Справа № 727/7350/21
Провадження № 1-кп/727/102/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці, в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю

секретаря судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

та в його інтересах адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № а № 0001605 від 17.06.2021 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого, в останнє, вироком від 16.10.2019р. Першотравневого районного суду м. Чернівці за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. (штраф сплачено 04.11.2019р. квитанція № 133), обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що 16 червня 2021 року, близько 12 год. 20 хв. ОСОБА_10 , знаходячись в приміщенні фітнес центрі «Титан», розташованого в м. Чернівці, по проспекту Незалежності, 111, маючи умисел, направлений на заволодіння чужим майном, з користі, переконавшись що за ним ніхто не спостерігає - таємно, непомітно для відвідувачів центру, шляхом підбору ключа, проник до ящика № НОМЕР_1 для зберігання речей в чоловічій роздягальні фітнес центру, звідки таємно викрав планшет, марки «Apple», модель «IPad Pro», об`ємом пам`яті 256 GB, вартістю 11500 гривень, який знаходився в чохлі у виді книги, фірми «UAG», вартістю 1000 гривень, належний потерпілому ОСОБА_11 ; після чого, із місця злочину пішов, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим своїми протиправними діями, завдав останньому, матеріальної шкоди на загальну суму 12500 грн.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні вину в пред`явленому обвинуваченні визнав частково, не заперечував вчинення крадіжки. Суду надав показання про те, що дійсно він влітку 2021 року приходив вдень до спортивного центру Титан, оскільки раніше часто приходив туди плавати, а тому знав його місце знаходження і розташування роздягальні чоловічої. 16 числа він прийшовши до центру, що розташований по проспекту Незалежності, 111 м. Чернівці та побачивши, що відсутній адміністратор, зайшов до чоловічої роздягальні та з ящика взяв предмет у виді книги, допустив, що це міг бути планшет, так як раніше він з технікою нічого спільного не мав та надалі вийшов з фітнес центру. Зазначив в показах, що мав намір повернути планшет, однак передумав і залишив його собі, а в подальшому викрадений планшет попросив продати ОСОБА_12 , за який від останнього отримав 500 грн.; гроші витратив на власні потреби.

Заперечив кваліфікуючу ознаку проникнення у сховище, не вважав, що ящик для зберігання речей являється сховищем, зазначив в показах, що умислу на вчинення крадіжки в нього не було, при цьому не заперечував, що планшет йому не належав і дозволу в потерпілого він не мав, щоб його забрати. Також, не визнав вартість планшету, марки «Apple», модель «IPad Pro», об`ємом пам`яті 256 GB в 11500 грн. Просив, його суворо не карати.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, крім його показів підтверджується також і дослідженими в судовому засіданні показаннями потерпілого, свідків та долученими до матеріалів кримінального провадження, документами: протоколами процесуальних дій та додатками до них складених в порядку, передбаченому кримінальним процесом; речовими доказами, що встановлюються під час кримінального провадження, висновками експертизи, які є належно аргументовані і відповідають фактичним обставинам справи та не суперечать іншим зібраним у справі доказам, а тому судом в розумінні положень ст.ст.84-86 КПК України визнаються належними і допустимими доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_11 , будучи допитаним під присягою, в судовому засіданні, суду надав покази, що 16.06.2021р., близько обіду він прийшов до спортивного клубу «Титан», що за адресою: м. Чернівці, проспект Незалежності, 111 з метою плавати в басейні. Зайшовши в приміщення фітнес клубу і підійшов до адміністратора - ОСОБА_13 взяв ключ від ящика №28 пішов до чоловічої роздягальні, там переодягнувся в свої речі, одяг та рюкзак у який поклав планшет марки «Аррlе», модель « IPad Рrо», об`ємом пам`яті 256 СВ, поклав до шафи - ящика зачинив його на ключ, до якого причеплений резиновий браслет, який він одягнув на руку та пішов плавати. Коли повернувся, відкрив ящик ключем, переодягнувся і взяв рюкзак і пішов до автомобіля, який був припаркований неподалік фітнес клубу. В автомобілі відкривши рюкзак, побачив що в ньому відсутній планшет; він одразу ж повернувся до приміщення клубу в роздягальню, щоб перевірити чи не залишив його в шафі. Побачивши, що планшету немає, він подумав, що його могли викрасти та викликав поліцію. В показах зазначив, що завдана злочином шкода йому не відшкодована; від працівників поліції дізнався, що його планшет продано невідомій особі та чітко розуміючи про не повернення йому планшету, висловив в залі суду свою позицію що претензій до обвинуваченого в нього ні матеріального ні морального характеру немає. Просив, призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду.

Аналогічні показання були надані потерпілим і під час перехресного допиту з обвинуваченим.

В подальшому потерпілий в судові засідання не з`явився, до суду скерував письмову заяву про завершення розгляд справи за його відсутності (т.2 а.с.109 обв.акту).

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні будучи двічі допитаною під присягою, надала покази про те, що працює у спортивному фітнес - клубі «Титан», що знаходиться по проспекту Незалежності, 111 в м. Чернівці, на посаді адміністратора. Пояснила, що за час роботи добре знає відвідувачів клубу, серед яких потерпілого ОСОБА_15 . Обвинуваченого ОСОБА_8 не знала як відвідувача клубу Титан, там його не бачила; дане прізвище їй стало відоме у суді. Зазначила в показах, що відвідувачі клубу Титан які приходять плавати в басейн, спочатку беруть в неї ключі від шафи ящика для речей потім йдуть до роздягальні, і вона записує який номер ключа видано. 16.06.2021 року, обвинувачений за ключем до неї не підходив, у журналі відвідувачів не реєструвався. У чоловічій роздягальні усі ящики пронумеровані та мають по номеру кожен свій ключ, жоден інший ключ до іншого ящика, у томі числі і під №28 не підходить; пошкоджених ящиків 16.06.2021 не було.

Пояснила, що того дня, близько обіду, від прибиральниці ОСОБА_16 дізналася про те, що до клубу зайшов невідомий чоловік, який дивно себе поводив та був одягнутий не по погоді у куртку і не хотів одягати бахали, пройшов до чоловічої роздягальні, а через невеликий проміжок часу вийшов, щось тримаючи в руці у вигляді книги і пішов на вихід; а згодом вона бачила, як з басейну до роздягальні прийшов потерпілий ОСОБА_11 , також вийшов з приміщення клубу та за кілька хвилин повернувся і шукав свій планшет. Згодом приїхали працівники поліції.

Аналогічні покази надала під присягою і свідок ОСОБА_16 .

В судовому засіданні під присягою свідок ОСОБА_12 надав показання про те, що 16.06.2021 року до нього після обіду зателефонував ОСОБА_17 і попросив зустрітися біля вул. Небесної Сотні в м. Чернівці, неподалік ТЦ «Формаркет». Під час зустрічі обвинувачений показав йому планшет чорного кольору, в чолі, у вигляді книги та сказав що хоче його продати, ціну не називав. Він погодився, забрав планшет для продажу, однак, спочатку планшет ніхто не хотів купувати, так як він був заблокований, а згодом, він все ж таки його продав за 500 гри., подзвонив ОСОБА_18 та віддав йому кошти. Про те, що планшет був викрадений, йому нічого відомо не було.

Вина обвинуваченого у вчинення кримінального провадження також підтверджується і письмовими доказами, зокрема:

- протоколом проведення огляду місця події від 16.06.2021 (а.с.7-9), згідно якого встановлено, що місцем події являється приміщення чоловічої роздягальні спортивного клубу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться за адресою проспект Незалежності, 111 в м. Чернівці. Вхід до роздягальні здійснюється з коридору. В самій роздягальні вздовж стін по периметру та по середині знаходяться камери схову «ящики», які закриваються на ключ. Ключ від ящика згідно правил відвідування клубу видається адміністратором після запису в журналі відвідувачів. В ході проведення ОМП вилучено відеозаписи з камер відео нагляду коридору та вулиці клубу «Титан». При перегляді вказаного відео (а.с. 11-13) чітко вбачається як до приміщення за вказаною адресою спортивного клубу ОСОБА_19 входить обвинувачений ОСОБА_8 , проходить по коридору і заходить в чоловічу роздягальню, згодом виходить з неї і йде у напрямку виходу з клубу з предметом в руці.

Наведене зафіксовано і протоколом огляду предметів від 20.07. 2021 року (а.с. 11 кр.пр.).

Наведені вище докази у своїй сукупності є спів мірними і з дослідженою судом відповіддю слідчому з ТоЗВ «Букоімпекс ЛТД» від 16.07.2021 року про те, що ОСОБА_20 в період з 01.01.2021 року по 15.07. 2021 року не зареєстрований у журналах обліку щодо придбання абонементів відвідувачами оздоровчого комплексу фітнес центр «Титан» з басейном (а.с. 43 кр.пр.).

Відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/126-21/5725-ТВ від 22.07.2021 року вбачається, що ринкова вартість планшета, марки «Apple», модель «IPad Pro», об`ємом пам`яті 256 GB, розміром 10.5 дюймів, бувшого у використанні з 2017 року станом на 16.06.2021 року становить 11500 грн. (т.1 а.с.25-28).

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.07.2021 року (а.с. 31 кр.пр.), свідок ОСОБА_16 на фото 1 упізнала, в присутності понятих, обвинуваченого, як особу яка 16.06.2021 року приходила двічі до спортивного клубу Титан (а.с. 31-33 кр.пр.)

За заявою (а.с. 51 кр.п.р) Тропман (Давигора, прізвище змінене за з`ясованих в засіданні даних що посвідчують особу) ОСОБА_21 відмовився від послуг захисника на стадії досудового розслідування справи, у зв`язку з тим, що визнав свою вини і свої інтереси зазначив, що буде захищати самостійно.

З даних дослідженого протоколу про проведення слідчого експерименту (а.с. 52 кр.пр.) від 26.07.2021 року, чітко вбачається, що у присутності понятих, присутності ОСОБА_20 , останній показав і розповів яким чином і в який спосіб ним було вчинено кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України, крадіжку майна належного потерпілому планшету марки «Apple», модель «IPad Pro», що було зафіксовано на відеокамеру Панасонік (а.с. 53 кр.пр.), дослідженого в судовому засіданні.

Згідно з приписами ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, тощо.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого (частина перша статті 92 КПК).

Зі змісту ч.3 ст.26 КПК України, випливає, що суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

В судовому засіданні, обвинувачений визнав факт крадіжки, разом з цим, не визнав умислу на її вчинення, вартості викраденого майна планшету, а також кваліфікуючої ознаки проникнення у сховище, що на думку суду спростовується вищенаведеними доказами та вимогами закону.

Крадіжка - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Крадіжка є різновидом викрадення, вирізняючись з-поміж інших видів викрадення спосіб вилучення майна таємністю. Таємність як ознака полягає у тому, що особа, яка вчиняє крадіжку, вважає, що вилучає майно непомітно для потерпілого. Істотним моментом є саме факт усвідомлення таємності злочинцем, навіть коли таку крадіжку помічав потерпілий чи інші особи, а злочинець вважав, що діє непомітно від них - таке діяння залишатиметься саме крадіжкою. З об`єктивної сторони крадіжка характеризується протиправним корисливим оберненням на свою користь чи користь інших осіб чужого майна, яке заподіює пряму шкоду власникові і здійснюється, як правило, проти його волі.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 КК України, кримінальна відповідальність передбачена за крадіжку, поєднану з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або, що завдала значної шкоди потерпілому. Хоча чинний КК не містить законодавчої дефініції поняття «інше приміщення або сховище», однак його тлумачення дається в усталеній судовій практиці і відображено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 6 листопада 2009 року. Зокрема, як було зазначено в цій постанові, під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, адміністратора, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо. Схожі визначення вказаним поняттям неодноразово надавалися також Касаційним кримінальним суд у складі Верховного Суду. Зокрема, аналогічне визначення поняття «сховище» міститься в постанові Верховного Суду від 13 червня 2019 р. у справі №428/1457/18.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 листопада 2018 року (справа № 205/5830/16-к) визначено, що під поняттям «сховище» розуміється певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охорони, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння на них сторонніх осіб.

Таким чином, конструкція ч. 3 ст. 185 КК України побудована таким чином, що кваліфікуюча ознака визначається від найбільш вузького поняття «житло» до більш широкого «інше приміщення» та до «сховища». Така конструкція дозволила законодавцю охопити широкий перелік об`єктів, крадіжка з проникненням до яких утворює кваліфікований склад злочину. При цьому таке вторгнення може здійснюватися таємно, з використанням різних знарядь, які дають змогу винній особі потрапити до сховище, а при вирішенні питання про наявність у діях винного даної ознаки, обов`язковому з`ясуванню належить мета і коли у неї виник умисел на викрадення майна.

При кваліфікації дій обвинуваченого, суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

В судовому засіданні, виходячи з сукупності досліджених в даному кримінальному провадженні доказів, знайшло своє підтвердження і фактично не заперечувалося обвинуваченим ОСОБА_8 , вчинення ним 16.06.2021 року, о 12 год. 20 хв. в приміщенні фітнес центрі «Титан», розташованого в м. Чернівці, по проспекту Незалежності, 111 крадіжки належного на праві власності потерпілому ОСОБА_22 планшету, марки «Apple», модель «IPad Pro», об`ємом пам`яті 256 GB вартістю 11500 грн.

Як зазначив в показах обвинуваченого, він коли зайшов до роздягальні (чоловічої) спортивного фітнес клубу Титан та побачив, що там нікого немає, підійшов до шафи із відділеннями «ящика», що закриваються на ключ, побачив там предмет схожий на книгу, він вирішив, цей предмет забрати собі, взяв його без дозволу, сховав і з ним вийшов із приміщення клубу на вулицю, та коли вже за територією подивився, зрозумів, що викрав планшет «Apple», модель «IPad Pro»; вирішив повернутися до роздягальні і повернути річ, однак, дійшовши до дверей клубу, передумав та у подальшому, передзвонив знайомому ОСОБА_23 і віддав йому на продаж планшет, за який отримав 500 грн.

Вказані покази обвинуваченого, є співмірними і з показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який в засіданні під час допиту і перехресного допиту з обвинуваченим, пояснив, що відділення в роздягальні, куди поклав свої речі, а саме рюкзак, у якому був планшет, закрив на ключ і ключ взяв із собою в басейн, т.б. повністю виключив залишення ключа в замку відділення з речами.

Пояснив, що з обвинуваченим раніше ніколи не був знайомий, і нікому не дозволяв брати його речі, підстав обмовляти ОСОБА_8 він не мав. Свідок ОСОБА_24 допитана по справі, також підтвердила, що в чоловічій роздягальні усі відділення, де містяться речі відвідувачів, зачиняються на ключ, що має кожен свій номер; ключ відається адміністратором, а потім ключ повертають адміністратору, або забирають із собою в басейн, так як ключі кріпляться до резинового браслету, який можливо одягнути на руку. Як пояснила в засіданні свідок ОСОБА_24 , шафм (ящики) для зберігання речей відвідувачів, перед видачею ключа завжди є зачиненими та ключ від одного ящика до іншого не підходить. В ході проведення ОМП було вилучено відеозапис з камери відео нагляду, які безпосередньо були досліджені в судовому засіданні та з яких чітко вбачається коридор та вулиця спортивного клубу «Титан». При перегляді вказаного відео в судовому засіданні, видно як до приміщення клубу заходить обвинувачений, проходить до роздягальні і через невеликий проміжок часу повертається з пакетом, до виходу з приміщення (а.с. 10-13 кр.пр.)

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 569/1111/16-к, «проникнення як кваліфікуюча ознака… передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час вчинення розбою. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має… При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище»… вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення розбою та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном».

Обвинувачений розумів, що доступ до відділення в спортивній чоловій роздягальні клубу Титан суттєво ускладнений для потрапляння у нього сторонніх осіб і права там перебувати 16.06.2021р. він не має, так як слідує, з показів обвинуваченого та відповідно свідка ОСОБА_14 , станом на 16.06.2021р., ОСОБА_8 не реєструвався і ключа від шафи ящика для зберігання речей, йому не видавалося.

Таким чином, суд вважає установленим, в цьому випадку, мало місце проникнення до ящика 28 відділення для збереження речей в роздягальні спортивного клубу Титан розташованого за адресою м. Чернівці проспект Незалежності, 111.

А, отже, доводи ОСОБА_25 в його інтересах захисника щодо відсутності умислу обвинуваченого на вчиненні крадіжки та оспорювання кваліфікуючої ознаки ч.3 ст. 185 КК України крадіжки поєднаної з проникненням у сховище, є непереконливими.

Щодо невизнання обвинуваченим вартості викраденого майна, суд зважає на наступне.

Зі змісту судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/126-21/5725-ТВ від 22.07.2021 року вбачається, що в ній достатньо чітко та зрозуміло викладено, зокрема, зміст обставин, обґрунтування висновку, місце виконання, попередження експерта про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК за відмову від дачі висновку і за дачу завідомо неправдивого висновку (т.1 а.с.25-28), за висновком якої ринкова вартість планшета марки марки «Apple», модель « IPad Pro», об`ємом пам`яті 256 GB, розміром 10.5 дюймів, бувшого у використанні з 2017 року станом на 16.06.2021 року становить 11500 грн.

Дані висновки в судовому засіданні були підтверджені і в ході допиту експерта ОСОБА_26 , який під присягою надав покази про те, що до Чернівецького НДКЦ супровідним листом від 19.07.2021 надійшла постанова слідчого про призначення судової товарознавчої експертизи у кримінальному провадження. Пояснив, що в якості вихідних даних ним, використовувалася інформація наведена у постанові слідчого, а саме, з питання, - яка вартість планшета марки «Аррle», модель « IPad Pro», об`ємом пам`яті 256 GB, розміром 10.5 дюймів бувшого у використанні з 2017 року станом на 16.06.2021р.

При проведенні дослідження він, виходив з можливих різних методичних підходів: витратного, дохідного та порівняльного та застосовував порівняльний підхід.

Таким чином, суд виходячи з вищенаведеного та аналізу досліджених по справі доказів, оцінює критично доводи обвинуваченого, що умислу на крадіжку у нього не було, а викрадений планшет в потерпілого, він збирався повернути. Вказані доводи обвинуваченого не узгоджуються з встановленими обставинами кримінального правопорушення, а також поведінкою обвинуваченого, який не вжив активних заходів для повернення викраденого, а під час затримання зізнався у вчиненні крадіжки, однак в подальшому змінив свою позицію та вже заперечував свою причетність до вчинення крадіжки, не відшкодував потерпілому ОСОБА_22 завдану шкоду, не зважаючи на позицію останнього про відсутність в нього до обвинуваченого претензій матеріального характеру.

Суд критично розцінює невизнання обвинуваченими своєї вини у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, як обраний ними спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення. У суду не має підстав ставити під сумнів показання потерпілого, свідків, які давали в судовому засіданні послідовні, чіткі та детальні покази, що узгоджуються із іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Верховний Суд в постанові від 12.06.2018 у справі № 712/13361/15 зазначив, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких даних.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

В Рішенні Конституційного Суду України від 20 жовтня 2011 року в справі №1- 31/2011 про офіційне тлумачення ч. 3 ст. 62 Конституції України, зазначено, що визнаватися та використовуватися як докази в кримінальній справі можуть лише фактичні дані, отримані у відповідності з вимогами кримінально-процесуального законодавства, а обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України "Про оперативно-розшукову діяльність", особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.

Також, відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20.10.2011 року визнаватися допустимими і використовуватися як докази у кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства.

Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення.

Такий висновок узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року де цей Суд зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (відповідно - п.150,п.253). Згідно з п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Коробов проти України" від 21.10.2011 року, рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України") Суд повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом".

Зазначені вище докази винуватості обвинуваченого, сумнівів у достовірності не викликають, викривають обвинуваченого у вчиненні злочину. Ці докази, суд визнає допустимими і належними, достовірними і достатніми, оскільки у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також є такими, що отримані у порядку, визначеному Конституцією та КПК України.

Оцінивши кожний досліджений та перевірений в судовому засіданні доказ з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд, поза розумного сумніву, вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, що містить склад злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, - таємному викраденні чужого майна (крадіжки), поєднаному з проникненням у сховище.

Згідно ст. 12 КК України скоєний злочин за ч. 3 ст. 185 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд враховує, що згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують та, виходить з того, що положення КК України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Таким чином, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого ним злочину, форму вини, спосіб вчинення кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення та відношення обвинуваченого до скоєного.

Також, суд враховує фактичні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше був судимий, в останнє, вироком від 16.10.2019р. Першотравневого районного суду м. Чернівці за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. (штраф сплачено 04.11.2019р. квитанція № 133 (а.с. 245 т.обв. акту), на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває (ак.с. 54-59 кр.пр.). Окрім наведеного з з`ясованих в судовому засіданні обставин, відносно ОСОБА_8 в Шевченківському районному суді м. Чернівці на розгляді перебуває кримінальне провадження за ч. 2 ст. 307 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_27 , суд враховує обставини кримінального провадження, особу останнього та обставини, що обтяжують та пом`якшують його покарання. Пом`якшуючих покарання ОСОБА_8 обставин суд не вбачає. Обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, судом не встановлено.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам. При цьому, суд враховує положення ч.ч.1,2 ст.50 КК України, згідно яких, покарання є заходом примусу,що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення,і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод обвинуваченого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави, як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності. Беручи до уваги вказані обставини, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Також, визначаючи обвинуваченому вид і розмір покарання, суд виходить з того, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Крім того, суд враховує те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. При розгляді даного кримінального провадження суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. В свою чергу, справедливість це одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Суд, за з`ясованих в засіданні обставин вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного, не вбачає розкаяння ОСОБА_8 у вчиненому ним злочині.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (правова позиція ККС ВС від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к).

Обвинувачений в засіданні не заперечував факту вчинення крадіжки однак на своє розкаяння в судових дебатах і останньому слові щирого розкаяння не висловив.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особами винних, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню (Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Визначене покарання обвинуваченому на переконання суду, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства, потерпілого та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

З обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно ч.2ст.124 КПК України, на користь держави підлягають до стягнення витрати на залучення експерта по даному кримінальному провадженню за проведення судової експертизи, що становлять загальну суму 514,86грн., згідно наданої довідки про витрати на проведення експертиз в кримінальному провадженні (а.с.24 кр пр..).

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Відносно ОСОБА_8 не було застосовано в кримінальному провадженні запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а отже. суд, до вступу вироку в закону силу, не вбачає підстав для застосування відносно останнього запобіжного заходу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відраховувати з дня затримання у ході виконання вироку.

Речовий доказ за постановою слідчого від 20.07.2021 року (а.с. кр.пр.14) диск із відеозаписами від 16.06.2021 року з спортивного клубу Титан - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути на користь держави з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РОНКПП: НОМЕР_2 ) - витрати на залучення експерта за проведення судової товарознавчої експертизи від 22.07.2021р., в розмірі - 514,86грн

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1