Справа № 206/1462/23
Провадження № 1-кп/206/124/23
УХВАЛА

11 грудня 2023 року в залі суду у м. Дніпрі Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий,суддя ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084 від 10.02.2023, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 , потерпілих: ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

04.04.2023 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська був отриманий обвинувальний акт по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084 від 10.02.2023, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України.

11.12.2023 року до суду надійшло клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 . Прокурор зазначає про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які на тепер не відпали та існують, а саме:

- наявність ризику, передбаченого у п. 1 ч.1 ст.177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_3 може переховуватись від органу досудового розслідування, прокуратури та суду;

- наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України передбачає, що підозрюваний ОСОБА_3 реально може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- наявність ризику передбаченого у п. 3 ч.1 ст.177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_3 знаходячись на волі може незаконно впливати на свідків.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, пославшись на практику Європейського суду з прав людини. Зазначив, що наразі всі свідки допитані, обвинувачений тримається під вартою безпідставно. Прокурором не надано доказів на підтвердження ризиків порушення обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Просив обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку свого захисника.

Потерпіла ОСОБА_6 просила обрати обвинуваченому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема домашній арешт.

Вислухавши думку прокурора, захисника, позицію потерпілих, обвинуваченого, суддя вважає за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2023 року до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14 грудня 2023 року включно.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 - залишено без задоволення. Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2023 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, у кримінальному провадженні №0000084 від 10.02.2023 року залишити без змін.

Як вбачається з ч. 1 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, обставини, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Відповідно до п 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Прокурор, обгрунтовуючи клопотання про продовженння строків тримання під вартою обвинуваченому в судовому засіданні посилався на наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, а саме: переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих, а також знищення, схову або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Суд вважає, що прокурором частково доведені зазначені вище ризики.

Відповідно до пунктів 2, 3, 4, 8, 12 ч. 1 ст. 178 КПК при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Так, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК підтверджується тим, що обвинуваченому ОСОБА_3 інкримінується вчинення, зокрема особливо тяжкого злочину, за який законом України про кримінальну відповідальність, передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Згідно з відомостями, викладеними в обвинувальному акті, обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, не працевлаштований, не одружений, не має на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей, відповідно до ст. 89 КК не судимий.

Суд зазначає, що характер, тяжкість інкримінованих злочинів та суворість ймовірного покарання, як за національним законодавством (ст. 178 КПК), так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини, визнаються вагомими факторами при оцінці ризику переховування особи від суду.

Ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням введення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

За встановлених обставин відсутності міцних соціальних зв`язків ОСОБА_3 та відсутності офіційного місця працевлаштування, ризик переховування від суду, в тому числі і на тимчасово непідконтрольній українській владі території, збільшується.

Крім того, як слідує з відомостей, зазначених в реєстрі матеріалів досудового розслідування, потерпілі проживають неподалік від місця проживання обвинуваченого ОСОБА_3 , що підвищує ризик можливого на них впливу зі сторони обвинуваченого, а з огляду на те, що інкриміновані обвинуваченому злочини, вчинені із застосуванням насильства та використанням вогнепальної зброї, що свідчить про наявність ризику летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї, такий ризик є суттєвим.

Разом з тим, суд вважає необґрунтованим заявленим прокурором ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК, у виді знищення, схову або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Зазначений ризик прокурор обґрунтовує тим, що обвинувачений може вплинути на свідків, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на думку прокурора свідчить те, що під час досудового розслідування можуть бути відшукані не всі речові докази у кримінальному провадженні, зокрема знаряддя вчиненого злочину, яке може містити сліди злочину та інші речі необхідні для повного, всебічного проведення досудового розслідування.

В той же час суд зауважує, що стадія досудового розслідування закінчена, свідки допитані судом. Після закінчення досудового розслідування збирання доказів та проведення органом слідства слідчих дій, окрім випадків, передбачених ст. 333 КПК, заборонено.

Вказані обставини дають суду підстави стверджувати, що ризики, зазначені прокурором, як підстава для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, існують, обрання іншого, більш м`якого виду, суд вважає не доцільним і буде недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, вирішуючи подане клопотання суд, також враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину та можливість ухилення від явки до суду.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Доводи захисника про відсутність підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_3 та встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зменшення ризиків або про те, що вони зникли, що раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовження строку його дії, стороною захисту не наведено. Щодо питання доведеності вини обвинуваченого та оцінки доказів у справі у розмінні ст.ст. 84-86 КПК України, суд вирішує в нарадчій кімнаті при постановленні остаточного рішення у справі.

Даних про те, що ОСОБА_3 не може утримуватися в умовах СІЗО, суду не надано.

Отже суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки судом встановлено, що наведені прокурором ризики заслуговують на увагу, тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Оскільки судом допитані потерпілі та свідки, суд, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає за можливе визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

При цьому, обвинуваченому може бути змінений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в разі внесення застави, розмір якої визначений даною ухвалою.

Беручи до уваги викладене, обставини кримінального правопорушення, суддя вважає необхідним обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляд тримання під вартою з визначенням застави, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2023 року - 2684,00 грн., у розмірі 214720,00 гривень, оскільки саме такий запобіжний захід буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 197, 331, 372 Кримінального процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 11 січня 2024 року, включно.

Одночасно визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, а саме у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214720,00 грн., дана сума є достатньою для внесення її як застави.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою заставодавцем.

У разі звільнення ОСОБА_3 з-під варти під заставу, покласти на нього обов`язки:

-прибувати до суду для проведення судових засідань;

-не покидати територію м. Дніпра.

Термін обов`язків, покладених слідчим суддею, у разі внесення застави визначити два місяці з дня звільнення з-під варти під заставу.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинуваченим, ОСОБА_3 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_3 , що в разі невиконання покладених на нього зобов`язань внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

У разі невиконання цих обов`язків ОСОБА_3 до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1