ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/282/24 Справа № 705/9/23 Категорія: ст.331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання за участі: прокурора обвинуваченого захисникаОСОБА_5 ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси виділені матеріали кримінального провадження № 0001285 від 09.10.2022 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 січня 2024 року, якою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 16 березня 2024 року ,-

в с т а н о в и л а :

У провадженні Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 січня 2024 року перебувають матеріали кримінального провадження № 0001285 від 09.10.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

У судовому засіданні 17 січня 2024 року ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області продовжено відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 16 березня 2024 року.

Продовжуючи, обвинуваченому ОСОБА_7 даний запобіжний захід, місцевий суд виходив з того, що ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.11.2023 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено до 22.01.2024. При ухваленні такого рішення враховані ризики, передбачені ст.177 КПК України, наявність яких була встановлена при обранні запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 . Так, на думку суду, були наявні ризик переховування, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості, а також ризик впливу на свідків, які ще не допитані.

Судом встановлено, що наразі судовий розгляд триває, не допитані свідок ОСОБА_9 , обвинувачений, не досліджені письмові докази. Таким чином, до 22 січня 2024 року, тобто до закінчення строку дії попередньої ухвали суду про тримання обвинуваченого під вартою, розглянути справу по суті не виявляється можливим з об`єктивних причин, які не залежать від суду.

При цьому суд вважав, що на час розгляду даного клопотання відсутні дані, які б свідчили про зменшення чи відсутність ризиків, наведених у клопотанні прокурора та встановлених у попередніх ухвалах суду про запобіжний захід обвинуваченого, що стало б підставою для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Разом з тим, судом враховано, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, судом взято до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Не погоджуючись з ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 січня 2024 року, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на більш м`який.

Вважає, що прокурором не було подано жодного доказу, який би доводив продовження існування ризиків на які сторона обвинувачення посилалася в клопотанні. Жодним чином ОСОБА_7 не перешкоджав проведенню досудового розслідування та судового розгляду справи, доказами того, що ОСОБА_7 намагався впливати на свідків і потерпілих сторона обвинувачення не володіє.

Зазначає, що фактично всі наявні ризики як прокурор, так і суд вважає встановленими лише на підставі тяжкості загрожуваного покарання, незважаючи на те, що поводження з ОСОБА_7 повинно відповідати поводженню з невинуватою особою. Більше того, безпідставно продовжуючи строк дії запобіжного заходу суд фактично схиляється до винесення обвинувального вироку по справі та вже визначив майбутнє покарання обвинуваченому. При цьому, судом не враховано характеристик ОСОБА_7 , який має постійне місце проживання, завжди мав постійне місце роботи, раніше не судимий, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків та можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Вважає, що поза увагою суду першої інстанції залишилися вимоги законодавства та практики ЄСПЛ.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про задоволення апеляційної скарги з наведених в ній підстав, прокурора ОСОБА_6 про залишення апеляційної скарги без задоволення, вивчивши виділені матеріали кримінального провадження, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст.199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при вирішенні питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , в порядку ст.331 КПК України, враховано норми КПК України та в повній мірі обґрунтовано своє рішення щодо необхідності продовження даного заходу забезпечення кримінального провадження. При продовженні обвинуваченому ОСОБА_7 зазначеного запобіжного заходу місцевим судом також враховано практику Європейського суду з прав людини.

Із виділених матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, який відповідно до ст.12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, за яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 немає постійного місця проживання, ніде не працює, а відповідно немає постійного джерела доходу, свою вину у інкримінованому злочині не визнав, тоді як характер та обставини вчиненого ним правопорушення свідчать про нестійке прийняття ним загальновизнаних у суспільстві правил поведінки та моральності.

Вищезазначене свідчить про ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду та ризик незаконного впливу на свідків, які ще не допитані, враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує в разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, як стали підставою для обрання та подовження строку запобіжного заходу, та виправдовують тримання особи під вартою.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 посилається на те, що прокурором не було подано жодного доказу, який би доводив продовження існування ризиків на які сторона обвинувачення посилалася в клопотанні, при цьому жодним чином ОСОБА_7 не перешкоджав проведенню досудового розслідування та судового розгляду справи, доказами того, що ОСОБА_7 намагався впливати на свідків і потерпілих сторона обвинувачення не володіє.

Вважаю зазначені доводи неспроможними, оскільки відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинуваченого, та поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення.

З урахуванням сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та особи обвинуваченого ОСОБА_7 , обрання останньому менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, на думку колегії суддів, є необґрунтованим та невиправданим.

Також в апеляційній скарзі сторона захисту посилається на те, що фактично всі наявні ризики як прокурор, так і суд вважає встановленими лише на підставі тяжкості загрожуваного покарання, незважаючи на те, що поводження з ОСОБА_7 повинно відповідати поводженню з невинуватою особою. Більше того, безпідставно продовжуючи строк дії запобіжного заходу суд фактично схиляється до винесення обвинувального вироку по справі та вже визначив майбутнє покарання обвинуваченому.

Зазначені доводи є неприйнятними, оскільки відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

З врахуванням сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та особи обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що обрання останньому менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, є необґрунтованим та невиправданим.

Не заслуговують на увагу доводи захисника ОСОБА_8 про неврахування, на її думку, характеристики ОСОБА_7 , який має постійне місце проживання, завжди мав постійне місце роботи, раніше не судимий, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків та можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки з огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Безпідставними є доводи захисника про те, що поза увагою суду першої інстанції залишилися вимоги законодавства та практики ЄСПЛ, позаяк розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 та задовольняючи його, місцевим судом в повній мірі враховано норми національного законодавства та практику Європейського суду з прав людини, та належним чином обґрунтовано своє рішення з даного приводу.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Інформація про те, що обвинувачений ОСОБА_7 за станом здоров`я не може утримуватися під вартою в матеріалах справи відсутня.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги сторони захисту з мотивів, наведених в ній та скасування ухвали суду, на думку апеляційного суду, відсутні.

Керуючись ст.ст.183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 січня 2024 року, якою щодо ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 16 березня 2024 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді