Справа № 357/2599/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, угоду про визнання винуватості, яка укладена 23 листопада 2023 року між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 , за згодою потерпілого ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0000138, яке внесене до ЄРДР 13 січня 2020 року стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київська область, громадянина України, з середньою освітою, працюючого сторожем в ПАТ «Київуніверсам», одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України, раніше не судимого,

за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 345, ч. 3 ст. 309 КК України (далі - угода про визнання винуватості),

учасники кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_3 ,

потерпілий - ОСОБА_6 ,

обвинувачений - ОСОБА_4 ,

захисник - адвокат ОСОБА_5 , установив таке.

Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа.

ОСОБА_4 обвинувачувався за ч. 1 ст. 345 КК України, тобто у погрозі вбивством щодо працівника правоохоронного органу, вчиненому за таких фактичних обставин.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» до правоохоронних органів відносяться органи внутрішніх справ, інші органи, які здійснюють правозахисні та правоохоронні функції.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» основними завданнями поліції є: забезпечення публічної безпеки і порядку, охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидія злочинності, надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Підпунктами 3 та 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено основні повноваження поліції, згідно яких поліція відповідно до покладених на неї завдань: вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення та здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

13 січня 2020 року, близько 13.30 год., поліцейський взводу тактико - оперативного реагування БПП у м. Біла Церква, УПП в Київській області ДПП Національної поліції рядовий поліції ОСОБА_6 та капрал поліції ОСОБА_8 у складі екіпажу «Комета Т2 ТОР», несли службу на службовому автомобілі Шкода д.н.з. НОМЕР_1 , у форменному одязі, патрулюючи м. Біла Церква.

Цього ж дня, близько 13 год. 26 хв., працівники УПП екіпажу «Комета Т2 ТОР» ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , на службовий планшет отримали повідомлення про необхідність виїзду за адресою: буд. АДРЕСА_2 , оскільки там відбувається незаконне будівництво.

Прибувши на виклик, близько 13 год. 30 хв., поліцейські ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виявили на місці наряд поліції у складі екіпажу «Комета 011152» та заявника ОСОБА_4 , при цьому останній знаходився у стані алкогольного сп`яніння, поводив себе неадекватно, на вимоги працівників поліції, щодо припинення правопорушення, зокрема припинення спілкування нецензурною лайкою та перешкоджання роботі поліцейських не реагував, продовжував вчиняти протиправні дії.

Після чергового зауваження працівника УПП, ОСОБА_4 продовжив виражатися в бік працівників поліції нецензурною лайкою, ігноруючи при цьому встановлені норми поведінки. На зауваження працівників поліції останній не реагував і продовжив свої дії, спрямовані на приниження честі та гідності працівника поліції, перебуваючи при цьому в громадському місці.

З метою припинення неправомірних дій ОСОБА_4 , поліцейський взводу тактико - оперативного реагування БПП у м. Біла Церква, УПП в Київській області ДПП Національної поліції сержант поліції ОСОБА_8 наблизився до правопорушника з метою припинення вчинення останнім хуліганських дій, відповідальність за які передбачена ст. 173 КУпАП, висловивши на адресу ОСОБА_4 законну вимогу у припиненні вчинення останнім хуліганських дій. Однак, ОСОБА_4 всупереч пред`явленій останньому законній вимозі, відмовився її виконувати та розуміючи протиправність своїх дій, не бажаючи їх тривалий час і вперто припиняти, усвідомлюючи, що ОСОБА_6 являється працівником поліції при виконанні службових обов`язків, спрямованих на припинення конфлікту, діючи умисно, вчинив погрозу працівнику поліції ОСОБА_6 , яка виразилася у направленні пістолета у бік знаходження останнього та висловлення усної погрози вбивства, шляхом застосування ненормативної лексики до працівника поліції, таким чином довівши свій злочинний умисел до кінця.

До того ж, ОСОБА_4 обвинувачувався за ч. 3 ст. 309 КК України, тобто у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, якщо предметом таких дій були наркотичні засоби в особливо великих розмірах, за таких фактичних обставин.

Cтаттею 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15 лютого 1995 року № 60/95-ВР (далі по тексту - Закон) передбачено, що обіг наркотичних засобів, включених до таблиці 1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 770 (далі по тексту - Перелік) тобто і канабісу, включених до таблиці 1 вказаного Переліку, допускається лише в цілях, передбачених статтями 15, 19 та 20 цього Закону.

Таким чином, Закон допускає наступні випадки законного обігу наркотичних речовин, включених до таблиці 1 Переліку:

діяльність з культивування рослин, включених до таблиці 1 Переліку, яка дозволяється лише юридичним особам за наявності відповідної ліцензії (ст. 15 Закону);використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у експертній і оперативно-розшуковій діяльності (ст. 19 Закону);діяльність з використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у наукових та навчальних цілях, яка дозволяється лише юридичним особам за наявності відповідної ліцензії (ст. 20 Закону).

Однак, всупереч зазначених вимог Закону, ОСОБА_4 вчинив злочин в сфері обігу наркотичних засобів.

Встановлено, що у 2018 році, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , переслідуючи мету незаконного придбання та зберігання наркотичних засобів, знаходячись біля річки Рось, що розташована неподалік АДРЕСА_3 , виявив рослини коноплі. У подальшому, ОСОБА_4 , з метою власного вживання, без мети збуту зрізав вказані рослин, тобто незаконно придбав, які в подальшому переніс до місця свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де їх висушив та незаконно зберігав на горищі сараю та в гаражному приміщенні за вказаною адресою, для власного вживання, без мети збуту.

Так, 25 січня 2020 року, в період часу з 11 години 29хвилин по 13 годину 15 хвилин, працівниками поліції в присутності понятих під час проведення санкціонованого обшуку в будинку АДРЕСА_4 , за місцем проживання ОСОБА_4 виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, масою 706,37 г та 2144,97 г., загальною масою в перерахунку на висушену речовину становить 2851,34 г., яку ОСОБА_9 посягаючи на встановлений законом порядок обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та охорону здоров`я населення, всупереч положенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» незаконно придбав за вищевказаних обставин та незаконно зберігав за місцем свого проживання, для власного вживання без мети збуту.

Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання.

Згідно із угодою про визнання винуватості, сторони повністю погодилися з формулюванням фактичних обставин кримінальних правопорушень та їх правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 345, ч. 3 ст. 309 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою вину, щиро розкаявся.

Сторони погодились, що ОСОБА_4 має бути призначене покарання за: ч. 1 ст. 345 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки; ч. 3 ст. 309 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Сторони погодились, що на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, ОСОБА_4 має бути визначене остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Сторони також погодилися, що згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, ОСОБА_4 необхідно звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам цього Кодексу та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався.

Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 345 КК України є нетяжким злочином, тоді як, передбачене ч. 3 ст. 309 КК України - тяжким злочином.

Відповідно до абз. 5 ч. 4 ст. 469 КПК України, потерпілий надав прокурору згоду на укладення угод про визнання винуватості.

Отже, у кримінальному провадженні № 0000138, яке внесене до ЄРДР 13 січня 2020 року стосовно: ОСОБА_4 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 345, ч. 3 ст. 309 КК України, може бути укладена угода про визнання винуватості.

Суд вважає, що угоди про визнання винуватості містить усі необхідні відомості, які передбачені ст. 472 КПК України.

Суд переконався, що її укладення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, наслідком обіцянок тощо та обвинуваченій роз`яснені наслідки укладення та затвердження угод, передбачені ст. 473 КПК України.

Також, у судовому засіданні ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 345, ч. 3 ст. 309 КК України, а також засвідчив, що він цілком розуміє що: має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують; характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд зазначає, що угода про визнання винуватості, відповідає вимогам КПК України та закону, адже дії ОСОБА_4 кваліфіковані правильно за ч. 1 ст. 345 КК України, як погроза вбивством щодо працівника правоохоронного органу, а також за ч. 3 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, якщо предметом таких дій були наркотичні засоби в особливо великих розмірах.

Погоджене у ній покарання ОСОБА_4 відповідає вимогам Загальної та Особливої частин КК України, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, обставину, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, дані про його особу, зазначені у вступній частині вироку, враховуючи, що він у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра медичну допомогу не отримує, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо.

Правила ч. 1 ст. 70 КК України, застосовані правильно.

Судом встановлено, що угода про визнання винуватості, відповідає інтересам суспільства, які полягають в забезпеченні швидшого судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що її умови не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Фактичних обставин, які свідчать про відсутність підстав для визнання винуватості, судом не установлено.

Отже, суд вважає, що наявні умови для її затвердження.

Відповідно до ч. 5 ст. 65 КК України, ??у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Отже, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, ОСОБА_4 необхідно зарахувати строк його попереднього ув`язнення - 3 (три) дні, починаючи з 13 січня 2020 року до 15 січня 2020 року, з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення, за 1 (один) день позбавлення волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, оскільки сторони угоди про визнання винуватості, узгодили обвинуваченому ОСОБА_4 звільнення від відбування покарання, суд вважає за можливе застосувати до нього положення ч. 2 ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки та покладенням на нього обов`язків, які визначені у ч. 1 ст. 76 КК України.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно з постановою про визнання речових доказів та направлення їх на зберігання від 25 січня 2020 року, визнано речовим доказом: сухі рослини зеленого кольору ззовні схожі на рослини коноплі.

Суд, на підставі п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК України, ухвалює рішення про знищення вказаних речових доказів.

Відповідно до постанови про визнання речових доказів та направлення на зберігання від 25 січня 2020 року, визнано речовим доказом: предмет для куріння, так званий «бульбулятор».

Суд, на підставі п. 3 ч. 9 ст. 100 КПК України, ухвалює рішення про його знищення.

Згідно з постановою про визнання речових доказів та направлення на зберігання від 13 січня 2020 року, визнано речовим доказом: предмет зовні схожий на пістолет (револьвер), чорного кольору, з дерев`яною ручкою коричневого кольору, на стволі прикручений предмет схожий на «глушник», з маркуванням « НОМЕР_2 - WEIHRAUCH-MADE IN GERMANY-DE-4mm-long» та дві гільзи від нього.

Згідно з п. 1, 3 ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому:

1) гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю);

3) майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується.

Отже, за правилами вказаних норм, якщо майно не було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, воно має бути повернутим власнику.

Згідно з ч. 2 ст. 178 ЦК України, види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі.

Види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом.

Отже, об`єктами, вилученим з цивільного обороту є об`єкти цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається, згідно із законом.

Натомість, об`єкт цивільних прав, який може залежати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом є об`єктом, обмежено обороноздатним.

Отже, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що на підставі п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, предмет зовні схожий на пістолет (револьвер), чорного кольору, з дерев`яною ручкою коричневого кольору, на стволі прикручений предмет схожий на «глушник», з маркуванням « НОМЕР_2 - WEIHRAUCH-MADE IN GERMANY-DE-4mm-long» та дві гільзи від нього, необхідно повернути ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд скасовує арешт накладений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2020 року.

Відповідно до довідки про витрати на проведення експертизи, висновок експерта від 07 лютого 2020 року № 8-2/133, витрати на проведення експертизи становлять 2512,16 грн.

Згідно з довідкою про витрати на проведення експертизи, висновок експерта від 13 лютого 2020 року № 11-2/633, витрати на проведення експертизи становлять 942,06 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, їх необхідно стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави.

Підстав, передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, судом не встановлено, оскільки у порядку ст. 331 КПК України, від прокурора клопотань про це не надходило.

Керуючись ст. 100, 124, 174, 177, 331, 368, 374, 392, 395, 475, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена 23 листопада 2023 року між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 , за згодою потерпілого ОСОБА_6 .

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 345 КК України, ч. 3 ст. 309 КК України та призначити йому покарання:

1) за ч. 1 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

2) за ч. 3 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення - 3 (три) дні, починаючи з 13 січня 2020 року до 15 січня 2020 року, з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення, за 1 (один) день позбавлення волі.

Згідно із ч. 2 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Установити ОСОБА_4 іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 , виконувати такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питання пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислювати з 23 листопада 2023 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 3454,22 грн.

Скасувати арешт, який накладений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2020 року.

Речові докази:

1) сухі рослини зеленого кольору ззовні схожі на рослини коноплі; предмет для куріння, так званий «бульбулятор», - знищити;

2) предмет зовні схожий на пістолет (револьвер), чорного кольору, з дерев`яною ручкою коричневого кольору, на стволі прикручений предмет схожий на «глушник», з маркуванням « НОМЕР_2 - WEIHRAUCH-MADE IN GERMANY-DE-4mm-long» та дві гільзи від нього, - повернути власнику ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом тридцяти днів з дня його оголошення, з обмеженнями передбаченими ст. 394, 424 КПК України.

Вирок набирає законної сили у порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду Ірина ДУБАНОВСЬКА

Київської області