Справа № 462/9528/23
провадження 1-кс/462/2338/23
У Х В А Л А

07 грудня 2023 року слідча суддя Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_3 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000143 від 08.11.2022, про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

встановила:

Прокурор Франківської окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 (РНОНМ:101) шляхом заборони її відчуження.

В обґрунтування клопотання прокурор покликається на те, що у провадженні СВ відділу поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області знаходяться матеріали кримінального провадження №0000143 за кримінальним правопорушенням, внесеного до ЄРДР 08.11.2022 за ч.3 ст.190 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_4 про те, що невідома особа шляхом обману заволоділа нерухомим майном, а саме кв. АДРЕСА_1 , яка належала померлому ОСОБА_5 .

Як встановлено в ході досудового розслідування, зокрема згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 07.12.2020 нотаріус П`ятої львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 , внесла до Реєстру відомості про РНОНМ: 101, згідно якого власником квартири АДРЕСА_2 , став ОСОБА_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Підстави внесення права власності: свідоцтво про право на спадщину, за законом, серія та номер: 3-1850, виданий 07.12.2020, видавник: П`ята Львівська державна нотаріальна контора.

Свідоцтво про право на спадщину видано на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області суддя ОСОБА_8 по судовій справі №447/1842/20 від 24.09.2020, згідно якого судом встановлено родинні зв`язки з ОСОБА_5 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням суду встановлено «факт, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зобов`язати Львівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області внести зміни в актовий запис №1994 від 04.04.1995, складений Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: у графі відомості про батька, записати батьком " ОСОБА_5 ", ІНФОРМАЦІЯ_2 , України", у графі по батькові дитини змінити з " ОСОБА_10 " на " ОСОБА_11 ».

У суді покази ОСОБА_7 підтвердили свідки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_3 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_4 .

Згідно показів ОСОБА_13 , остання повідомила, що у 2003 році при зустрічі на вулиці ОСОБА_7 , якому було 10 років, повідомив їй, що його мати померла та вона обмінялась з ним телефонами. Дані покази є сумнівними, оскільки у 2003 році ОСОБА_7 було лише 8 років, його мати - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , актовий запис про смерть №149 від 27.01.2020.

Також відповідно до витягу №4 від 22.06.2021 з Державного реєстру цивільного стану громадян ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у період з 07.03.1987 до 10.01.2008 був одружений з ОСОБА_16 .

Допитана ОСОБА_17 повідомила, що протягом життя ОСОБА_5 вона вважала його своїм батьком, однак шлюб між ним та матір`ю ОСОБА_18 не реєструвався.

З метою встановлення родинних відносин ОСОБА_5 відносно дитини ОСОБА_17 остання звернулась з відповідною заявою в Галицький PC м.Львова однак її було перенаправлено в Сихівський PC м. Львова. В ході судового розгляду судової справи № 461/2214/19 провадження № 2-о/464/82/19 суддею ОСОБА_19 за заявою ОСОБА_17 було призначено молекулярно-генетичну експертизу проведення якої доручено експертам ДНДЕКЦ МВС України у м. Києві. Відповідно до висновку молекулярно - генетичної експертизи № 19/10/1-414/СН/19 від 22.01.2020 ОСОБА_5 не може бути батьком ОСОБА_17 .

Після отримання вказаного висновку ОСОБА_17 звернулась в Сихівський РС м. Львова із заявою про залишення заяви про встановлення факту батьківства без розгляду.

05.02.2021 приватний нотаріус ОСОБА_20 , Львівський міський нотаріальний округ, посвідчила договір купівлі-продажу серія та номер: №354, згідно якого ОСОБА_7 продав квартиру АДРЕСА_1 - ОСОБА_21 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Таким чином встановлено, що ОСОБА_7 (він же ОСОБА_9 ) скориставшись встановленням фіктивного факту родинних відносин, незаконно заволодів квартирою АДРЕСА_1 , та здійснив його продаж сторонній особі, з метою отримання матеріальної вигоди.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 21.11.2023 власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_22 .

Необхідність накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 виникла також потребами забезпечення проведення досудового розслідування з метою повного, всебічного та неупередженого дослідження всіх обставин справи, унеможливленням подальшого відчуження такого майна третім особам, його переобладнання чи знищення, а також захисту прав потерпілого.

Квартира АДРЕСА_1 визнана речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, тому наявність її арешту дає підставу для збереження такої як речового доказу у кримінальному провадженні. Ппросить клопотання задоволити.

Прокурор в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду клопотання, однак просить проводити розгляд клопотання за її відсутності, клопотання підтримує в повному обсязі та просить таке задовольнити.

ОСОБА_22 в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду клопотання.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчою суддею не здійснювалась.

Дослідивши матеріали клопотання, слідча суддя виходила з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачені такі види заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається 1) з метою забезпечення збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження встановлено, що 08.11.2022 було проведено реєстрацію провадження №0000143 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Згідно з постановою заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_23 від 20.10.2023 про доручення здійснення досудового розслідування слідчому підрозділу в межах одного органу здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № №0000143 від 08.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, доручено слідчому відділу відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Частиною 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно із вимогами ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Метою поданого клопотання про арешт майна слідчий визначив збереження речових доказів у відповідності до п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно постанови про визнання речовим доказом від 01.12.2023 квартиру, що на АДРЕСА_5 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_22 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №000143 від 08 листопада 2022 року.

Враховуючи викладене та беручи до уваги, що вищевказана квартира визнана речовим доказом у кримінальному провадженні, досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження триває, тому суд дійшов висновку про необхідність задовольнити клопотання прокурора з метою збереження вказаних речових доказів.

Керуючись ст. ст. 170-173, 175, 309, 370-372 КПК України слідча суддя, -

постановила:

клопотання прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_3 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000143 від 08.11.2022, про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 (РНОНМ:101) шляхом заборони її відчуження.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_3 .

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1