КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/4321/22 Головуючий І-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1257/2024 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_9 та заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, з покладенням на нього відповідно до ст. 76 КК України наступних обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу; повідомляти уповноважений орган про зміну місця проживання, роботи або навчання. Суд зазначив у вироку, що нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням щодо засуджених військовослужбовців здійснюється командирами військових частин.

Постановлено зарахувати в строк покарання попереднє ув`язнення за період з 02.06.2022 року по 29.06.2022 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.06.2022 року, на мобільний телефон «Ксіомі» чорного кольору в силіконовому бампері чохлі - судом скасовано.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 незаконно придбав, зберігав з метою збуту та незаконно збув особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, у місця позбавлення волі за таких обставин.

На початку травня 2022 року, ОСОБА_8 маючи злочинний умисел направлений на незаконне придбання та зберігання з метою подальшого збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабіс та подальший незаконний збут такого наркотичного засобу, та реалізуючи свій злочинний умисел, за невстановлених обставин у невстановленому місці відомим йому способом, діючи умисно, незаконно придбав у невстановлений спосіб особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, з метою його подальшого збуту.

Незаконно придбаний з метою збуту особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, ОСОБА_8 , діючи умисно, розпочав зберігати при собі з метою його подальшого збуту та продовжуючи свій злочинний умисел, 02.06.2022 року близько 18 години 00 хвилин, з корисливих мотивів, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , незаконно збув за чотири мішки сипучих круп, а саме три мішки з написами «Крупи ячмінні ячні № 2» масою 40 кг кожен та один мішок з написом «Крупа Ячмінна перлова № 2», особі, яка діяла на підставі співробітництва, засудженому ОСОБА_11 який відбуває покарання в державній установі «Бориспільська виправна колонія (№119)» особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/111-22/18608-НЗПРАП від 03.06.2022 надана на дослідження речовина рослинного походження зеленого кольору являє собою особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс. Маса канабісу в перерахунку на суху речовину становить 11,12 г. Канабіс згідно «Списку № 1 Особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено» в Таблиці 1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Кабінетом Міністрів України від 16.05.2000 року № 770 - є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено.

Прокурор в кримінальному провадженні подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією майна. В решті вирок залишити без змін.

На обґрунтування своїх доводів прокурор зазначає про те, що суд призначаючи обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі на підставі ст. 69 КК України, та приймаючи рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК країни, встановив наявність одних і тих обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому. На думку прокурора, таке рішення суду не узгоджується з правовим висновком, зазначеним в постанові Верховного Суду від 19.02.2020 року (справа № 466/4884/15-к). Так, суд врахував при застосуванні положень ст. 69 КК України позитивну характеристику обвинуваченого та перебування його на службі в ЗСУ, аналогічні підстави суд зазначив при застосуванні положень ст. 75 КК України, що є недопустимим. Крім того, суд не навів обґрунтованих мотивів в мотивувальній частині вироку про підстави звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням. Врахована обставина суд як пом`якшуюча - щире каяття обвинуваченого, також судом не мотивована, так як визнання вини обвинуваченим, не може свідчити про щире каяття, а лише підтверджує бажання уникнути справедливого покарання. При цьому прокурор посилається на висновок Верховного Суду, наведений в постанові від 27.04.2021 року (справа № 520/16394/16-к) про те, що щире каяття передбачає щирий жаль з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки. Суд також не врахував, що ОСОБА_8 було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України 02.06.2023 року, а до ЗСУ він був мобілізований як доброволець 19.07.2022 року, що свідчить про умисну мобілізацію з метою уникнення покарання.

На думку прокурора, суд порушив вимоги статей 50, 65, 66 КК України при призначенні покарання, застосував кримінальний закон, який не підлягав застосуванню, що призвело до прийняття невмотивованого рішення та призначення несправедливого покарання через м`якість. Кримінальне правопорушення обвинуваченим вчинено під час воєнного стану, що є обтяжуючою покарання обставиною та якій суд не надав належну оцінку, чим порушив ст. 69 КК України, згідно з положеннями якої повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення. Суд не врахував обставини вчинення злочину, а саме пояснення ОСОБА_8 про те, що він неодноразово збував в місця позбавлення волі наркотичні засоби, характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого. Отже, поза увагою суду залишилася обставина вчинення обвинуваченим збуту наркотичного засобу, що в подальшому призвело б до потрапляння і вживання наркотичних засобів іншими засудженими особами. Прокурор вважає, що щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення в цьому кримінальному провадженні не потягли істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Не призначення судом додаткового покарання у виді конфіскації майна за ч. 2 ст. 307 КК України з посиланням на положення ст.69 КК України, судом також невмотивовано.

Заступник керівника Київської обласної прокуратури не погоджуючись із вироком суду подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст. 307 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією майна. В іншій частині вирок залишити без змін.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому покарання за ч.2 ст. 307 КК України із застосуванням положень статей 69, 75 КК України врахував одні й ті ж пом`якшуючі покарання обставини - позитивну характеристику та службу в ЗСУ ОСОБА_8 , що є недопустимим та не узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеного в постанові від 19.02.2020 року (справа №466/4884/15-к) та усталеною практикою Верховного Суду за результатами касаційного розгляду кримінальних проваджень (справи №№ 524/9270/17,462/5064/16-к, 754/7388/16-к).

На думку прокурора, ті обставини, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, позитивно характеризується, військова служба в ЗСУ, не є достатніми мотивами для обґрунтування висновку про можливість його виправлення без відбування покарання реально. Застосування покарання не пов`язаного з позбавленням волі, як передбачено санкцією статті КК України, за встановлених обставин не зможе забезпечити реалізацію цілей покарання та негативно вплине на сприйняття суспільством. Прокурор також посилається на положення ст. 69 КК України, якими чітко визначено, що суд вповноважений у виключних випадках призначити більш м`яке покарання ніж мінімальне, передбачене законом за відповідний злочин, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тобто, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в кримінальному законі і можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч.1, ч.2 ст.66 КК України.

Сторона обвинувачення також вважає, що визнання обвинуваченим своєї вини не може свідчити про щире каяття та підтверджує лише бажання уникнути справедливого покарання. При цьому прокурор посилається на те, що ОСОБА_8 ігнорував судові засідання та під час підготовчого судового засідання 13.12.2022 року заявляв клопотання про повернення обвинувального акта прокурору через необґрунтованість підозри у даному кримінальному провадженні, а отже вину обвинувачений не визнавав від початку судового розгляду. Внаслідок не врахування судом усіх обставин, що мають правове значення, суд першої інстанції неправильно застосував положення статей 50, 65, 66, 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_8 .

Крім того, при звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, судом не враховано, що обвинувачений вчинив в період воєнного стану тяжкий злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також збув наркотичний засіб засудженим особам, які відбувають покарання в установі виконання покарань, що було встановлено судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка частково підтримала апеляційні вимоги прокурора в кримінальному провадженні та в повному обсязі підтримала апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури, думку обвинуваченого та захисника, які заперечували проти апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.

Висновки суду відносно фактичних обставин справи, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, його кваліфікації в апеляційних скаргах не заперечуються.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з положеннямист. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Перевіряючи вирок суду в частині правильності призначеного обвинуваченому покарання апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції посилаючись на положення статей 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкостівчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст. 12 КК України, належить до тяжких злочинів, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України суд визнав вчинення злочину з використанням умов воєнного стану. Аналізуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення суд зазначив, що обвинувачений вчинив незаконне придбання та зберігання з метою збуту та незаконний збут наркотичного засобу у місця позбавлення волі.

Санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

Вирішуючи питання про застосування при призначенні покарання обвинуваченому за ч.2 ст. 307 КК України у виді 5 років позбавлення волі суд першої інстанції послався на правовий висновок, зазначений у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 року (справа №629/847/15-к) та врахував обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю та розслідуванню кримінального правопорушення.

При цьому суд зазначив у вироку обґрунтування, що у судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою провину, висловив жаль з приводу вчиненого злочину, всі учасники кримінального провадження, в тому числі прокурор, підтвердили, що ОСОБА_8 активно сприяв розкриттю та розслідуванню кримінального правопорушення. Крім того, суд визнав обставиною, яка пом`якшує покарання - патріотичний вчинок та поведінка ОСОБА_8 , який, не дивлячись на свій вік та здійснення судового провадження, після повномасштабного вторгнення РФ на територію України та запровадження воєнного стану, добровільно вступив до лав ЗСУ та з липня 2022 року по теперішній час виконує конституційний обов`язок громадянина та захищає із зброєю в руках Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що військовослужбовця сержанта ОСОБА_8 залучають до виконання відповідальних завдань безпосередньо у районах проведення активних бойових дій.

Поряд з цим судом враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий та не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, веде соціально активний спосіб життя, має міцні соціальні зв`язки. З показань свідка ОСОБА_12 встановлено, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, є порядним, справедливим і патріотичним громадянином України. Згідно довідки ГО СТ «Тополька-1» з липня 2017 року по жовтень 2020 року обіймав посаду виконавчого директора товариства, після чого рішенням загальних зборів членів товариства був обраний Головою СТ «Тополька-1» та фактично склав повноваження у липні 2022 року у зв`язку з мобілізацією на фронт (т.1, а.п.27, 28, 36, 37, т.2,а.п. 128-130). Зазначені обставини свідчать про повагу та довіру людей до ОСОБА_8 . З витягу із наказу командира військової частини № НОМЕР_1 старшина ОСОБА_8 з 19 липня 2022 року, прийняв і приступив до виконання службових обов`язків. Відповідно до службової характеристики за час військової служби зарекомендував себе з позитивної сторони, до виконання службових обов`язків відноситься відповідально, поставленні завдання виконує точно та у встановлений термін, при цьому проявляє розумну ініціативу, у військовому колективі та серед начальників користується повагою, морально стійкий. Згідно з довідками № 218/13 від 13.11.2022 року, №418/8 від 13.06.2023 року, №878/13 від 18.08.2023 року, ОСОБА_8 виконує завдання в районах проведення бойових дій у війні з Російською Федерацією (т.1, а.п.64, 88, т. 2, а.п. 91, 134).

Враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наведені дані про особу обвинуваченого, які, як на час судового розгляду кримінального провадження, так і на даний момент суттєво знижують суспільну небезпечність особи ОСОБА_8 , апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані обставини в їх сукупності, дають підставу призначити обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією норми КК України на підставі ст. 69 КК України, приймаючи до уваги також те, що вчинене обвинуваченим суспільно небезпечне діяння не потягло тяжких наслідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 69 КК України на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду в частині не призначення додаткового покарання, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням положень ч. 2 ст. 69 КК України. Отже, з урахуванням кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, суд обґрунтовано дійшов висновку про не призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, що передбачене в санкції ч. 2 ст. 307 КК України як обов`язкове.

За правилами ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в судовому засіданні обвинувачений та його захисник просили суд застосувати ст. 75 КК України та звільнити обвинуваченого від реального відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд врахував зазначені положення кримінального закону та виходив з наступного.

Так, судом враховано, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, яке є тяжким злочином у сфері обігу наркотичних засобів, конкретні обставини цього провадження, а саме: вік обвинуваченого (57 років на момент вчинення злочину), невелика кількість наркотичного засобу, який збувався в місце позбавлення волі, що внаслідок збуту наркотичного засобу ОСОБА_8 отримав не грошові кошти, а корм для годування тварин, обвинувачений неодноразово під час судового розгляду зазначав, що передаючи засудженому канабіс, ним ніколи не керував корисливий мотив, у нього була відсутня мета збагатитись за рахунок збуту наркотичних засобів.

Крім того, суд врахував обставини, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі й ті обставини, які не були враховані під час призначення покарання із застосуванням статті 69 КК України. Так, з матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_8 був учасником бойових дій у зоні АТО у 2014-2017 роках, приймав активну участь у реальних бойових діях (т.2, а.п. 134 -158). Після повернення працював Головою СТ «Тополька-1» (т.2,а.п. 128). Під час повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України практично відразу став добровольцем територіальної оборони та в подальшому будучи вже не молодою особою (57 років) вступив до лав ЗСУ. Свідок ОСОБА_13 підтвердив, що служить разом з ОСОБА_8 та проходить з ним бойові точки, підтвердив їхнє перебування на території Вовчанської територіальної громади Харківської області та охарактеризував його, як дуже відповідального, безперечно гідного чоловіка з позитивною характеристикою. Під час слухання вказаного кримінального провадження, обвинувачений будучи військовослужбовцем не зловживав своїм становищем, сумлінно виконував свій обов`язок і з`являвся в судові засідання. Також не можливо залишити поза увагою, ту обставину, що своїм прикладом та вихованням ОСОБА_8 надихає інших людей та безпосередньо свого сина, який також є військовослужбовцем та учасником бойових дій (т.2, а.п. 134 -158).

Отже, належним чином проаналізувавши та врахувавши тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_8 , конкретні обставини кримінального провадження, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення засудженого ОСОБА_8 без реального відбування покарання, з яким погоджується колегія суддів.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи в скаргах сторони обвинувачення про те, що суд призначаючи ОСОБА_8 покарання нижче від найнижчої межі у виді позбавлення волі та приймаючи рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, встановив наявність одних і тих обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, зокрема: характеристику та службу в ЗСУ ОСОБА_8 . Так, дійсно, з оскаржуваного вироку вбачається, що суд призначаючи обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.69 КК України, окрім інших пом`якшуючих обставин, визначених ч.1 ст. 66 КК України, врахував інші пом`якшуючі покарання обставини (ч.2 ст. 66 КК України) - службову характеристику за час військової служби з позитивними даними, добровільний вступ ОСОБА_8 до лав ЗСУ, та виконання ним з липня 2022 року по теперішній час конституційного обов`язку громадянина України щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України, із залученням ОСОБА_8 до виконання відповідальних завдань безпосередньо у районах проведення активних бойових дій, що підтверджується наявними у провадженні довідками.

Звільняючи обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням суд послався в тому числі й на ті обставини, які не були враховані під час призначення покарання із застосуванням статті 69 КК України, а саме:вік обвинуваченого (57 років на момент вчинення злочину), невелика кількість наркотичного засобу, який збувався в місце позбавлення волі, що внаслідок збуту наркотичного засобу ОСОБА_8 отримав не грошові кошти, а корм для годування тварин, відсутність в обвинуваченого корисливого мотиву та мети збагачення за рахунок збуту наркотичних засобів, що ОСОБА_8 був учасником бойових дій у зоні АТО у 2014-2017 роках, приймав активну участь у реальних бойових діях, що він є прикладом безпосередньо для свого сина, який також є військовослужбовцем та учасником бойових дій. Врахована думка свідка ОСОБА_13 , який підтвердив, що служить разом з ОСОБА_8 та проходить з ним бойові місця та перебування на території Вовчанської територіальної громади Харківської області, охарактеризував його, як дуже відповідального, безперечно гідного чоловіка з позитивною характеристикою.

Крім того суд також врахував, що в ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений будучи військовослужбовцем не зловживав своїм становищем, сумлінно виконував свій обов`язок і з`являвся в судові засідання.

Зазначена обставина, на думку апеляційного суду належним чином врахована судом та підтверджується журналами судових засідань у кримінальному провадженні, з яких видно, що обвинувачений брав участь в судових засіданнях, а його відсутність в судових засіданнях була з поважних причин, що також підтверджується відповідними документами, наданими стороною захисту (т.1.а.п.18, 34, 35, 88). Зазначені обставини, спростовують твердження сторони обвинувачення в апеляційних скаргах про те, щоОСОБА_8 ігнорував судові засідання в ході розгляду кримінального провадження. Крім того, в судовому засіданні в апеляційному суді, обвинувачений підтвердив, що його відсутність в судових засіданнях в ході розгляду провадження була з поважних причин, у зв`язку з військовою службою в ЗСУ.

Посилання заступника керівника Київської обласної прокуратури в скарзі на те, що обвинувачений під час судового розгляду ставив питання про повернення обвинувального акта прокурору через необґрунтованість підозри у даному кримінальному провадженні, а отже він не визнавав вину від початку судового розгляду, апеляційний суд вважає непереконливими. Із матеріалів провадження слідує, що стороною захисту - адвокатом ОСОБА_14 13.12.2022 року подавалося клопотання про повернення обвинувального акта прокурору (т.1,а.п.95,104) та ухвалою суду від 13.12.2022 року відмовлено в його задоволенні. В подальшому судовому засіданні від 13.12.2022 року обвинувачений підтримав порядок та обсяг дослідження доказів у провадженні(т.1, а.п.100).

Як вбачається з запису за допомогою системи технічної фіксації журналу судового засідання від 09.10.2023 року ОСОБА_8 визнав вину в повному обсязі, розкаявся та висловивжаль з приводу вчиненого злочину, просив не позбавляти його волі та надати йому можливість нести військову службу та захищати територію України, що було враховано судом першої інстанції. На думку суду апеляційної інстанції, є необґрунтованими апеляційні вимоги прокурора в частині того, що визнання вини обвинуваченим, не може свідчити про його щире каяття.

Сторона обвинувачення вважаючи призначене судом покарання занадто м`яким, просить в апеляційних скаргах призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 або 7 років з конфіскацією майна.

Враховуючи вищезазначене, враховані судом першої інстанції достатньою мірою дані, що характеризують особу обвинуваченого, його вік, обставини вчиненого кримінального правопорушення, розмір наркотичного засобу та відсутність корисливого мотиву, та пом`якшуючі покарання обставини, та навіть з урахуванням обтяжуючої покарання обставини, апеляційний суд не вбачає достатніх підстав для призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в більшому розмірі, в межах ч.2 ст. 307 КК України та без застосування ст. 69 КК України. Звільнення обвинуваченого судом від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим, а також таким, що є можливим для виправлення засудженого ОСОБА_8 без реального відбування покарання.

Судом першої інстанції всі обставини враховані в повній мірі та обвинуваченому визначено достатнє покарання для досягнення мети, визначеної ст. 50 КК України.

Апеляційні доводи сторони обвинувачення не спростовують правильності висновків суду в частині призначеного розміру покарання та звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням, а тому підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_9 та заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

___________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4