені обвинувачення.

Таким чином практика Європейського Суду з прав людини допускає розгляд кримінального провадження за відсутності обвинуваченого. Також ЄСПЛ вважає, що держава має право на власний розсуд вживати заходи щодо забезпечення того, аби їхні правові системи відповідали вимогам статті 6 Конвенції. При цьому завданням суду є перевірка ефективності таких заходів, перевірка чи мав обвинувачений можливість бути поінформованим / ознайомленим із провадженням щодо нього та з`ясування чи не відмовлявся обвинувачений від свого права бути присутньою в судовому засіданні. Про це можуть свідчити будь-які докази.

Верховний Суд у постанові від 13.06.2019 р. (справа № 607/9498/16-к) зазначив, що відповідно до ч. 3 ст. 323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні і щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 КПК України, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук. За наявності таких обставин, за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знатипро розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

Процедури «in absentia» неминуче припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання підсудного. У прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Так, у рішенні «Медєніца проти Швейцарії» Європейський Суд з прав людини зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією.

Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійснено відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа «Сейдовіч проти Італії»). Повідомлення має бути зроблене офіційно, а твердження про наявність повідомлення з листів родичів або від співробітників засобів масової інформації (справа «Шомоді проти Італії»), є необґрунтованими.

Так, у справі «Сейдовіч проти Італії» Суд зазначив, що питання, яке слід вирішити в даній справі, полягає в тому, чи можна за відсутністю офіційного повідомлення про справу вважати заявника в достатній мірі проінформованим про те що він був притягнутий до кримінальної відповідальності та відбудеться судовий розгляд його справи, щоб він мав можливість вирішити: відмовитися від свого права приймати участь в слуханні справи чи ухилитися від правосуддя.

Отже, у вказаній вище постанові Верховний Суд, з посиланням на судову практику Європейський Суд з прав людини, зробив висновок, що для розгляду кримінального провадження без обвинуваченого ключове значення відіграє обізнаність обвинуваченого про наявне відносно нього кримінальне провадження.

Таким чином здійснювати судовий розгляд кримінального провадження без обвинуваченого без достатніх доказів обізнаності обвинуваченого про наявне щодо нього кримінального провадження (зокрема за наявності лише повідомлення підозрюваного/обвинуваченого шляхом розміщення оголошень у засобах масової інформації) є порушенням його права на доступ до правосуддя.

Щодо заходів, які є доказами належного повідомлення підозрюваного.

Верховний Суд у постанові від 04.112021 р. (справа № 326/1385/18) визнав, що органом досудового розслідування було здійснено всі передбачені законом заходи для належного повідомлення підозрюваного про наявність щодо нього кримінального провадження та виклик його до слідчих органів. Такими заходами були:

- публікація повісток про виклик підозрюваного на офіційному сайті СБУ та неодноразового направлення їх, а також повідомлення про підозру, за місцем фактичного його знаходження;

- вручення його захиснику повідомлення про підозру та повістки про виклик для передачі підозрюваному;

- вручення повідомлення про підозру та повістки про виклик для передачі підозрюваному за останнім місцем реєстрації підозрюваного першому заступнику голови міської ради, голові ОСББ та свідку, який постійно спілкується з підозрюваним;

- допит свідка, який підтвердив факт обізнаності підозрюваного про те, що стосовно нього здійснюється досудове розслідування.

Крім того, як додатковий захід, було здійснено направлення відповідних процесуальних документів за допомогою месенджера «Viber» на номер телефону, яким користувався підозрюваний. Направлення відповідних процесуальних документів за допомогою месенджера «Viber» на номер телефону, яким користувався підозрюваний, були як додаткові заходи, які не підміняли собою визначені КПК України, а лише доповнювали їх.

У постанові від 10.03.2020 р. (справа № 242/3982/16-к) Верховний Суд визнав правомірним з метою вручення повідомлення про підозру вжиття, разом із іншими заходами, повідомлення шляхом здійснення дзвінка на номер телефону приймальні підозрюваного, тобто за місцем роботи.

Отже, вказані вище висновки Верховного Суду свідчать про те, що для розгляду кримінального провадження без особи така особа повинна бути повідомлена про наявне щодо неї кримінальне провадження у спосіб, який свідчить про те, що особа могла знати про це кримінальне провадження.

Як вище зазначалося відносно обвинуваченої здійснювалося спеціальне досудове розслідування.

В судовому засіданні прокурор пояснив, що з метою дотримання права на захист обвинуваченого необхідно отримати додаткові докази щодо засобів зв`язку обвинуваченого з метою його повідомлення про це кримінальне провадження.

У ч. 3 ст. 323 КПК України зазначено, що здійснення судового розгляду у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених, зокрема, ст. 111-1 КК України, можливо без обвинуваченого який, зокрема, переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

За наявності таких підстав за клопотанням прокурора суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження. При цьому до свого клопотання прокурор повинен додати докази того, що обвинувачений знав або міг знати про розпочате кримінальне провадження.

Таким чином мета клопотання прокурора (з`ясування засобів зв`язку обвинуваченої з метою його повідомлення про дане кримінальне провадження) відповідає вищезазначеним приписам чинного кримінального процесуального закону.

Судове провадження у цьому кримінальному провадженні перебуває на стадії підготовчого провадження.

Відповідно до п. 4 та п. 5 ч. 2 ст. 315 КПК України з метою підготовки до судового розгляду суд розглядає клопотання учасників судового провадження про: здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту; витребування певних речей чи документів; здійснення судового розгляду в закритому судовому засіданні. Вчиняє інші дії, необхідні для підготовки до судового розгляду.

Отже, на стадії підготовчого провадження можливо вживати заходи щодо встановлення засобів зв`язку обвинуваченої з метою її повідомлення про наявне кримінальне провадження. Вжиття цих заходів необхідне для здійснення підготовки до судового розгляду без порушення прав обвинуваченої.

На сьогоднішній день засоби зв`язку обвинуваченого, засоби зв`язку його місця роботи («прокуратура міста Стаханов Луганської народної Республіки») не відомі. У зв`язку з цим виникла необхідність вжити заходи щодо огляду мережі інтернет на предмет з`ясування вказаних засобів зв`язку з метою подальшого направлення обвинуваченому повідомлення про наявне щодо нього кримінального провадження.

Враховуючи, що досудове розслідування закінчено, то, відповідно до вимог ч. 8 ст. 223 КПК України, проведення слідчих (розшукових) дій не допускається, крім їх проведення за дорученням суду в порядку ч. 3 ст. 333 КПК України.

Суд вважає, що встановлення засобів зв`язку обвинуваченої, засобів зв`язку її місця роботи має значення для розгляду цього кримінального у розумний строк та забезпечення права обвинуваченої на доступ до правосуддя, а тому вказані дії слід провести та доручити їх проведення органу досудового розслідування слідчому відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 228, 333 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Сєвєродонецької окружної прокуратури Луганської області надійшло клопотання від 02.02.2024 р. про доручення органу досудового розслідування проведення слідчих дій - задовольнити.

Доручити слідчому відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях:

-провести огляд мережі інтернет з метою встановлення засобів зв`язку (номери телефону, адреси електронної пошти, сторінок в соціальних мережах, каналів в месенджерах та інш.) як самого обвинуваченого ОСОБА_5 , так і його місця роботи «прокуратури міста Стаханов Луганської народної Республіки».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 16 лютого 2024 р. о 08 год. 45 хв.

Суддя ОСОБА_1