ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 646/7668/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/768/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст. 185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме потерпілих по справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи без них, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 12 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком, з урахуванням уточнень, внесених ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 12 2023 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мерефа Харківської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 08 05 2019 року Харківським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 15 ч.3 ст.185, ч.2 ст. 186, ст. 289, ч.1 ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі, 25 06 2021 року звільненого від відбування покарання умовно-достроково на строк 11 місяців 4 дні,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту обрання запобіжного заходу з 18 09 2023 року.

Долю речових доказів та судових витрат вирішено відповідно до ст.ст. 100, 126 КПК України.

Вищевказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 , будучи раніше засудженим за вчинення корисливих злочинів проти власності на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та знову вчинив корисливий злочин проти власності, а також під час воєнного стану поширеного на території України, встановленого Конституцією України та Указом Президента України № 64/2022 «Про ведення воєнного стану в Україні» від 24 02 2022 за наступних обставин.

Так, обвинувачений, 07 08 2023 року в період часу з 17-00 години по 17-20 годину, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений, перебуваючи на спортивному майданчику, що розташований поблизу будинку АДРЕСА_2 , побачив біля дерева на землі сумку «бананку» з тканини темно синього кольору, з особистими речами, що належали малолітньому потерпілому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В цей час у обвинуваченого виник злочинний умисел, спрямований на таємне заволодіння належним потерпілому майном.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, обвинувачений, впевнившись, що потерпілий відволікся та за його діями не спостерігає, підняв з землі вищевказану сумку, в якій знаходилися особисті речі останнього, які не мають для потерпілого матеріальної цінності та смартфон марки «Xiaomi» лінійка Redmi моделі 9 3/32 Gb в корпусі сірого кольору, в технічно-справному стані, вартістю 2500 гривень, після чого разом з вказаним майном покинув місце злочину, в подальшому розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому майнову шкоду на вказану суму.

Крім того, 22 07 2023 року, обвинувачений, в денний час, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, діючи в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення за чужий рахунок, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, зайшов до 1 під`їзду будинку АДРЕСА_2 , піднявся на 1 поверх, де iз застосуванням фізичної сили відчинив двері до тамбуру кв. АДРЕСА_3 та зайшов до нього, тобто незаконно проник до приміщення.

Продовжуючи свої злочинні дії, обвинувачений відшукав у вказаному тамбурі належний потерпілому ОСОБА_9 велосипед марки «Winner» моделі Viking 26, розміром рами 17/21 з переднім перемикачем Shimano Тоurnеу FD-TY 10 та заднім перемикачем Shimano Тоurneу RD-TX35B, вартістю 4238 грн., після чого з вказаним майном покинув місце вчинення злочину, тим самим незаконно заволодів майном потерпілого ОСОБА_9 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану повторно, з проникненням в інше приміщення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок, пом`якшивши покарання, через його невідповідність тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, просить врахувати, що ОСОБА_7 сприяв розкриттю кримінального провадження та визнав свою винуватість в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

Крім того, у якості обставин, що пом`якшують покарання просить визнати наявність у нього матері похилого віку, а саме ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є опікуном його бабусі ОСОБА_11 , 1959 р.н., що має інвалідність ІІ групи.

Вказує також, що судом першої інстанції не було враховано його характеристики, які спростовують ступінь його винуватості.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор не вбачав підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Потерпілі про час та дату розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином. Будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не надавали.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та фактичні обставини їх вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, докази щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень у суді першої інстанції, з урахуванням положень ч.3 ст.349 КПК України не досліджувалися, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що стосується апеляційних вимог обвинуваченого щодо пом`якшення йому покарання, то, відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, які є тяжкими, за вчинення яких передбачена відповідальність у виді позбавлення волі до 8 років, кількість епізодів крадіжок, а саме 2 (дві), обставини, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого, а саме його щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також обставину, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини, дані про особу ОСОБА_7 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, офіційно не працевлаштований, неодружений.

Навівши зазначені обставини суд визначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої йому статті.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому, слід звернути увагу на те, що призначене обвинуваченому покарання є максимально приближеним до мінімального, що передбачене санкцією інкримінованої йому статті.

Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, колегія суддів не знаходить.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений просить про пом`якшення йому покарання, проте колегія суддів наголошує, що додаткових та неврахованих судом першої інстанції фактів, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим умисних кримінальних правопорушень та які б слугували безумовними підставами для пом`якшення обвинуваченому покарання не встановлено.

Аналізуючи твердження обвинуваченого щодо необхідність пом`якшення йому покарання за наявності таких пом`якшуючих обставини, як його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, колегія суддів констатує, що вказані обставини, суд першої інстанції вже врахував та відповідно до ст. 66 КК України визнав обставинами, що пом`якшують покарання, з чим погоджується і колегія суддів.

На переконання колегії суддів, обвинувачений ОСОБА_7 , стверджуючи про наявність у нього матері похилого віку, яка народилася у 1980 році, вдався до явної вербальної маніпуляції, з метою штучного створення пом`якшуючої обставини, яка могла вплинути на пом`якшення його покарання у вчиненому.

Твердження обвинуваченого про наявність у нього характеристики, яка спростовує ступінь його винуватості та яка не була врахована судом першої інстанції, на думку колегії суддів є голослівним, у розрізі відомостей щодо вчинення корисливих злочинів у минулому та вчинення наразі кримінального правопорушення щодо малолітнього, що свідчить як про стійке направлення його свідомості на протиправну поведінку так і про ігнорування загальнолюдських принципів моралі.

Усі інші доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як свідчить оскаржуваний вирок, зазначені обставини були враховані судом першої інстанції, на підставі чого зроблено обґрунтований висновок про те, що саме такий вид покарання, як позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці, у даному випадку буде дієвим для досягнення такої мети як виправлення обвинуваченого.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року).

Колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

З урахуванням викладеного, підстав для зміни вироку і призначення обвинуваченому більш м`якого покарання з наведених апелянтом мотивів, колегія суддів не вбачає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 12 2023 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4