КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_1 , вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_2 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 18 січня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 18 січня 2024 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

На вказане рішення суду обвинуваченим ОСОБА_2 подана апеляційна скарга, в якій він, посилаючись на вимоги ч. 1 п. 2 та ч. 2 ст. 438 КПК України та п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, а саме неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто незастосування судом закону, який підлягає застосуванню (а саме ч. 2 ст. 186 КК України) та застосування закону, який не підлягає застосуванню (а саме ч. 4 ст. 186 КК України), вважає, що суд неправильно кваліфікував його дії за ч. 4 ст. 186 КК України, оскільки до оголошення воєнного стану в Україні, а саме до 24 лютого 2022 року, злочин, який йому інкриміновано кваліфікувався за ч. 2 ст. 186 КК України, при цьому на момент події інкримінованого йому злочину, а саме 30 жовтня 2022 року о 21 год. 30 хв., у м. Києві бойових зіткнень та повітряних тривог не було, та злочин було вчинено у громадському місці з вільним доступом. Таким чином, просить визнати, відповідно до п. 1, 5 ч. 1 ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують його покарання - щире каяття, а також вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих і сімейних обставин, та кваліфікувати його дії саме за ч. 2 ст. 186 КК України.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам закону, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_2 необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при судовому розгляді, за згодою всіх учасників судового провадження, застосував процедуру, передбачену ч. 3 ст. 349 КПК України, стосовно дослідження фактичних обставин та доказів.

____________________________________________________________

Справа №11-кп/824/2984/2024 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_3

Категорія: ч. 4 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_1

Відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обставини провадження не оспорюються сторонами у випадку, коли обвинувачений повністю визнає свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор, потерпілий та інші учасники судового розгляду не висловлюють жодних заперечень проти встановлених обставин.

Дослідженням матеріалів провадження підтверджується, що головуючим суддею було роз`яснено обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження порядок і наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме - щодо можливості оскарження вироку суду в разі застосування такої процедури судового розгляду лише в частині призначеного покарання.

Згідно положень ч. 2 ст. 394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Зі змісту поданої апеляційної скарги вбачається, що обвинувачений ОСОБА_2 , оскаржуючи рішення суду, стверджує про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, тобто незастосування судом закону, який підлягає застосуванню (а саме ч. 2 ст. 186 КК України) та застосування закону, який не підлягає застосуванню (а саме ч. 4 ст. 186 КК України), вважає, що суд неправильно кваліфікував його дії за ч. 4 ст. 186 КК України, які слід кваліфікувати саме за ч. 2 ст. 186 КК України, тобто не погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння.

Таким чином, обвинуваченим ОСОБА_2 вирок суду оскаржується з підстав, з яких не може бути оскарженим, а саме - заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно ч. 3 ст. 349 цього Кодексу.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

З огляду на викладене, вважаю, що у відкритті провадження, відповідно до положень ст. 399 КПК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_2 слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 349, 394, 399 КПК України, суддя-доповідач

у х в а л и л а:

відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_2 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 18 січня 2024 року стосовно ОСОБА_2 .

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати обвинуваченому ОСОБА_2 , разом з апеляційною скаргою.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її постановлення, а засудженим в той же строк - з моменту отримання її копії.

Суддя

Київського апеляційного суду ОСОБА_1