Справа № 215/5674/23
У Х В А Л А

31 жовтня 2023 року Суддя Тернівського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_1 , розглянувши клопотання ОСОБА_2 про приведення вироку від 14.11.2000 р. Дніпропетровського обласного суду у відповідність з Кримінальним кодексом України, в порядку ст. 537 КПК України,

В С Т А Н О В И В:

02.10.2023 р. до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, надійшло клопотання ОСОБА_2 про приведення вироку від 14.11.2000 р. Дніпропетровського обласного суду у відповідність з Кримінальним кодексом України, в порядку ст. 537 КПК України, з посиланням, як на правові підстави, на п. 14 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КК України, визначаючи в тому числі територіальну підсудність.

Приймаючи рішення за клопотанням, виходжу з наступного.

Відповідно до ст. 4 КВК України, підставою виконання і відбування покарання є вирок суду, який набрав законної сили, інші рішення суду, а також закон України про амністію та акт помилування.

Згідно до ч. ч. 2, 3 ст. 11 КВК України, установами виконання покарань є: арештні доми, кримінально-виконавчі установи, спеціальні виховні установи (далі - виховні колонії), слідчі ізолятори у випадках, передбачених цим Кодексом. Кримінально-виконавчі установи поділяються на кримінально-виконавчі установи відкритого типу (далі - виправні центри) і кримінально-виконавчі установи закритого типу (далі - виправні колонії).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 18 КВК України, виправні колонії виконують покарання у виді позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі. Слідчі ізолятори виконують функції виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання і виправних колоній середнього рівня безпеки стосовно засуджених, які залишені для роботи з господарського обслуговування.

Згідно до ст. 87 КВК України, особи, засуджені до позбавлення волі, направляються для відбування покарання не пізніше десятиденного строку з дня набрання вироком законної сили або з дня надходження із суду розпорядження про виконання вироку, який набрав законної сили.

Таким чином, для осіб, які засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, місце виконання та відбування покарання співпадають.

Згідно до ст. 89 КВК України, осіб, вперше засуджених до позбавлення волі за нетяжкі чи тяжкі злочини, може бути за їхньою згодою залишено у слідчому ізоляторі чи направлено у виправну колонію максимального рівня безпеки для роботи з господарського обслуговування. Залишення засуджених для виконання роботи з господарського обслуговування проводиться наказом начальника слідчого ізолятора, а направлення їх у виправну колонію максимального рівня безпеки - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань за наявності письмової згоди засуджених. Засуджені, які залишені в слідчому ізоляторі чи направлені у виправну колонію максимального рівня безпеки для роботи з господарського обслуговування, тримаються ізольовано від інших осіб на умовах, передбачених цим Кодексом для виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання і виправних колоній середнього рівня безпеки.

Відповідно до ст. 90 КВК України, у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, засуджений у разі необхідності провадження слідчих дій у кримінальному провадженні про кримінальне правопорушення, вчинене іншою особою або цією ж особою, за яке вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді може бути тимчасово залишений у слідчому ізоляторі або переведений з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора.

Згідно повідомлення ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№ 3)», наданого на запит Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, вона не є місцем відбування покарання та виконання вироку засудженим ОСОБА_2 , так як на підставі вироку від 14.11.2000 р. Дніпровського обласного суду, засуджений ОСОБА_2 державною установою «Дніпровська установа виконання покарань №4», був направлений відбувати покарання у вигляді довічного позбавлення волі до державної установи «Вінницька установа виконання покарань № 1». Але, на підставі ст. 90 КВК України, п.п. 12 ч. 1 ст. 537 КПК України, ухвалою від 20.04.2023 р. Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу, засуджений ОСОБА_2 тимчасово залишений в державній установі «Криворізька установа виконання покарань № 3» до закінчення розгляду його заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Дніпровського обласного суду від 14.11.2000 р..

Так, в ухвалі від 20.04.2023 р. Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу, у справі № 190/552/18 (провадження № 1-о/212/1/23), у її мотивувальній частині вказано слідуюче:

«18 квітня 2023 р. на адресу суду надійшов лист від начальника ВКВСР державної установи Криворізька установа виконання покарань № 3», відповідно до якого. 05.04.2023 р. засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_2 вибув до ДУ «Вінницька УВП № 1», для подальшого відбування покарання.

20.04.2023 р., в судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_3 звернулась до суду із клопотанням про залишення ОСОБА_2 в ДУ Криворізька установа виконання покарань № 3», до закінчення розгляду його заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Дніпровського обласного суду від 14.11.2000 р., з метою його участі у судових засіданнях.

Суд, враховуючи вищенаведене, вживає заходи для забезпечення безпосередності та оперативності судового провадження, з метою безпосередньої участі засудженого в судових засіданнях за його заявою про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, шляхом залишення засудженого в ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№ 3)» до завершення розгляду заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Дніпропетровського обласного суду від 14 листопада 2000 року, що перебуває в провадженні судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_4 , з метою його доставки у судові засідання».

Відповідно у резолютивній частині зазначено:

«Залишити засудженого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№ 3)» до закінчення розгляду його заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Дніпропетровського обласного суду від 14 листопада 2000 року з метою його доставки до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у судові засідання для участі у справі в якості заявника».

Тобто, на цей час територія юрисдикції Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, не є місцем виконання вироку від 14.11.2000 р. Дніпропетровського обласного суду за ст. ст. 93 п. п. б, г, з; 17 ч. 2, 93 п. п. б, г, з; 145 ч. 1; 42 КК України, та не є місцем відбування покарання за ним, так як заявник тимчасово перебуває в ДУ «Криворізька установа виконання покарань № 3» відповідно до ст. 90 КВК України та п. 12 ч. 1 ст. 537 КПК України, в зв`язку з розглядом кримінального провадження за його заявою, як засудженого, тимчасово залишеного 20.04.2023 р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу, а місцем виконання вироку та одночасного відбуття покарання за ним, є та кримінально-виконавча установа куди він був раніше направлений Дніпропетровським обласним судом, а саме ДУ «Вінницька установа виконання покарань № 1».

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 р. у справі «Zand v. Austria та у рішенні від 20.07.2006 р. у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий не маючи юрисдикції, в тому числі стосовно територіальної підсудності, приймає будь-які рішення за заявою, клопотанням засудженого, що не відноситься до його, в тому числі територіальної юрисдикції.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у 2017 р. в своєму «Узагальнені судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків», роз`яснював, що «результати аналізу надісланих для узагальнення матеріалів дають підстави для висновку про те, що у переважній кількості випадків суди правильно застосовували кримінальне процесуальне законодавство в частині правових наслідків порушення положень КПК про територіальну підсудність розгляду подань (клопотань) про вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку.

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання. В деяких випадках суди, встановивши, що подане клопотання (подання) перебуває за межами його підсудності, постановляли ухвалу про повернення подання або клопотання, у якій роз`яснювали заявнику право звернення до суду за місцем відбування покарання із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Разом з тим у судовій практиці мав місце інший підхід, коли суди, встановивши, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, є йому непідсудним, постановляли ухвалу про відмову у задоволенні клопотання.

З огляду на наведені положення та враховуючи, що у випадку недотримання суб`єктом звернення правил територіальної підсудності, визначеної у ст. 539 КПК України, суд не здійснює розгляд по суті клопотання, встановивши, що клопотання (подання) є не підсудним, а з урахуванням положень ст. 539 КПК України, суд вправі прийняти рішення про повернення відповідного клопотання, що забезпечить право суб`єкта звернення на доступ до правосуддя до належного суду».

Крім цього, із листа від 11.01.2016 р. Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, слідує, що з огляду на те, що Закон України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, не визначав, який суд має право розглядати такі клопотання, при вирішенні зазначеного питання слід виходити із вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, відповідно до якої у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, до яких належать, зокрема, верховенство права, законність. Згідно ч. 6 ст. 9 КПК України, під час виконання вироку, питання застосування Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року має вирішуватись відповідно до п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 539 КПК України місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, або засуджений відбуває покарання. Якщо ж клопотання про застосування цього Закону подано до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого обвинувачений (засуджений) тимчасово перебуває (наприклад, за місцем знаходження слідчого ізолятора), суд ухвалою повертає клопотанні особі, яка його подала, із роз`ясненням права та порядку звернення.

Аналіз вище наведених норм, в їх структурному закріпленні та послідовному викладені в КПК України, та практики Європейського Суду з прав людини, вказує на те, що в першу чергу суд, отримавши заяву, клопотання засудженого, у разі встановлення порушень правил територіальної підсудності, повертає заяву, клопотання засудженого, тобто суд виконує процесуальні дії виключно в межах зазначеного раніше.

Тому роблю висновок, що подане клопотання підлягає поверненню особі, яка його подала для звернення з ним до належного суду, яким є місцевий суд, у межах територіальної юрисдикції якого повинен виконуватися вирок від 14.11.2000 р. Дніпропетровського обласного суду, та відбуватися покарання за ним згідно до норм КВК України, перерахованих судом, а саме Вінницький міський суд Вінницької області.

На підставі викладеного, ст. ст. 4, 11, 18, 86, 87, 89, 90 КВК України, керуючись ст. ст. 7, 9, 537, 539 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про приведення вироку від 14.11.2000 р. Дніпропетровського обласного суду у відповідність з Кримінальним кодексом України, в порядку ст. 537 КПК України - повернути особі, яка його подала.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що з клопотанням про приведення вироку від 14.11.2000 р. Дніпропетровського обласного суду у відповідність з Кримінальним кодексом України, в порядку ст. 537 КПК України, він має право звернутися до місцевого суду, у межах територіальної юрисдикції якого повинен виконуватися вирок від 14.11.2000 р. Дніпропетровського обласного суду та відбуватися покарання призначене ним, а саме до Вінницького міського суду Вінницької області.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, через Тернівський районний суд. Кривого Рогу Дніпропетровської області, протягом семи днів з дня її постановлення, а засудженим із дня отримання її копії.

Суддя: