Провадження №1-кп/638/900/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали кримінального провадження № 0004634 від 26 листопада 2018 року стосовно

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Манченки, Харківського району Харківської області, громадянки України, українки, непрацюючої, офіційно не заміжньої, перебуває у фактичних шлюбних стосунках, має неповнолітню дитину 2023 року народження, з середньою освітою, зареєстрована АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2 , інвалідності, хронічні захворювання спростовує, раніше не судима, у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 198, ч.1 ст. 396 КК України, -

встановив:

04.09.2018 близько 00 год.30 хв., ОСОБА_4 перебуваючи за адресою: м.Харків. вул. Отакара Яроша, біля буд. 23, отримала від ОСОБА_5 ноутбук марки Dell Inspiron 3552(135C45DIL-60) Black. ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_4 збути вказаний ноутбук, використовуючи її паспорт громадянки України, у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 при собі необхідних документів не мав, на що ОСОБА_4 надала свою згоду, достовірно розуміючи, що вказане майно належить ОСОБА_6 , а не ОСОБА_5 та здобуте злочинним шляхом під час розбійного нападу на останнього.

Після чого, ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливим мотивом, близько 00 год. 30 хв. прийшла до відділення ломбарду «Скарбниця» за адресою: м.Харків, вул. Отакара Яроша, 23, де намагалась передати працівнику ломбардної установи під заставу вказаний ноутбук, однак отримала відмову у зв`язку з тим, що не мала вклеєної фотокартки у її паспорті по досягненню 25 - річного віку.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 почала підшукувати іншу ломбардну установу. Так, 04.09.2018 близько 08 годин 00 хвилин, перебуваючи в приміщенні ломбардної установи «Кит груп плюс», за адресою: Харківська область, м. Люботин вул. Шевченко 104, ОСОБА_4 , утримуючи при собі ноутбук марки Dell Inspiron 3552(135C45DIL-60) Black, достовірно розуміючи, що вказане майно належить ОСОБА_6 , а не ОСОБА_5 та здобуте злочинним шляхом під час розбійного нападу на останнього, розуміючи суспільно небезпечний характер своїх дій та реалізуючи свiй злочинний намір, направлений на отримання та збут майна, здобутого злочинним шляхом, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_4 заклала до ломбардної установи «Кит груп плюс», ноутбук марки Dell Inspiron 3552(135C45DIL-60) Black, використовуючи свій паспорт громадянина України, отримавши грошові кошти у розмірі 1000,00 гривень, які обернула на свою користь, віддавши частину грошей ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 своїми протиправними діями скоїла кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ст. 198 КК України, а саме заздалегідь не обіцяне збут майна, одержаного злочинним шляхом.

Крім цього, 04.09.2018 близько 00 год.30 хв, у ОСОБА_4 , яка перебувала разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 , виник умисел на заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину.

ОСОБА_4 достовірно знала про те, що ОСОБА_7 разом з ОСОБА_5 03.09.2018 вчинили злочин відносно ОСОБА_6 , а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та умисне вбивство з корисливих мотивів, вчинене за попередньою змовою групою осіб. Обвинувальний акт стосовно вказаних осіб перебував в провадженні Дзержинського районного суду міста Харкова, за результатами розгляду ухвалено вирок. Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, здійснюючи дії по прихованню тяжкого злочину, з метою перешкоджання правоохоронним органам розкриттю особливо тяжкого злочину, ОСОБА_4 надала ОСОБА_5 та ОСОБА_7 допомогу у прихованні факту вищевказаного злочину шляхом збуту предмету злочину.

Так, 04.09.2018 близько 00 год.30 хв, перебуваючи за адресою: м.Харків, вул. Отакара Яроша, д. 23, отримала ОСОБА_5 ноутбук марки Dell Inspiron 3552(135C45DIL-60) Black. ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_4 збути вказаний ноутбук, використовуючи її паспорт громадянки України, у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 при собі необхідних документів не мав, на що ОСОБА_4 , надала свою згоду, достовірно розуміючи, що вказане майно належить ОСОБА_6 , а не ОСОБА_5 та здобуте злочинним шляхом під час розбійного нападу на останнього.

Після чого, ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний умисел, близько 00 год. 30 хв. прийшла до відділення ломбарду «Скарбниця» за адресою: м.Харків, вул. О.Яроша, 23, де намагалась передати працівнику ломбардної установи під заставу вказаний ноутбук, однак отримала відмову у зв`язку з тим, що не мала вклеєної фотокартки у її паспорті по досягненню 25 - річного віку.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 почала підшукувати іншу ломбардну установу. Так, 04.09.2018 близько 08 годин 00 хвилин, перебуваючи в приміщенні ломбардної установи «Кит груп плюс», за адресою: Харківська область, м. Люботин вул. Шевченко 104, ОСОБА_4 , утримуючи при собі ноутбук марки Dell Inspiron 3552(135C45DIL-60) Black, достовірно розуміючи, що вказане майно належить ОСОБА_6 , а не ОСОБА_5 та здобуте злочинним шляхом під час розбійного нападу на останнього, розуміючи суспільно небезпечний характер своїх дій та реалізуючи свiй злочинний намір, направлений на заздалегідь не обіцяне приховання особливо тяжкого злочину шляхом отримання та збуту майна, здобутого злочинним шляхом, ОСОБА_4 заклала до ломбардної установи «Кит груп плюс», ноутбук марки Dell Inspiron 3552(135C45DIL-60) Black, використовуючи свій паспорт громадянина України, отримавши грошові кошти у розмірі 1000,00 гривень, які обернула на свою користь, віддавши частину грошей ОСОБА_5

ОСОБА_4 своїми протиправними діями скоїла кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч.1 ст. 396 КК України, тобто заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 визнала свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованих їй діяння та пояснила про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останній обвинувачення, за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 396 КК України та ст. 198 КК України. Розкаялася у скоєнні злочину, та пояснила, що 04 вересня 2018 року до неї звернувся ОСОБА_5 , з яким вона на той час мала відносини, попросив здати ноутбук, з використанням її паспорта, сказав, що його треба здати в ломбард, бо працівники поліції можуть ідентифікувати вказаний ноутбук і тоді у них будуть проблеми, вона спочатку віднесла вказаний ноутбук до ломбарду у Харкові, там відмовили у прийнятті, так як у паспорт не було вклеєне фото, відповідно віку, тоді вона разом з ОСОБА_5 поїхала до м. Люботин, де в ломбарді здала вказаний ноутбук отримала тисячу гривень, які у подальшому витратила на власні потреби, а частину віддала ОСОБА_5 . ОСОБА_4 повідомила, що вона достовірно знала, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 03 вересня 2018 року вчинили злочин стосовно ОСОБА_6 , власника ноутбука, проте не повідомила про це працівників поліції, вважала, що ОСОБА_5 сам розбереться у ситуації, яка склалась. Розуміла, що вчинила неправильно, розкаялася у скоєному.

Показання обвинуваченої є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачена та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченої та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченої.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченій та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує її дії за ст. 198 КК України, а саме заздалегідь не обіцяне збут майна, одержаного злочинним шляхом, та за ч.1 ст. 396 КК України тобто заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".

Вивченням особи обвинуваченої встановлено, що ОСОБА_4 офіційно не працююча, має малолітню дитину- сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , інвалідності та хронічні захворювання спростовує, перебуває у фактичних шлюбних стосунках, раніше не судима, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває.

Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачена вчинила нетяжкі злочини.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , суд вважає розкаяння у скоєнні злочину, обставин які обтяжують покарання суд не встановив.

Приписами ст. 373 КПК України встановлено, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Статтею 91 КПК України, серед обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачено подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання.

Крім того, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Тому ці обставини у сукупності свідчать про те, що призначення судом обвинуваченій ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст.75 КК України є справедливим, мотивованим і таким, що буде сприяти виправленню обвинуваченої.

Відповідно до положень ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Позовні вимоги не заявлені, судові витрати відсутні, речові докази відсутні, запобіжний захід не обирався.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370-371, 373-376 КПК України, суд, -

ухвалив:

Визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст. 198 КК України та призначити їй покарання у вигляді двох років позбавлення волі.

Визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст. 396 КК України та призначити їй покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинанням менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання ОСОБА_4 , якщо вона протягом іспитового строку тривалістю три роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід не обирався.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченій та прокурорці негайно вручити копію вироку.

Суддя ОСОБА_9 .