Справа № 562/3936/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2023 року Здолбунівський районний суд Рівненської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000045 від 10 березня 2023 року по обвинуваченнюОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Ганнівка Корецького району Рівненської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, на утримані маючого трьох малолітніх дітей, солдата військової частини НОМЕР_1 , кулеметника 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону, раніше судимого востаннє 05 березня 2018 року Корецьким районним судом Рівненської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 360 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого 02.07.2021 року,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

09 березня 2022 року ОСОБА_3 був призваний на військову службу за мобілізацією, на особливий період до військової частини НОМЕР_2 згідно Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №210 від 02.08.2022 солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду кулеметника 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №270 від 03.10.2022 солдата ОСОБА_3 , призваного по мобілізації, кулеметника 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Згідно ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ніхто не може бути підданий катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Відповідно до ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню; кожна людина має право на особисту недоторканість; кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та Законів України.

Відповідно до п. b) статті 3 Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція) (далі - Конвенція) «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Відповідно до ст. 45 Конвенції сторони вживають необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення того, щоб умисну поведінку, яка полягає у вчиненні актів фізичного насильства проти іншої особи, було криміналізовано.

Відповідно до ст. 43 Конвенції відповідальність за правопорушення, установлені відповідно до цієї Конвенції, настає незалежно від характеру відносин між жертвою та правопорушником.

Відповідно до п. а) статті ст. 46 Конвенції сторони вживають необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення можливості врахування таких обставин, якщо вони вже не є частиною складових елементів правопорушення, згідно з відповідними положеннями національного законодавства як обтяжуючі обставини під час визначення вироку за правопорушення, установлені відповідно до цієї Конвенції, а саме правопорушення було вчинено проти колишнього чи теперішнього подружжя або партнера, як це визнається національним законодавством, членом сім`ї, особою, яка проживає разом з жертвою, або особою, яка зловжила своїми повноваженнями;

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Однак, всупереч вищезазначених норм 10 березня 2023 року у період часу з 00 год. 50 хв. по 01 год. 15 хв., більш точного часу досудовим розслідуванням встановити не вдалося, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , який на праві приватної власності належить потерпілій ОСОБА_4 , під час словесного конфлікту, який виник на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, між ним та його дружиною ОСОБА_4 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, вчиняючи протиправні дії відносно останньої, перебуваючи у кухонній кімнаті на в проти потерпілої, наніс мобільним телефоном, який тримав в правій руці один удар в обличчя, а саме в ділянку правої брови для ОСОБА_4 .

Продовжуючи свої протиправні дії спрямовані на заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 наніс один удар кулаком правої руки в праву ключицю потерпілої.

Внаслідок вищевказаних умисних протиправних дій ОСОБА_3 , потерпілій ОСОБА_5 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця на правій ключиці, ушиту рану на 1,5 см. вище правої брови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоров`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодженняз короткочасним розладом здоров`я.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 надійшов до Здолбунівського районного суду Рівненської області в порядку ст. 302 КПК України, з клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Частинами 2, 3 ст. 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Із змісту заяви обвинуваченого ОСОБА_3 , яка була складена у присутності захисника ОСОБА_6 , вбачається, що останній беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, тобто у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я ОСОБА_4 , погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України та надав свою згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Потерпіла ОСОБА_4 , відповідно до поданої заяви, ознайомлена із обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України та надала свою згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні.

Суд має право призначити розгляд у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне.

Відповідно до частин 2, 3 ст.382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Враховуючи викладене, положення підпункту 6 пункту 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2617-VIII, те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву ОСОБА_3 в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час досудового розслідування обставини і згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку, заяву потерпілої ОСОБА_4 , яка не заперечує проти розгляду обвинувального акта у спрощеному порядку, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

При цьому, у відповідності до частини 4 ст.107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, а саме заподіяв умисне легке тілесне ушкодженняз короткочасним розладом здоров`я.

Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального проступку, які підтверджують обставини, встановлені судом.

У поданій заяві ОСОБА_3 зазначені обставини не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені у повному обсязі, свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення беззаперечно визнає у повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту підтверджено факт вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно зі ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, згідно ст. 12 КК України класифікується, як кримінальний проступок.

Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує те, що він раніше судимий, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання компрометуючі матеріали відсутні.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 , раніше судимий, відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення неправомірних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу, оскільки суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 вказаного Кодексу, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, до обвинуваченого не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 376, 381-382 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Здолбунівський районний суд Рівненської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1