ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3126/23 Справа № 199/5565/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою законного представника потерпілої ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2023 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001255 від 23 липня 2019 року на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2023 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001255 від 23 липня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрито на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КК України, у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальний проступок, закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що відповідно до витягу з ЄРДР та інших матеріалів, долучених прокурором до клопотання про закриття кримінального провадження, у кримінальному провадженні № 0001255 від 23.07.2019 за ознаками складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не встановлено осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, підозра або обвинувачення у вчиненні даного кримінального правопорушення жодній особі не пред`являлись, розшук підозрюваного або обвинуваченого не оголошувались, що дає суду зробити висновок про відсутність підстав, передбачених ч. 2 ст. 49 КК України, відповідно до яких перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що у кримінальному провадженні не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, та 23.07.2021 закінчився строк давності, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, для притягнення до кримінальної відповідальності, що відповідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України є підставою для закриття кримінального провадження.

В апеляційній скарзі законний представник потерпілої просить ухвалу скасувати.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_8 посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження. Апелянт зазначає, що слідству була відома особа, яка вчинила злочин. Так, на думку ОСОБА_8 , слідство було проведено поверхово та орган досудового розслідування не здійснив необхідних слідчих дій. Апелянт зауважує, що в матеріалах кримінального провадження були численні вказівки прокурора, які не були виконані, а потерпіла отримала відповіді на скарги, де вказано про порушення слідства та необхідність його прискорення. На переконання ОСОБА_8 , матеріалів провадження, в межах якого проведено експертизу, слідчі експерименти з постраждалою та свідком, достатньо для пред`явлення підозри та обвинувачення. Окрім цього, кримінальне провадження двічі закривалось дізнавачем за відсутністю складу злочину, проте ці рішення скасовувались слідчим суддею. Більш того, 16.02.2023 нею було подано клопотання про проведення слідчих дій вручення підозри та обвинувачення, а 24.03.2023 про надання відомостей про хід слідства, на який отримано відповідь про те, що воно триває.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, перевіривши матеріали провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що наведених вимог закону судом дотримано не було.

Так, відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З аконність як засада кримінального провадження з огляду на ч. 2 ст. 9 КПК полягає у тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Публічність, згідно зі ст. 25 КПК, передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Пунктом 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Частиною 1 ст. 125 КК встановлена відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, минуло два роки.

Закриваючи кримінальне провадження з вказаних підстав суд першої інстанції виходив із того, що за наслідками досудового розслідування кримінального провадження не були встановлені особи, які вчинили вказане кримінальне правопорушення.

Між тим, жодних доводів стосовно наявності у матеріалах кримінального провадження достатніх доказів, які б свідчили про вжиття вичерпних заходів для встановлення такої особи, суд в ухвалі не навів.

Так, матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що органом досудового розслідування було встановлено особу, ймовірно причетну до вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_9 , на яку вказала потерпіла у заяві про вчинення кримінального правопорушення, а також у свої поясненнях, відібраних під час її допиту.

Поряд із цим, наявні у матеріалам провадження рапорти свідчать лише про те, що органу досудового розслідування не вдалось встановити саме місце знаходження цієї особи.

При цьому, жодних дієвих заходів, спрямованих на її розшук вжито не було.

Обґрунтовуючи клопотання про необхідність закриття провадження з підстав, передбачених п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, прокурор вказує на те, що встановити причетну до кримінального правопорушення особу проведеними слідчими діями не надалось можливим, з чим погодився і суд при ухваленні рішення.

Водночас, наявними у матеріалах провадження доказами беззаперечно підтверджується, що наведені ним обставини не узгоджуються з п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Отже, зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції свідчить, що вирішуючи питання про закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК, суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам вчинення кримінального правопорушення конкретною особою, про недотримання органом досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Касаційний кримінальний суд, зокрема в постановах від 25 серпня 2021 року (справа № 142/536/20, провадження № 51-1546км21), від 29 червня 2022 року (справа № 725/3569/21, провадження № 51-1061км22), від 07 червня 2023 року (справа № 545/51/22, провадження № 51-2327км23), неодноразово зазначав, що в провадженні, де потерпілий вказує на конкретну особу як на таку, що вчинила кримінальне правопорушення щодо нього, орган досудового розслідування за результатами всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження має вирішити питання про наявність чи відсутність події кримінального правопорушення, а за її встановлення про наявність або відсутність ознак кримінального правопорушення в діянні конкретної особи, про достатність доказів для доведення винуватості конкретної особи в суді, про наявність/відсутність підстав до звільнення від кримінальної відповідальності конкретної особи.

У свою чергу суд під час вирішення питання про закриття кримінального провадження має враховувати, чи дотримано органом досудового розслідування вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, що є необхідною умовою належного вирішення завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК).

При цьому, підстави до закриття кримінального провадження, передбачені п. 3 і п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК, є взаємовиключними.

За таких обставин, закриття кримінального провадження, де потерпіла наполягає на вчиненні кримінального правопорушення щодо неї конкретною особою, на яку в передбачений КПК спосіб безпосередньо вказує органу досудового розслідування, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК, є безпідставним.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до ст. 410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо:

1) судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення;

2) необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно з вимогами ст. 411 КПК України, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження

Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо:

1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду;

2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки;

3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші;

4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Відповідно до ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд при розгляді клопотання допустив неповноту судового розгляду, а його висновки не відповідають фактичним обставинам провадження.

За цих умов, керуючись наведеними вище мотивами, колегія суддів погоджується з доводами апелянта та вважає, що оскаржувану ухвалу слід скасувати, постановивши нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження та матеріали провадження повернути органу досудового розслідування.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу законного представника потерпілої ОСОБА_7 - ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2023 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_10 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001255 від 23 липня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КК України, у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальний проступок, закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, відмовити.

Матеріали провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001255 від 23 липня 2019 року, повернути органу досудового розслідування.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4