Провадження № 1-в/761/337/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року місто Київ

Головуючий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , дослідивши в приміщені суду клопотання адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , засудженого вироком Апеляційного суду АР Крим від 26.01.2004, про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, відповідно до ст. 82 КК України,

установив:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , засудженого вироком Апеляційного суду АР Крим від 26.01.2004, про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, відповідно до ст. 82 КК України.

Клопотання обґрунтовується тим, що вироком Апеляційного суду АР Крим від 26.01.2004 ОСОБА_5 було засуджено за вчинення злочинів, передбачених ст.19, ст.93 п.«ж», п. «і», ст. 93 п. «ж», п. «з», п. «і», ч. 3 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року), ч. 1 ст. 263, ст.307 КК України (в редакції 2001 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією належного майна. Ухвалою Верховного Суду України від 21.07.2005 вказаний вирок залишено без змін.

У клопотанні заявник просить замінити невідбуту частину покарання засудженому за вказаним вироком більш м`яким покаранням, відповідно до ст. 82 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказане клопотання розподілено на головуючого суддю ОСОБА_1 та суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 7-1, 13-1, 13-4, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Статтею 18 КВК України визначено, що місцем відбування покарання у вигляді позбавлення волі є виправна колонія. У свою чергу, відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідчі ізолятори є установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою.

У силу ч. 2 ст. 11, ч. 3 ст. 18 КВК України слідчі ізолятори віднесені до установ виконання покарань лише стосовно тих засуджених, які залишені для роботи з господарського обслуговування.

Суд зауважує, що відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог пункту 1 статті 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких правил підсудності, встановлених КПК.

За усталеною практикою ЄСПЛ, термін «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів, у тому числі й територіальної.

Також суд звертає увагу на те, що встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Як убачається з відповіді першого заступника начальника установи полковника внутрішньої служби ОСОБА_6 та начальника відділу по контролю за виконанням судових рішень полковника внутрішньої служби ОСОБА_7 від 01.12.2023 № 08/23865, ДУ «Київський слідчий ізолятор» не є установою відбування покарань щодо засудженого ОСОБА_5 .

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, оскільки відсутні дані, що засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду міста Києва, з клопотання засудженого та відповіді уповноваженої особи слідчого ізолятора не убачається, що ДУ «Київський слідчий ізолятор» визначений для нього як установа відбування покарання, клопотання не може бути вирішене Шевченківським районним судом міста Києва, а тому суд вважає за необхідне повернути зазначене клопотання заявнику.

Керуючись статтями 369-372, 392, 532, 537, 539, Кримінального процесуального кодексу України, суд

постановив:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , засудженого вироком Апеляційного суду АР Крим від 26.01.2004, про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, відповідно до ст. 82 КК України - повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3