Справа № 643/1835/24
Провадження № 1-кс/643/318/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

за участю захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові погоджене з прокурором клопотання слідчого СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні за №0000804 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кулиничі, Харківського району, Харківській області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, розлученого, не працюючого, раніше судимого 19.01.1987 Ленінським районним судом м. Харкова за ч.3 ст.141, ч.2 ст.118 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 06.08.1992 Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.141 КК України до 4 років позбавлення волі; 23.09.1998 Харківським районним судом Харківської області за ч.2 ст.196-1, ч.1 ст.142, ст.42 КК України до 8 років позбавлення волі; 05.09.2003 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі; 21.01.2010 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 1 року обмеження волі; 20.06.2011 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі; 24.04.2013 Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.190, ч.3 ст.185, ст.ст.70,71 КК України до 3 років 1 місця позбавлення волі; 04.07.2014 Харківським районним судом Харківської області за ч.2 ст.289, ч.2 ст.185, ч.1 ст.263, ст.ст.70,71 КК України до 5 років позбавлення волі; 06.03.2015 Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 1 року позбавлення волі; 01.06.2018 Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 22.06.2021 за відбуттям строку покарання, 21.02.2022 Московським р/с м. Харкова за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця мешкання,-

ВСТАНОВИВ:

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24.02.2024 близько 17 год. 00 хв., точний час в ході досудового розслідування не встановлений, знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання своєї знайомої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де також перебували малознайомі ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з якими вживав спиртні напої.

Під час вживання спиртних напоїв, між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виникла сварка, у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 відмовлявся на його прохання покидати квартиру, де вони відпочивали, та в ході вказаного словесного конфлікту у ОСОБА_6 , обуреним відмовою ОСОБА_8 , внаслідок раптово виниклих неприязних відносин, що склались між ними, виник злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень останньому.

З метою реалізації вказаного злочинного умислу, ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні кухні квартири за вищевказаною адресою, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи із прямим умислом, направленим на заподіяння тілесних пошкоджень ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, передбачаючи можливість настання тяжких наслідків у вигляді смерті останнього, діючи зі значною силою, почав наносити ОСОБА_8 численні хаотичні удари кулаками рук та ногами по тулубу та голові останнього, піддавши таким чином травматизації особливо важливі життєві органи потерпілого, що призвели до розвитку небезпечного для його життя стану, внаслідок чого ОСОБА_8 впав на підлогу.

В подальшому, ОСОБА_6 , вважаючи виконаними до кінця свої злочинні дії, які вважав за необхідне для доведення до кінця свого злочинного наміру, залишив ОСОБА_8 лежати на підлозі у кухні, та, не бажаючи бути викритим у вчиненні особливо тяжкого злочину, залишив місце його скоєння.

В результаті протиправних дій ОСОБА_6 , спрямованих на умисне протиправне заподіяння ОСОБА_8 , тілесних ушкоджень, останньому, відповідно довідки відділу судово-медичної експертизи трупів ХОБСМЕ -2 № 10-12/604-С/24 від 26.02.2024 спричинено набряк головного мозку, закрита черепно мозкова травма, які явились його безпосередньою причиною смерті.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст.121 КК України, тобто, умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Слідчий в клопотанні посилався на обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за який законом передбачено покарання від семи до десяти років позбавлення волі.

У органу досудового розслідування є підстави вважати що у підозрюваного можуть виникнути передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України спроби:

- переховуватися від органів досудового розслідування або суду, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, а тому побоюючись покарання яке загрожує, у разі визнання його винним може переховуватись органів досудового розслідування. Крім того, ОСОБА_6 не має дітей чи інших осіб на утриманні, протягом тривалого часу не працевлаштований, тобто не має міцних соціальних зав`язків, що унеможливлює контроль за його процесуальною поведінкою, веде асоціальний спосіб життя, не має постійного місця проживання, при цьому підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я людини, а тому є підстави вважати, що в разі застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, останній може вдатися до втечі, зокрема з метою ухилення від кримінальної відповідальності;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 не працевлаштований, законного джерела доходу не має, раніше неодноразово судимий, зокрема за вчинення злочинів проти власності, та неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення;

- незаконно впливати на свідків, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні насильницького кримінального правопорушення та, перебуваючи на волі, може шляхом погроз, вмовлянь незаконно вплинути на свідків з метою зміни їх показів, оскільки покази свідків у вказаному кримінальному провадженні є одними із ключових доказів, а підозрюваний, користуючись своїми процесуальними правами, не позбавлений можливості ознайомитися з матеріалами досудового розслідування, у тому числі стосовно анкетних даних, місця проживання свідків.

Враховуючи викладене, у органу досудового розслідування є обґрунтовані підстави вважати, що до підозрюваного ОСОБА_6 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою строком на 60 діб.

Прокурор в судовому засіданні наполягав на задоволенні клопотання та обранні стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_6 у судовому засіданні не заперечував, що наніс 3-4 удари по обличчю потерпілого, в той момент, коли той наносив удари його знайомій ОСОБА_10 . Вказав, що підозра та матеріали справи не містять інформації про сусіда на ім`я ОСОБА_11 , який зайшов до ОСОБА_10 , побачив її побиту, почав наносити удари потерпілому. Він померлого не знав, бачив його в той день один раз. Йому відомо, що той є громадянином росії, і перебуває у розшуку за вбивство. Вважає, що від його ударів не могла наступити смерть потерпілого. Просив застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем реєстрації.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала позицію свого підзахисного та просила застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши учасників кримінального провадження встановив наступне.

В силу ст.ст.131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тощо, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 26.02.2024 слідчим СВ ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області за погодженням з процесуальним керівником - прокурором Салтівської окружної прокуратури м. Харкова повідомлено про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, що підтверджується: протоколом огляду трупа від 25.02.2024 проведеного за адресою: АДРЕСА_2 ; протоколом огляду місця події від 25.02.2024, проведеного за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого виявлено та вилучено речові докази; довідкою №10-12/604-С/24 від 26.02.2024, в якій зазначено причину смерті потерпілого ОСОБА_8 ; протоколом затримання від 25.02.2024 в порядку ст. 208 КПК України підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на якого свідки вказали як на особу, яка вчинила вищевказане кримінальне правопорушення; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 ; повідомленням про підозру ОСОБА_6 від 26.02.2024 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_6 , який на підставі ст. 63 Конституції України відмовився давати свідчення на теперішній час; іншими доказами у сукупності.

Слідчий суддя також вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування, суду; вчинити інше кримінальне правопорушення; незаконно впливати на свідків.

Слідчий суддя констатує, що питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для підтвердження винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вирішується судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.

Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

При розгляді даного клопотання слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину проти життя та здоров`я іншої особи, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що, на думку слідчого судді, свідчить про недостатність застосування до останнього запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі в межах даного кримінального провадження, оскільки вказаний запобіжний захід не дозволить забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Крім того, настання кожного окремо, та усіх у сукупності ризиків можливе і з урахуванням невідворотності призначення реального покарання особі, оскільки санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років позбавлення волі.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; відсутність соціальних зав`язків підозрюваного, постійного місця роботи; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5&1(с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.2007).

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я чи з інших підстав слідчому судді не надано.

В судовому засіданні не здобуто відомостей, які безумовно свідчили про неможливість тримання підозрюваного під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України, тому суд доходить переконання, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних прав та обов`язків,не буде ефективним та доцільним в рамках даного кримінального провадження, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

У відповідності до положень ч.4 ст.183 КК України, слідчий суддя при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає розмір застави, оскільки інкримінований ОСОБА_6 злочин, є злочином, який вчинено із застосуванням насильства.

Частина друга статті 197 КПК України регламентує, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Відповідно до пункту 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів, експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на 60 діб з моменту затримання.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання з 13.50 години 25.02.2024.

Строк дії ухвали (в частині тримання під вартою) до 13.50 години 24.04.2024.

Зобов`язати орган досудового розслідування негайно повідомити про взяття під варту ОСОБА_6 родичів останнього.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_6 в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Копію ухвали отримав: «_____»_____________2024 року ________________________________