Справа № 308/2337/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

з участю обвинуваченого ОСОБА_4

з участю захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №308/2337/24 (1-кп/308/187/24), внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000563 від 29.04.2014 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться кримінальне провадження №308/2337/24 (1-кп/308/187/24), внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000563 від 29.04.2014 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 185 КК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики передбачені ст. 177 КПК України, а саме вказує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, при цьому аналіз обставин кримінального провадження свідчить про байдуже ставлення підозрюваного до законних працівників правоохоронних органів, а відтак наявний ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду. Також зазначає, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілого з метою зміни ними показань на його користь. Вказує що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою не зможуть запобігти зазначеним вище ризикам..

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_6 просив заперечив щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з тих підстав, що в ході досудового розслідування дії ОСОБА_4 перекваліфіковано на ч. 1 ст. 122 КК України, ОСОБА_4 перебував на службі в ЗСУ та свою вину визнає.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та з метою уникнення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а саме запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Суд звертає увагу на мотив та спосіб вчинення кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретних осіб, а і для суспільства в цілому, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного (обвинуваченого), але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд враховує, що стороною захисту не надано будь яких доказів на підтвердження того, що ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_4 , враховуючи тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, можливості впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні взагалі перестали існувати, або зменшилися настільки, що це дозволяє не обирати ОСОБА_4 запобіжного заходу, а тому підстав для відмови у обранні запобіжного заходу суд не вбачає.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії», зокрема те, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.

Більше того, пунктом 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини та практикою Європейського суду з прав людини визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути виправданий очікуваним покаранням у вигляді позбавлення волі.

Відповідно до ст. 194 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно п. 3 абз. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовуються за наявності підстав вважати, що підозрюваний буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.

Разом з тим, в п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного.

При цьому, з урахуванням особи обвинуваченого, його соціального статусу, особистих зав`язків, суд приходить до переконання про існування достатньої ймовірності ризику намагань з боку ОСОБА_4 ухилитися від суду, який цілком може бути усунутий, шляхом застосування до останнього менш суворого, у порівнянні з триманням під вартою, запобіжного заходу, котрий буде достатньою гарантією для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

При цьому, суд бере до уваги, що сама тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , з урахуванням вищенаведеного, не є достатньою підставою для тримання останнього під вартою надалі.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що судове провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_4 триває, враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років, обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на свідків та потерпілих, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж домашній арешт. Також, оцінюючи в сукупності всі обставини передбачені ст. 178 КПК України, суд приходить до висновку про доцільність обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_4 без застосуванням електронного засобу контролю та забороною залишати місце постійного проживання у нічний час доби на період з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня.

Керуючись ст.ст. 176-178, 369-372, 392 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Ужгород, громадянину України, фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, без застосуванням електронних заходів контролю, заборонивши останньому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період часу із 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. наступної доби.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

?прибувати до суду/прокурора на першу вимогу, кожного разу у визначений ними час;

?утримуватися від спілкування із свідками та потерпілими у цьому кримінальному провадженні;

?здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що в разі невиконання вищезазначених обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Контроль за виконанням обраного запобіжного заходу доручити начальнику Відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області та процесуальному прокурору Ужгородської окружної прокуратури.

Строк дії ухвали про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців, а датою закінчення є 14 квітня 2024 року включно.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: ОСОБА_1