Справа № 308/9655/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Ужгород кримінальне провадження №0000769, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.07.2022 року, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, громадянина України, українця, непрацюючого, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст. 389 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

захисника - адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.05.2021 року ОСОБА_3 , засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт. Указаний вирок набрав законної сили 25.06.2021. Згідно вимог статей 36, 37 Кримінально-виконавчого кодексу України ОСОБА_3 зобов`язаний відбувати покарання у вигляді громадських робіт за місцем свого проживання в м. Ужгород Закарпатської області.

26 липня 2021 року ОСОБА_3 було видано направлення до КП «КШЕП». Однак, ОСОБА_3 до виконання громадських робіт не приступив. 29 вересня 2021 року останньому було винесено попередження.

29 вересня 2021 року ОСОБА_3 було видано направлення до КП «УККП» для відбування покарання.

Згідно наказу в.о. директора КП «УККП» останній з 01 жовтня 2021 року прийнятий на громадські роботи.

Відповідно до табелю Гомокій з 01 по 31 жовтня відпрацював 100 годин громадських робіт.

01 листопада 2021 року на адресу відділу надійшло повідомлення директора КП «УККП» про те, що з 01 листопада 2021 року ОСОБА_3 не приступив до відпрацювання громадських робіт. Опитаний ОСОБА_3 вказав, що він знаходиться під домашнім арештом, і тому не міг відпрацьовувати громадські роботи.

З 11 грудня 2021 року запобіжний захід відносно останнього закінчений і йому було направлено виклик. ОСОБА_3 на виклик не з`явився. В телефонному режимі повідомив, що знаходиться за межами міста Ужгорода і після приїду відразу з`явиться до відділу. Однак, ОСОБА_3 так до відділу і не прибув.

13 березня 2022 року працівниками Ужгородського РУП останнього було доставлено до Ужгородського РУП. В своєму поясненні від 13 березня 2022 року останній повідомив, що знаходився на сезонних роботах за межами Закарпатської області із 14 березня готовий приступити до громадських робіт.

14 березня 2022 року ОСОБА_7 було видано повторне направлення в КП «УККП».

Згідно наказу директора КП «УККП» від 14.03.2022 року № 50/1 ОСОБА_3 прийнятий з 14.03.2022 року для відпрацювання громадських робіт. Згідно повідомлення КП «УККП» від 22.03.2022 року №68 ОСОБА_3 з 15 березня 2022 року не з`являється для відпрацювання громадських робіт.

30 червня 2022 року вдалося в телефонному режимі зв`язатися з громадянином ОСОБА_3 , який в телефонному режимі будь-яких поважних причин не явки для відпрацювання громадських робіт вказати не зміг.

Таким чином, ОСОБА_3 діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, систематично не виконував встановлені ст. 37 КВК України обов`язки щодо відбування призначеного йому вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.05.2021 покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин, а саме, додержуватися встановлених відповідно до закону порядку і умов відбування покарання, сумлінно ставитися до праці, працювати на визначених для них об`єктах і відпрацювати встановлений судом строк громадських робіт, зокрема, починаючи з 14.03.2022 не з`являвся до КП «УККП» Ужгородської міської ради для продовження відбування покарання у вигляді громадських робіт.

У подальшому ОСОБА_3 продовжував і надалі порушувати порядок та умови відбування покарання у виді громадських робіт, що підтверджується листом КП «УККП» Ужгородської міської ради від 22.03.2022 про те, що ОСОБА_3 не приступив до відбування громадських робіт.

На підставі викладеного, ОСОБА_3 не виконує вирок Ужгородського міськрайонного суду від 25.05.2021, а саме неодноразово, тобто допустив більше двох разів порушень трудової дисципліни протягом місяця та більше двох разів не вийшов протягом місяця на громадські роботи, відпрацювавши із призначених 200 громадських робіт лише 100 годин, вкотре не з`явився на відпрацювання залишку, 100 годин громадських робіт.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за 2 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.389 КК України, визнав повністю, підтвердивши викладені в обвинувальному акті обставини та зазначив, що дійсно не відпрацював повністю призначеного вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.05.2021 покарання у виді громадських робіт. Розкаюється у вчиненому, обіцяв такого не робити в подальшому та просив суворо не карати.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України. Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину в інкримінованому діянні, не оспорює фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд визнав за недоцільне проводити дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.389 КК України, а саме, ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, встановлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 є щире каяття, а обставин, що обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Крім цього, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, є кримінальним проступком, вчиненим умисно, ставлення ОСОБА_3 до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості, дані про особу обвинуваченого, який не одружений, має постійне місце проживання, офіційно не працює, згідно відповіді №746 від 11.07.2022 по медичну допомогу в КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» не звертався, раніше судимий: вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 серпня 2022 року, за яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання із випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України; вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.12.2023 року (справа №308/9133/21), яким ОСОБА_3 за ч.2 ст.185 КК України остаточно призначено покарання у виді арешту на строк 3 місяці 8 днів.

Також враховує, що мати ОСОБА_3 - ОСОБА_9 , має захворювання цукровий діабет та має другу групу інвалідності, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серія 12 ААГ №295100, яка встановлена до 01 грудня 2024 року.

У відповідності до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з наведеного, заслухавши думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст. 389 КК України у виді арешту строком на три місяці дев`ять днів, та враховуючи покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.12.2023 року, на підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді арешту строком на 3 місяці 9 днів, думку обвинуваченого та захисника, які не заперечили щодо міри покарання, з урахуванням принципу законності, справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, в межах санкції ч.2 ст.389 КК України у виді арешту на строк 3 місяці 9 днів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у виді арешту бере до уваги те, що матеріали кримінального провадження не містять обмежень, передбачених ч.3 ст.60 КК України, щодо призначення такого виду покарання.

При цьому, при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили, а відтак якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч.4 ст.70 КК (за сукупністю злочинів) (постанова Верховного Суду від 1 червня 2020 року у справі № 766/39/17 (провадження № 51-8867кмо18).

У відповідності до вимог ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Так, згідно ч. 1 ст. 70 КК України При сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_3 був засуджений вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 27.12.2023 року (справа №308/9133/21) за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді арешту на строк 3 місяці. На підставі ч. 1ст. 71 КК України за сукупності вироків повністю приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.05.2021 за ч. 1ст.185 КК України у виді 64 годин громадських робіт, виходячи з того, що відповідно до абз. 4 ч.1 ст. 72 КК України одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт, остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у виді арешту на строк 3 місяці 8 днів. Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 серпня 2022 року, за яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання із випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, - виконувати самостійно.

У цьому провадженні кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 389 КК України ОСОБА_3 вчинено до постановлення вироку у справі 308/9133/21, відтак остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч.4 ст.70 КК (за сукупністю злочинів).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.12.2022 року (справа №308/9133/21), у виді арешту на строк 3 місяці 8 днів, більш суворим покаранням призначеним за ч.2 ст. 389 КК України, у виді арешту на строк 3 місяці 9 днів, та призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді арешту на строк 3 місяці 9 днів.

Також слід врахувати, що вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 серпня 2022 ОСОБА_3 засуджений за ч. 4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання? ?з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 року /справа № 760/26543/17, провадження № 51 - 3600 кмо 20/ зроблено висновок щодо застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України:

«Якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про? ? відповідальність особи за? ? сукупністю? ? вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку,? і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання? з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.

Отже, вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.08.2022 року, за яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання? ?з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, необхідно виконувати самостійно.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався, прокурор з клопотанням про обрання запобіжного заходу обвинуваченому до суду не звертався, підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу суд не вбачає.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 373-374, 381-382 КПК України, ст. ст. 5, 12, 50, 70, 389 КК України суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст.389 КК України та призначити йому покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці 9 (дев`ять) днів.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.12.2022 року (справа №308/9133/21), у виді арешту на строк 3 місяці 8 днів, більш суворим покаранням призначеним за ч.2 ст. 389 КК України у виді арешту на строк 3 (три) місяці 9 (дев`ять) днів, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці 9 (дев`ять) днів.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 серпня 2022 року, за яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання із випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, - виконувати самостійно.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним.

З інших підстав вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області ОСОБА_1