Справа № 720/2854/23
Провадження № 1-кп/720/189/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000171 від 12 жовтня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, одруженого, маючи на утримані двох неповнолітніх дітей, із незакінченою вищою освітою, працюючого приватним підприємцем, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 172 ч. 1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акту, затвердженого прокурором 22 листопада 2023 року, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що будучи зареєстрованим як фізична особа підприємець, з основним видом економічної діяльності: 31.09 «виробництво інших меблів»; та із додатковими: 16.23 «виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів»; 31.01 «виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі»; 31.02 «виробництво кухонних меблів»; 68.20 «надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна», 01 червня 2023 року уклав договір оренди №06/01/2023 із ДП «М`ясо Буковини» та орендував приміщення за адресою АДРЕСА_2 , в якому організував роботу з виробництва меблів.

В подальшому, ОСОБА_5 , працюючи фізичною особою підприємцем, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, з метою зменшення витрат на оплату праці за рахунок грубого порушення прав найманих працівників, в порушення вимог ст.ст. 43, 45, 46 Конституції України, ст.ст. 2,5-1; 21; 22; 24; 29; 50; 54; 94; 95 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 1; 5; 12; 13; 30 Закону України «Про оплату праці», з метою отримання прибутку та ухилення від обов`язкових платежів, прийняв за місцем здійснення ним підприємницької діяльності та використовував найману працю протягом тривалого проміжку часу наступних осіб: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які виконували різноманітні роботи з виготовлення і комплектування меблів у нього без належно оформлених трудових відносин, без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, не зробивши відповідних записів у їх трудові книжки, та не зареєструвавши їх у фондах соціального страхування, без ведення табелів обліку робочого часу, яким за рахунок виробництва фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 виплачувалась заробітна плата без сплати податків та інших загальнообов`язкових відрахувань і не поширювалися гарантії, в тому числі конституційно закріплені, передбачені законодавством про працю та соціальне забезпечення.

Вказаними діями, ОСОБА_5 грубо порушив законодавство про працю в частині забезпечення прав вищевказаних працівників на соціальний захист, передбачених Конституцією України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими народженням та похованням», що виключає право на їх забезпечення у разі повної, часткової, або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених Законом.

Такі дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 172 КК України, як грубе порушення законодавства про працю.

05 грудня 2023 року між прокурором та обвинуваченим була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.

Згідно даної угоди прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 172 ч. 1 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести обвинувачений. Так, обвинувачений беззастережно визнав свою вину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень. Сторони кримінального провадження із урахуванням того, що обвинувачений вину повністю визнав, у вчиненому щиро розкаявся та активно спряв розкриттю кримінальних правопорушень, узгодили покарання обвинуваченого за вчинене кримінальне правопорушення за ст. 172 ч. 1 КК України у виді штрафу.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки їх невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

В підготовчому судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 172 ч. 1 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком.

Сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам кримінально-процесуального кодексу України та кримінального кодексу України.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Речові докази та судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 05 грудня 2023 року про визнання винуватості між прокурором Новоселицького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 172 ч. 1 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Вирок на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Чернівецького апеляційного суду через Новоселицький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення копії вироку.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 2 ст. 473 КПК України.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1