Справа № 171/2542/23
Провадження № 1-кп/177/67/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 14 листопада 2023 року за №0000247, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зеленодольськ, Апостолівського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, неповнолітніх та інших осіб на утримані не маючий, не працюючого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст. 357 КК України, суд,-

встановив:

ОСОБА_4 , 05.10.2023 приблизно о 20 годині 20 хвилин, перебуваючи в парковій зоні яка знаходиться на перехресті вулиці Енергетична та проспекту Незалежності в м. Зеленодольськ, Криворізького району, Дніпропетровської області, на лавочці побачив раніше йому знайомого ОСОБА_5 , який в цей час спав, де поблизу нього знаходився рюкзак. У вказаному місці, у вказаний час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , 05.10.2023, приблизно о 20 годині 30 хвилин, перебуваючи в парковій зоні яка знаходиться на перехресті вулиці Енергетична та проспекту Незалежності в м. Зеленодольськ, Криворізького району, Дніпропетровської області, де шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно, умисно, з корисливих мотивів, вчинив крадіжку мобільного телефону марки «iPhone 5», Black, 16GB, вартістю 2405 гривень, що знаходився у вище вказаному рюкзаці, який належить ОСОБА_5 .

Після цього, ОСОБА_4 з місця злочину зник, обернувши викрадене на свою користь, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_5 завдано майнової шкоди на загальну суму 2405 гривень.

ОСОБА_4 вчинив злочин під час дії воєнного стану в Україні у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, продовженого Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 26 липня 2023 року № 451/2023.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_4 , 05.10.2023 приблизно о 20 годині 20 хвилин, перебуваючи в парковій зоні яка знаходиться на перехресті вулиці Енергетична та проспекту Незалежності в м. Зеленодольськ, Криворізького району, Дніпропетровської області, де на лавочці побачив раніше йому знайомого ОСОБА_5 , який в цей час спав, де поблизу нього знаходився рюкзак, всередині якого знаходилась банківська картка AT «Ощадбанк» № НОМЕР_1 яка належить ОСОБА_5 . Перебуваючи у вказаному місці у вказаний час у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на викрадення офіційного документа, а саме банківської картки AT «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_5 та є офіційним документом, оскільки перебуває в офіційному обігу, має необхідні реквізити установи банку AT «Ощадбанк» і містить інформацію, яка засвідчує факти, котрі мають юридичне значення.

Після чого, ОСОБА_4 , 05.10.2023 приблизно о 20 годині 30 хвилин, перебуваючи в парковій зоні яка знаходиться на перехресті вулиці Енергетична та проспекту Незалежності в м. Зеленодольськ, Криворізького району, Дніпропетровської області, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення офіційного документа, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розуміючи, що вчиняє викрадення офіційного документу, розуміючи, що банківська картка є офіційним документом, умисно, таємно, із корисливих мотивів, викрав платіжну банківську картку банку AT «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , яка знаходилась у рюкзаці у вищевказаному місці з метою подальшого незаконного зняття грошових коштів, належних ОСОБА_5 .

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 357 КК України - викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.

Крім цього, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в період часу з 16 годин 44 хвилин до 17 годин 51 хвилини, з метою реалізації свого злочинного умислу спрямованого на незаконне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 , а саме: розрахунок грошовими коштами з використанням раніше обернутого на свою користь, шляхом викрадення, офіційного платіжного документу - банківської картки AT «Ощадбанк» № НОМЕР_1 відкритої на ім`я ОСОБА_5 , прийшов до магазину, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Після чого, ОСОБА_4 переслідуючи корисливий мотив та мету незаконно збагатитись, таємно, умисно, повторно, шляхом розрахунку безконтактною оплатою на касі у магазині «Тетяна», банківською картою AT «Ощадбанк» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , сплатив кошти за придбанні продукти харчування, на загальну суму 776 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 заволодів грошовими коштами, які знаходились на банківському рахунку ОСОБА_5 та розпорядився ними на власний розсуд, завдавши ОСОБА_5 , майнову шкоду на суму 776 гривень.

ОСОБА_4 вчинив злочин під час дії воєнного стану в Україні у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, продовженого Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 26 липня 2023 року № 451/2023.

Умисні дії ОСОБА_4 » кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, вчинена в умовах воєнного стану.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним у повному обсязі у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, та пояснив, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачені КК України. Крім того, суду пояснив, що щиро розкаюється у вчиненому, просить суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники провадження не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349, ст. 351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченого, дослідження матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, заявою просив розгляд справи проводити за його відсутності, цивільний позов не заявляв.

Розглянувши справу в межах пред`явленого обвинувачення, оцінивши наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про їхню достатність для визнання ОСОБА_4 винуватим в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, вчинене в умовах воєнного стану, за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно з частиною другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілого. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень за ч.4 ст.185 КК України, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, за ч.1 ст.357 КК України, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, міцних соціальних зв`язків не має, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо. Шкода завдана кримінальним правопорушенням частково відшкодована шляхом повернення викраденого майна на стадії досудового розслідування.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому.

Обставини, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, конкретних обставин скоєння кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі; за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі та на підставі ч.1 ст.70 КК України застосувати при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначивши покарання у виді позбавлення волі.

Також, суд вважає за можливе на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі із випробуванням, з покладенням обов`язків, передбаченими ст.76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для призначення покарання обвинуваченому з урахуванням положень ст. 69, 69-1 КК України суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлявся.

Витрати на залучення експертів при проведенні судової експертизи в рамках даного кримінального провадження відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 в рамках даного кримінального провадження не обирався.

Керуючись ст.ст.100,124,370,373,374,376,394 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

- за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та/або роботи.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «iPhone 5», який зберігається у потерпілого ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили - залишити у володінні останнього.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому обчислювати з моменту проголошення вироку.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання ним копії вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді, особам, які не були присутні в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1