ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 570/2039/20

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та прокурора на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 07 лютого 2023 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 20 червня 2023 року в кримінальному провадженні № 0000508 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Аджамка Кіровоградського району Кіровоградської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 07 лютого 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цим же вироком вирішено питання щодо цивільного позову, процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно з встановленими судом першої інстанції обставинами, 09 травня 2020 року, близько 11 год. 30 хв. на а/д Городище-Рівне-Старокостянтинів, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем Peugeot Partner, р. н. НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони м. Рівне у напрямку м. Сарни Рівненської області, під`їхавши до перехрестя автодоріг Городище-Рівне-Старокостянтинів та Пухова-Олександрія, зупинив керований ним автомобіль на смузі руху, надалі, проявивши неуважність до дорожньої обстановки, що склалась, не переконавшись, що це буде безпечним і не несе небезпеки іншим учасникам руху, відновив рух керованого ним транспортного засобу та виконуючи поворот ліворуч у напрямку автодороги Пухова-Олександрія, виїхав на зустрічну смугу руху, в порушення вимог п. 16.13 ПДР, не надав перевагу у русі зустрічному транспортному засобу, в результаті чого допустив зіткнення з мопедом Delta EX50QT-B, р. н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який рухався у зустрічному напрямку зі швидкістю приблизно 60 км/год., і який не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем Peugeot Partner, р. н. НОМЕР_1 , по незалежним від нього технічним причинам.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди водію мопеда ОСОБА_8 спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 20 червня 2023 року зазначений вирок в частині призначеного покарання змінено. ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. В решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Вимоги касаційних скарг і доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі захисник засудженого порушує питання про скасування судових рішень та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , а також про залишення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 без розгляду.

В обґрунтування захисник посилається на те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність в частині звільнення ОСОБА_6 від кримінального покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України. Зазначається, що суд апеляційної інстанції мав закрити кримінальне провадження та звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності. Вказується, що суд також неправильно вирішив питання щодо стягнення процесуальних витрат та цивільного позову.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 .

Касаційна скарга обґрунтовується тим, що суд апеляційної інстанції, встановивши, що на час апеляційного перегляду минули строки, передбачені ст. 49 КК України, мав скасувати, а не змінити, вирок суду першої інстанції та закрити провадження відносно ОСОБА_6 , звільнивши останнього від кримінальної відповідальності.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор підтримала касаційні скарги.

Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.

Мотиви Суду

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи касаційних скарг захисника та прокурора і матеріали кримінального провадження, Верховний Суд приходить до таких висновків.

Згідно з нормами ч. 1 ст. 286 КК України за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачена кримінальна відповідальність у виді штрафу штрафом від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Виходячи з положень ст. 12 КК України, зазначене кримінальне правопорушення є нетяжким злочином і, відповідно до вимог ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Аналогічний трирічний строк давності притягнення особи до відповідальності був передбачений ст. 49 КК України й в редакції станом на час вчинення особою інкримінованого діяння. Зокрема, було зазначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження волі.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_6 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку з тим, що з дня вчинення обвинуваченим злочину і до дня набрання вироком законної сили минув трирічний строк, встановлений ст. 49 КК України.

Отже, твердження захисника, що суд апеляційної інстанції звільнив ОСОБА_6 від покарання, а не від кримінальної відповідальності не ґрунтуються на змісті ухвали апеляційного суду.

Поряд з цим, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.

Відповідно до ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Таким чином, апеляційний суд, маючи усвідомлену згоду обвинуваченого на звільнення від кримінальної відповідальності, повинен був на підставі положень ст. 417 КПК України скасувати вирок місцевого суду, закрити кримінальне провадження та звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Вказане узгоджується також з позицією, яка викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 521/8873/18.

Однак, як убачається з ухвали апеляційного суду, ОСОБА_6 , хоча і був звільнений апеляційним судом від кримінальної відповідальності, проте вирок відносно нього скасований не був, і, як наслідок, не було закрито й кримінальне провадження щодо нього. Тобто апеляційний суд, ухвалюючи рішення про зміну вироку суду в частині призначеного покарання і одночасно звільняючи ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності без скасування вироку та закриття кримінального провадження, фактично допустив суперечність.

Оскільки згідно з п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито, а тому вирок суду першої інстанції і ухвала суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню через неправильне застосування закону України по кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

За правилами ст. 440 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Що стосується доводів захисника щодо вирішеного вироком суду цивільного позову, то Верховний Суд зазначає наступне.

У разі постановлення рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Наведене обґрунтовано випливає з положень ч. 1 ст. 129 КПК, згідно з якими вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. У такому випадку суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Виходячи з правової позиції, викладеної в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №203/241/17, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, у тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави.

У зв`язку з наведеним, всі процесуальні витрати, які відповідно до вироку суду були покладені на ОСОБА_6 , мають бути віднесені на рахунок держави.

Виходячи з зазначеного та керуючись статтями 433, 434, 436-438, 440, 441 КПК України, Верховний Суд вважає, що судові рішення підлягають скасуванню.

З цих підстав Верховний Суд постановив:

Касаційну скаргу прокурора - задовольнити.

Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 07 лютого 2023 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 20 червня 2023 року в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 - скасувати.

ОСОБА_6 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження відносно нього закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 залишити без розгляду, а процесуальні витрати (на проведення судової інженерно-транспортної експертизи) - віднести на рахунок держави.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3