ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

та сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000091 від 31.03.2023 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Карапчів, Вижницького району Чернівецької області, жителя АДРЕСА_1 , українця по національності, громадянина України, одруженого, священика ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, -

- у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 111-1 ч.1 КК України, -

У С Т А Н О В И Л А:

Ким подано апеляційну скаргу та зміст судового рішення суду першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_6 не погоджуючись з вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 02 листопада 2023 року подав апеляційну скаргу.

ЄУНСС №715/3419/23 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8

Провадження №11-кп/822/50/24 Суддя - доповідач: ОСОБА_1

Категорія: ч.1 ст. 111-1 КК України

Цим вироком, ОСОБА_6 , - визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111-1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення права обіймати посади в релігійних організаціях та здійснювати діяльність пов`язану з публічними виступами строком на 12 (дванадцять) років.

Доводи апеляційних вимог.

Апелянт ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі вважає, що призначене йому покарання є несправедливим, не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення та його особі, як винного.

Вказує, що згідно з вимогами ст. 65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а згідно із ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Відповідно до положень ч.1 ст. 111-1 КК України за вчинення колабораційної діяльності настає кримінальна відповідальність та карається позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Тобто, санкція ч.1 ст. 111-1 КК України визначає 2 види покарання: позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Окрім того, районний суд не повній мірі врахував при призначенні йому покарання ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального проступку, його особу, як засудженого, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих обставин, та прийшов до необґрунтованого висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення права обіймати посади в релігійних організаціях та здійснювати діяльність пов`язану з публічними виступами строком на 12 років.

Судом першої інстанції не враховано його особу, що він є священнослужителем Церкви майже 42 роки, в смт. Глибока служить 35 років. За час його служіння спільно з парафіянами церкви в смт. Глибока побудовано 2 храми та 3 каплиці, а з перших же днів збройної агресії рф він разом з прихожанами організували та надали допомогу ЗСУ, що підтверджується розписками про направлення такої допомоги. Служіння Господу Богу та людям - є змістом всього його життя.

Також суд першої інстанції не врахував такі обставини по справі, як його особу, наявність на його утриманні дружини ОСОБА_9 з інвалідністю II групи, його позитивну характеристику.

Вважає, що призначене йому покарання по суті виходить за межі санкції статті, а окрім цього є занадто суворим в сьогоденних реаліях.

Звертає увагу і на те, що відповідно до положення ч.3 ст. 67 КК України, при призначенні покарання суд не може визнати такими, що його обтяжують, обставини не зазначені в частині першій цієї статті.

Однак, суд першої інстанції, в порушення положень ч.3 ст. 67 КК України, помилково визнав як обтяжуючу обставину «вчинення кримінального правопорушення в період дії умов воєнного стану», при тому як положення п.11 ч.1 ст. 67 КК України визначають лише «вчинення злочину з використанням умов воєнного або надзвичайного стану, інших надзвичайних подій», що не охоплюється поняттям проступку, а конкретно злочину та з використанням певних умов, а не в період дії воєнного стану (як помилково вказує суд першої інстанції).

Також вказує і про неправильну кваліфікацію проступку.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Громадянин України ОСОБА_6 , будучи священнослужителем Української Православної Церкви, усвідомлюючи та підтримуючи збройну агресію РФ проти України, перебуваючи 23.03.2023 року на кладовищі села Черепківці Чернівецького району Чернівецької області, під час обряду поховання загиблого військовослужбовця Збройних Сил України, публічно звернувся з промовою до понад шістдесяти людей, які були присутні під час поховання, в якій містилися висловлювання наступного змісту: «...Донбас і Крим не наші землі, що там російськомовні люди і українців там ненавидять, тому не треба туди йти...; ...Америка буде воювати з Росією на території України, що ми зараз і бачимо, що зараз і робиться», тим самим публічно заперечив здійснення збройної агресії проти України, встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, публічно закликав до підтримки рішень та/або дій держави-агресора, до невизнання поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані території України.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111-1 КК України, а саме у публічному запереченні громадянином України здійснення збройної агресії проти України, встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, у публічних закликах до підтримки рішень та/або дій держави-агресора, до невизнання поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані території України.

Позиції учасників апеляційного провадження в судових дебатах.

Апелянт ОСОБА_6 та його адвокат ОСОБА_7 вважали призначене покарання несправедливим, яке не відповідає тяжкості вчиненого проступку та особі. Просили змінити вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання за вчинення проступку, передбаченого ч.1 ст.111-1 КК України та перейти до більш м`якого покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме у вигляді штрафу.

Прокурор просив вирок районного суду залишити без змін, а доводи наведені обвинуваченим ОСОБА_6 без задоволення, вважаючи їх безпідставними і такими, що не спростовують висновків суду в частині визначеної йому міри покарання за інкриміноване діяння. Запевняв суд, що покарання обрано саме в межах санкції вказаної статті.

Мотиви апеляційного суду при постановленні ухвали і положення закону, яким керується.

Встановивши суть вироку та з`ясувавши вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , заслухавши пояснення останнього та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , а також заперечення сторони обвинувачення щодо заявлених апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З вироку вбачається, що розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_6 проведено судом у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутністю учасників судового провадження, відповідно до ст. 381 - 382 КПК України.

Висновки суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 та доведеності його вини в інкримінованому діянні не підлягають перегляду колегією суддів згідно ст. 381 - 382 КПК України, а тому доводи апелянтів, наведені під час апеляційного розгляду, в цій частині не перевіряються.

Окрім того, згідно ч.1 ст. 394 КПК України, вирок суду ухвалений у спрощеному порядку, не може бути оскаржений до апеляційної інстанції з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними у справі матеріалами в межах поданої апеляційної скарги, відповідно до ст. 404 КПК України, а саме в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ..

Аналізуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про неправильне тлумачення закону про кримінальну відповідальність, призначене покарання, яке за тяжкістю не відповідає особі обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111-1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення права обіймати посади в релігійних організаціях та здійснювати діяльність пов`язану з публічними виступами строком на 12 (дванадцять) років.

Разом з тим, санкцією ч.1 ст. 111-1 КК України встановлено покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років. Тобто, санкція статті передбачає два альтернативних видів покарання і суд має призначати тільки одне з них умотивувавши прийняте рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що районний суд допустився помилки при призначенні ОСОБА_6 покарання, чим порушив вимоги п.4 ст. 413 КПК України, а саме неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та призначив більш суворе покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що суд не взяв до уваги наявність обґрунтованих підстав (його особу, позитивну характеристику, наявність на утриманні дружини ОСОБА_9 з інвалідністю II групи) для переходу до більш м`якого покарання відносно нього із застосуванням ст. 69 КК України, є безпідставними й жодним чином апелянтом не підтвердженими під час розгляду справи в апеляційному суді.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Слід зазначити, що пом`якшуючі обставини чи їх сукупність мають бути в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами правопорушення, роллю, яку виконувала особа визнана винуватою у вчиненні діяння, її поведінкою під час вчинення протиправних дій та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку правопорушення та/або небезпечність винуватця.

Так, у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на положення ст. 69 КК України, однак фактично не обґрунтовує, які саме обставини є такими, які б слугували призначенню йому менш суворого покарання, тобто нижчого від найнижчої межі, а саме у виді штрафу.

Для врахування тих чи інших пом`якшуючих обставин судом при призначенні покарання, обвинувачений чи його адвокат повинні належним чином обґрунтувати і довести, яким є зв`язок цих обставин із вчиненим кримінальним правопорушенням, і чому вони істотно знижують його тяжкість. Більше того, визнання тієї чи іншої обставини пом`якшуючою, яка не зазначена в ч.1 ст. 66 КК України, є правом суду, а не обов`язком.

Також у своїй скарзі та під час пояснень в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 посилається на неправомірність врахування судом при призначенні йому покарання обтяжуючої обставини, передбаченої п.1 ст. 67 КК України, так як вона не охоплюється поняттям проступку, а застосовується лише щодо злочину.

На думку суду, такі доводи апелянта заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, зважаючи на таке.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 111-1 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п.3 ч.1 ст. 65 КК України).

Так, у ч.1 ст. 67 КК України передбачено ряд обставин, які обтяжують покарання, серед яких і вчинення злочину з використанням умов воєнного або надзвичайного стану, інших надзвичайних подій (п.11).

Стаття 67 КК України має вичерпний перелік обставин які обтяжують покарання, і на відміну ст. 66 КК України, розширенню або тлумаченню вони не підлягають. Тому суд не вправі посилатись у вироку як на обтяжуючі і враховувати при призначенні покарання інші обставини, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч.1 ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що з вироку суду першої інстанції слід виключити таку обтяжуючу обставину покарання ОСОБА_6 , як «вчинення кримінального правопорушення в період дії умов воєнного стану», т.я. ним вчинено проступок, а п. 11 ст. 67 КК України застосовується виключно до злочину.

Відповідно до ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виправлення як мета покарання це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору, виправлення засудженого є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Тому при визначенні покарання ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111-1 КК України, який відноситься до кримінальних проступків, згідно ч.2 ст. 12 КК України.

Також суд бере до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який свою вину в інкримінованому йому діянні не заперечував та виявив бажання про розгляд справи у спрощеному порядку, а також зрілий вік останнього, стан здоров`я, що раніше він не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, має постійне місце реєстрації та проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, його поведінку, а саме, що він, з урахуванням доданих до апеляційної скарги документів, організовує матеріальну підтримку ЗСУ починаючи з березня 2022 року, а також того, що має на утриманні дружину інваліда та тещу похилого віку.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 на підставі ст. 66 КК України, суд визнає активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Окрім того, судом апеляційної інстанції не встановлено інших кількох обставин, окрім тих, які вже враховані районним судом, які б пом`якшували покарання та істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого правопорушення ОСОБА_6 , а тому не вбачає підстав для застосування при призначенні покарання вимог ст. 69 КК України, як про те апелює обвинувачений.

Оскільки досудовим слідством та обвинуваченням в суді 1-ї та апеляційній інстанціях не надані жодні документи про посаду ОСОБА_6 , де і ким він працює та якою діяльністю займається в церковній ієрархії, апеляційний суд позбавлений можливості визначити покарання передбачене санкцією ч.1 статті 111-1 ч.1 КК України у виді: позбавлення права обіймати певні посади.

На думку колегії суддів, обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання в межах санкції ч.1 ст. 111-1 КК України у вигляді позбавлення права займатися діяльністю пов`язаною з публічними виступами, т.я. в провину підсудному, яке визнано судом 1-ї інстанції доведеною, ставилось саме публічні заклики до підтримки рішень та/або дій держави агресора, до невизнання поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані території України. Таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення і перевиховання останнього, і забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, зокрема є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність. (п.4 ч.1 ст. 413 КПК України).

За таких обставин вироку суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначеного судом ОСОБА_6 покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п.2 ч.1 ст. 407, 408, п.4 ч.1 ст. 409, ст. 413, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 02 листопада 2023 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.1 ст. 111-1 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_6 , засудженим за ч.1 ст. 111-1 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення права займатися діяльністю пов`язаною з публічними виступами на строк 12 (дванадцять) років.

Виключити з вироку суду першої інстанції обставину обтяжуючу покарання ОСОБА_6 - вчинення кримінального правопорушення в період дії умов воєнного стану.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суд протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3