Справа № 615/582/23
Провадження № 1-кс/615/494/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2024 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області в складі

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Валки Харківської області клопотання ОСОБА_3 в інтересах володільця арештованого майна ОСОБА_4 про часткове скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000079,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

заявника ОСОБА_3 ,

встановив:

15.12.2023 адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду в інтересах володільця майна ОСОБА_6 з клопотанням, в якому просить частково скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 04.04.2023 у справі №615/582/23, на тимчасово вилучений 28.03.2023 в ході огляду місця події автомобіль ЗІЛ 131, д.н.з. НОМЕР_1 , кузов якого повністю завантажений деревиною різних порід (розмір кузова: ширина 210 см, висота 140 см, довжина 480 см) та зобов`язати уповноважених осіб ВП №1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області передати його на відповідальне зберігання володільцю майна.

В обґрунтування клопотання, посилаючись на вимоги ст.41 Конституції України, ч.1,2 ст.170, п.5 ч.2, ч.4 ст.173 КПК України, вважає, що позбавити права власності особу можливо лише у виняткових випадках, передбачених законом. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Зауважив, що у межах кримінального провадження поліцейські спочатку зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_4 , а вже потім слідчі почали шукати місце порубки. Автомобіль не був затриманий на місці порубки. У затриманому та вилученому автомобілі не знайдено ні бензо/електро пил та інших знарядь, що свідчило б про вчинення незаконної порубки.

Місце вчинення злочину незаконної порубки на даний час не встановлено. Крім того, в матеріалах кримінального провадження міститься експертиза щодо порівняння деревини з вилученого автомобіля та спилів дерев з можливих місць порубок, згідно якої деревина, що міститься в кузові вилученого автомобіля, не є такою, що спиляна з можливих місць порубок. Деревина, що міститься в кузові вилученого автомобіля не є такою, що спиляна з місця можливої порубки. На даний час деревина вивантажена з автомобіля, з яким проведено всі необхідні слідчі дії (огляд, додатковий огляд, відповідні експертні дослідження).

Окрім того, заборона користуватися вилученим автомобілем призводить до зупинення господарської діяльності ФОП ОСОБА_7 , у якого в користуванні перебував арештований автомобіль, за результатами огляду якого будь-яких слідів кримінального правопорушення не містить.

Вважає, що на цей час всі необхідні слідчі дії з автомобілем повинні бути завершені. В порушення вимог кримінального процесуального законодавства України володілець майна та інші особи до теперішнього часу не набули статусу підозрюваних. Натомість, його довіритель має нагальну життєву потребу у користуванні вилученим та арештованим майном.

29.11.2023 ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (14.12.2023) допитані в якості свідків в приміщенні ВП №1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області.

Враховуючи, що з моменту арешту майна минуло понад 7 місяців досудового розслідування, але підозра жодній особі не повідомлена, збитки державі чи органу місцевого самоврядування не встановлені, досудове розслідування триває, довіритель, як володілець арештованого майна вважає, що на сьогодні відпала потреба в перебуванні майна під арештом у вигляді заборони користуватися ним, тому з урахуванням ч.1 ст.28, ч.2 ст.174 КПК України підлягає скасуванню.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав вимоги клопотання, просив задовольнити, посилаючись на викладені в ньому обставини.

Наполягає, що проведеним експертним дослідженням з вилученим та арештованим автомобілем встановлено, що деревина, яка в ньому знаходилась, не має відношення до кримінального правопорушення. Незаконні дії на автомобілі не вчинялись, про що вказали свідки. Сам автомобіль був оглянутий як на місці зупинки, так і в райвідділу, на даний час розвантажений. Вважає, що через відсутність належних умов зберігання, автомобіль зазнає пошкодження, але відшкодування цих збитків з органу досудового розслідування не передбачено. На його думку, всі слідчі дії виконано. Просить повернути автомобіль, який на час вилучення був завантажений деревиною ОСОБА_4 , як володільцю, який на час зупинки користувався автомобілем. Питання про повернення деревини не порушують.

Прокурор категорично заперечував проти задоволення клопотання. Наголосив, що допитані під час досудового розслідування свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 одноголосно вказали, що ОСОБА_4 не може бути ні володільцем, ні користувачем, так як керував т/з всього 5 хв. перед зупинкою працівниками поліції, навіть не наймана особа. ОСОБА_8 не дивлячись на це, що під час допиту обіцяв, так і не надав документи на деревину. Можливо автомобіль належить володільцю ОСОБА_8 , але ОСОБА_4 був лише тимчасовим водієм, тому повертати йому автомобіль не доцільно, що не позбавляє належного володільця або власника арештованого автомобіля звернутися з відповідним клопотанням до суду. Зауважив, що апеляційний суд під час розгляду апеляції на ухвалу слідчого судді про накладення арешту звернув увагу, що ОСОБА_4 не вважається належним володільцем.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, перевіривши доводи скарги та додані до неї матеріали, надані прокурором копії з матеріалів кримінального провадження № 0000166, а також матеріали судового провадження №615/582/23 (пр. № 1-кс/615/91/23), слідчий суддя доходить висновку, що клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається із досліджених в судовому засіданні матеріалів, 28.03.2023 до ВП №1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області надійшло повідомлення, що 28.03.2023 на автошляху с. Олександрівка Богодухівського (Валківського) району Харківської області автомобіль ЗІЛ 131, д.н.з. НОМЕР_1 , перевозить деревину породи «Дуб» без відповідних документів та ідентифікаційних бірок на дереві.

За даним фактом розпочато кримінальне провадження №0000079 від 28.03.2023, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за ч.1 ст.246 КК України.

Ухвалою слідчого судді Валківського районного суду Харківської області від 04.04.2023 у справі №615/582/23 (пр.1-кс/615/91/23) задоволено клопотання слідчого, накладено арешт шляхом заборони володіння, користування, розпорядження, відчуження будь-яким особам на тимчасово вилучене 28.03.2023 в ході огляду місця події майно, зокрема, автомобіль ЗІЛ 131, д.н.з. НОМЕР_1 , кузов якого повністю завантажений деревиною різних порід (розмір кузова: ширина 210 см, висота 140 см, довжина 480 см). Місцем зберігання визначено майданчик тимчасового тримання ВП №1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області.

При цьому слідчий суддя встановив, що за сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів автомобіль містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, визначеним у ст.98 цього Кодексу, тимчасово вилучений із дотриманням встановленого ст.167,168 КПК України порядку.

Оскільки слідчим визначено місце зберігання речових доказів, а обставини, на які посилається представник володільця майна, можуть бути перевірені лише в ході досудового розслідування, слідчий суддя не знайшов з урахуванням вимог ст.100 КПК України підстав для його зміни.

З висновками слідчого судді щодо обґрунтованості накладення арешту на тимчасово вилучений автомобіль, які не спростовано ОСОБА_3 , погодився суд апеляційної інстанції в ухвалі від 17.04.2023.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи ОСОБА_3 про те, що на даний час не підтверджено відношення ОСОБА_4 чи інших осіб до даного кримінального правопорушення та у вилученому транспортному засобі не були знайдені ні бензо/електропил чи інших знарядь, які б свідчили про здійснення ним незаконної порубки, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється за попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.1 ст.246 КК України - незаконна порубка або незаконне перевезення, зберігання, збут лісу, тобто вилучене майно може мати певний зв`язок з розслідуваним кримінальним правопорушенням, а дійсні джерела його походження та використання є предметом доказування, згідно зі ст.91 КПК України, виходячи з обраної кваліфікації дій.

При цьому власник автомобіля ЗІЛ 131 не позбавлений можливості в порядку ст.174 КПК України ставити питання про скасування арешту майна.

Окрім того, ухвалами слідчого судді Валківського районного суду Харківської області від 06.06.2023, 26.06.2023, 18.10.2023, 25.10.2023 у справі №615/582/23 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_3 в інтересах, на його думку, володільця арештованого майна ОСОБА_4 про часткове скасування арешту майна та передачу його на відповідальне зберігання з аналогічних підстав.

В постанові від 08.11.2021 у справі №610/2229/18 Верховний Суд на необхідність розмежування понять «правомірна експлуатація транспортного засобу» і «правомірне володіння транспортним засобом» дійшов наступного висновку.

Володіння - це фактична влада, фізичне панування особи над тілесною річчю, яке надає особі фактичну можливість використовувати виключно для себе повну владу над річчю, тримати її для себе і в своїй владі з наміром отримувати з неї можливі вигоди і відхиляти чужий вплив на неї.

Основна ознака володіння полягає у пануванні (владі) особи над річчю, під чим розуміється вплив на річ, ставлення до речі. Друга ознака володіння полягає в тому, що панування має бути фактичним, хоча це і не завжди передбачає постійний контакт особи з річчю, характер панування визначається властивостями самої речі, її призначенням та характеристиками.

Майно, що перебуває у володінні особи, перебуває під її впливом. Користуючись, розпоряджаючись чи управляючи майном, особа здійснює певний вплив на майно, адже, реалізуючи ці права, особа здійснює певні активні дії. Для володіння характерною є не динаміка, а статика відносин. Володіння - це певний фактичний стан закріплення майна за певним суб`єктом.

Для того, щоб бути володільцем, особі не треба постійно перебувати у матеріальному контакті з річчю. У володільця лише повинна бути можливість у потрібний момент поставити себе в таке становище щодо речі, щоб реалізувати матеріальний контакт із нею. Отже, важлива ознака володіння полягає у тому, що такий матеріальний зв`язок має бути реальним чи дійсно можливим, а особа, яка володіє річчю, повинна мати реальні можливості в будь-який момент розпочати дійсне володіння річчю, користування та розпоряджання нею.

На відміну від володіння, експлуатація транспортного засобу за чинним правовим регулюванням пов`язується з наявністю у експлуатанта певного дозволу на здійснення такої діяльності. Відносини з експлуатації транспортних засобів регулюються імперативними нормами публічного права, такі відносини не регулюються цивільним законодавством, оскільки не відповідають критеріям, визначеним у статті 1 ЦК України.

Згідно з вимогами Правил дорожнього руху України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Розмежовуючи категорії власника транспортного засобу і його експлуатанта (тобто особи, яка має право користуватися ним як водієм за правилами дорожнього руху), потрібно виходити з того, що не кожен власник (володілець) транспортного засобу має право його експлуатувати. Лише особа, яка має водійське посвідчення, або інші документи, встановлені законом та видані визначеним державою органом, має право керувати транспортним засобом за правилами дорожнього руху.

Тобто, «правомірна експлуатація транспортного засобу» - це право особи, яка має водійське посвідчення або інший документ, встановлений законом, експлуатувати транспортний засіб, тоді як «правомірне володіння транспортним засобом» надає особі лише прав щодо володіння транспортним засобом як річчю, але за відсутності в особи водійського посвідчення, або іншого документа встановленого законом, у такої особи відсутнє право на експлуатацію автомобіля.

Відповідно до змісту частини першої статті 397 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) володільцем майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Положеннями статті 398 ЦК України встановлено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Тобто правомірність володіння майном виникає на підставі певного юридичного факту, зокрема, укладення відповідного договору. Такий договір може укладатися як усно, так і письмово. Якщо власник майна передає іншій особі у володіння певне майно добровільно, проте без відповідного письмового оформлення договірних відносин (за винятком випадків, коли законом встановлена обов`язкова письмова форма такого правочину), то за загальним правилом вважається, що власник правомірно передав майно у володіння іншої особи.

За змістом пункту 2.2 із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 124 від 11 лютого 2009 року; в редакції постанови Кабінету Міністрів № 1029 від 26 вересня 2011 року власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Згідно п.1.10 ПДР власник транспортного засобу фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб, що підтверджується відповідними документами.

Із протоколу огляду місця події від 28.03.2023, під час зупинки працівниками поліції автомобілем ЗІЛ 131, д.н.з. НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію т/з НОМЕР_2 , власник ОСОБА_10 ), керував ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (посвідчення водія НОМЕР_3 ).

Із наданої прокурором копії протоколу допиту свідка від 22.11.2023, ОСОБА_4 повідомив, що знаходився за місцем свого проживання, коли йому зателефонував знайомий ОСОБА_11 та попросив допомогти відремонтувати його автомобіль ЗИЛ 131, його прізвище на той час не знав. При цьому ОСОБА_11 вказав йому на місцезнаходження його та автомобіля та порекомендував приїхати на автомобілі Део, в якому були необхідні для ремонту запчастини. Під час перевірки автомобіля на справність ОСОБА_11 запевнив, що в нього наявні документи на завантажену деревину, тому сів за кермо ЗИЛ 131, а ОСОБА_11 автомобіля ОСОБА_12 та поїхали до місця проживання ОСОБА_11 . Через 1,5-2 км його зупинив автомобіль патрульної поліції.

Свідок ОСОБА_8 під час допиту 14.12.2023 вказав, що 28.03.2023 зупинено автомобіль ЗИЛ 131, який перевозив належну йому деревину для продажу, але зламався, в зв`язку з чим зателефонував ОСОБА_13 , щоб допоміг відремонтувати. Оскільки не вдалося відремонтувати, ОСОБА_14 сів за кермо автомобіля ЗИЛ, а він їхав позаду на автомобілі, на якому приїхав ОСОБА_15 . По дорозі зупинили працівники поліції. З ним спілкувався заступник начальника ВП ОСОБА_16 . Після огляду опечатаний автомобіль ЗИЛ залишив на місці зупинки, відмовився переганяти до ВП.

Допитаний 15.12.2023 свідок ОСОБА_17 повідомив, що т/з зупинено через технічні несправності, які не дозволяли його безпечний рух. Пред`явлені документи водієм автомобіля викликали сумнів щодо наявної деревини, в зв`язку з чим викликано СОГ.

Прокурор звернув увагу, що свідки перший раз за тривалий час з`явилися для допиту до органу досудового розслідування, надані ними показання потребують перевірки під час досудового розслідування в передбаченому КПК України порядку. Наголосив, що до цього часу ОСОБА_7 не надав доказів, які б підтверджували законність перевезення деревини.

Доказів щодо володіння ОСОБА_4 т/з в передбаченому законом порядку, слідчому судді не надано.

Будь-яких інших доказів, які б не були предметом судових розглядів, заявником не надано.

До повноважень слідчого судді відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Ч.1 ст.223 КПК України визначено, що отримання (збирання) доказів або перевірка вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні може бути здійснена лише шляхом слідчих (розшукових) дій.

Враховуючи вимоги ч.1,2 ст.1 КПК України, згідно положень ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Тобто, якщо підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, були присутні при розгляді питання про арешт майна, то підставами для скасування арешту майна згідно з ст.174 КПК України можуть бути тільки дві обставини: 1) в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба; 2) арешт накладено необґрунтовано.

За ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, слідчому судді не надано доказів, які б не були враховані при вирішенні питання про обґрунтованість накладення арешту, що фактично не оспорюється, та які б свідчили про те, що потреба в подальшому застосуванні даного заходу відпала, тому підстав для задоволення клопотання не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369-372,376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 в інтересах володільця арештованого майна ОСОБА_4 про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Валківського районного суду Харківської області від 04.04.2023 у справі № 615/582/23, на автомобіль ЗІЛ 131, д.н.з. НОМЕР_1 , кузов якого повністю завантажений деревиною різних порід (розмір кузова: ширина 210 см, висота 140 см, довжина 480 см) та зобов`язання уповноважених осіб ВП №1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області передати його на відповідальне зберігання володільцю майна відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Суддя ОСОБА_1