КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 20.02.2023 задоволено клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 та накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 000) із забороною власникам (користувачам), іншим особам, у володінні, користуванні чи розпорядженні яких перебуває вказаний об`єкт нерухомості, державним та приватним органам, установам, підприємствам та організаціям, розпоряджатися ним будь-яким чином або відчужувати в будь-який спосіб, у томі числі вчиняти будь-які дії, пов`язані з видачею чи реєстрацією документів, виділом, поділом, реєстрацією та перереєстрацією прав власності на квартиру.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Посилаючись на поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження, представник власника майна зазначав, що ОСОБА_6 не було

_____________________________________________________________________________

Справа 752/17585/22-к Слідчий суддя - ОСОБА_8

Апеляційне провадження № 11-сс/824/6666/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

повідомлено про розгляд клопотання, а копію оскаржуваної ухвали представник отримав лише 09.10.2023.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що в матеріалах справи не міститься жодного доказу на підтвердження наявності будь-якого порушеного права ОСОБА_9 та вчинення щодо нього як потерпілого злочину.

На даний час єдиним законним власником квартири, на яку накладено арешт, є ОСОБА_6 , яка не є підозрюваною у кримінальному провадженні.

ОСОБА_9 жодним чином не оскаржує факт набуття ОСОБА_6 квартири на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 .

Крім того, в межах судової справи № 782/23473/20 Голосіївським районним судом міста Києва та Київським апеляційним судом було визнано правомірним набуття права власності на квартиру ОСОБА_11 , яка в подальшому відчужила квартиру ОСОБА_10 .

Апелянт посилався на відсутність у справі доказів на підтвердження зазначених у клопотанні відомостей про спроби самоправного проникнення в квартиру та виселення ОСОБА_9 .

Прокурор, власник майна ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_5 у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Прокурор про поважні причини свого неприбуття не повідомив та клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

Від представника ОСОБА_5 30.10.2023 надійшло клопотання про відкладення судового засідання, з посиланням на зайнятість представника в іншому судовому засіданні, призначеному на 30.10.2023 на 11 год. 30 хв. у суді в м. Харків.

Разом з тим, представник власника майна не був позбавлений можливості взяти участь в судовому засіданні, призначеному в Київському апеляційному суді 30.10.2023 на 14 год. 30 хв. в режимі відеоконференцзв`язку з використанням власних технічних засобів.

За таких обставин, з урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності учасників судового провадження, які не прибули в судове засідання без поважних причин.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто без повідомлення та у відсутності власника майна або його представника.

Дані про направлення власнику майна або його представнику копії оскаржуваної ухвали, у справі відсутні.

Як зазначив апелянт в апеляційній скарзі, та підтверджується даними наявної у справі розписки, зі змістом оскаржуваної ухвали представник ОСОБА_5 ознайомився 09.10.2023, тоді як подано апеляційну скаргу 16.10.2023 (понеділок), у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що апеляційна скарга подана в строк, передбачений абзацом 2 ч. 3 ст. 395 КПК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не убачає підстав для розгляду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Слідчим відділом Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001459 від 08.07.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за фактом вчинення шахрайських дій по заволодінню майном групою осіб, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

У ході досудового розслідування, серед іншого, встановлено, що до Голосіївського УП ГУНП у місті Києві надійшов адвокатський запит ОСОБА_12 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , про те, що починаючи з квітня 2019 року відносно останнього вчиняються шахрайські дії по заволодінню його майном групою осіб, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Постановою слідчого СВ Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_13 від 14.02.2023 вищевказана квартира визнана речовим доказом у кримінальному провадженні №0001459 від 08.07.2022 року.

17.02.2023 прокурор Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 звернулась до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 000), яка перебувала у власності ОСОБА_9 та була незаконно відчужена, із забороною власникам (користувачам), іншим особам, у володінні, користуванні чи розпорядженні яких перебуває вказаний об`єкт нерухомості, державним та приватним органам, установам, підприємствам та організаціям, розпоряджатися ним будь-яким чином або відчужувати в будь-який спосіб, у томі числі вчиняти будь-які дії, пов`язані з видачею чи реєстрацією документів, виділом, поділом, реєстрацією та перереєстрацією прав власності на вказану квартиру.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 20.02.2023 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 000) із забороною власникам (користувачам), іншим особам, у володінні, користуванні чи розпорядженні яких перебуває вказаний об`єкт нерухомості, державним та приватним органам, установам, підприємствам та організаціям, розпоряджатися ним будь-яким чином або відчужувати в будь-який спосіб, у томі числі вчиняти будь-які дії, пов`язані з видачею чи реєстрацією документів, виділом, поділом, реєстрацією та перереєстрацією прав власності на квартиру.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , з тих підстав, що вказана квартира відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки є об`єктом кримінально протиправних дій та у встановленому законом порядку визнана речовим доказом у межах кримінального провадження № 0001459.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вищезазначену квартиру, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна призвести до його подальшого відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вказане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі посилання на відсутність доказів наявності будь-якого порушеного права ОСОБА_9 та вчинення щодо нього як потерпілого злочину, та доводи про те, що в судовому порядку було визнано правомірним набуття права власності на квартиру ОСОБА_11 , яка в подальшому відчужила квартиру ОСОБА_10 , не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки такі доводи є предметом даного кримінального провадження та підлягають встановленню та перевірці під час подальшого досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001459.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а питання наявності події та складу кримінального правопорушення підлягає вирішенню під час судового розгляду справи по суті.

Посилання апелянта на те, що на даний час єдиним законним власником арештованої квартири є ОСОБА_6 , яка не є підозрюваною у кримінальному провадженні, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді. З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Крім того, слідчий суддя застосував найменш обтяжливий спосіб арешту майна, зазначивши лише заборону відчуження та розпорядження квартири, який на думку колегії суддів буде достатнім для досягнення завдань такого заходу забезпечення як арешт майна.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційні скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3