ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2944/23 Справа № 216/4139/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження № 0000470 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 червня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, раніше судимого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 2 ст. 186, ч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі,-

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 08.03.2020 р. приблизно о 18 годині 50 хвилин разом із невстановленою слідством особою (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження), проходячи по вулиці Українській в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, побачивши раніше незнайому ОСОБА_8 , та впевнившись в тому, що останню ніхто не супроводжує, вступили між собою у попередню злочинну змову, спрямовану на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_8 . Діючи на досягнення злочинної домовленості, ОСОБА_7 разом із невстановленою слідством особою, слідуючи за ОСОБА_8 , пройшли до ділянки місцевості, розташованої неподалік будинку №78 по вулиці Українській в м. Кривого Рогу. Реалізуючи спільний злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, розуміючи, що їх дії є очевидними для потерпілої, свідомо ігноруючи зазначену обставину, діючи умисно, повторно, із корисливих спонукань, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, ОСОБА_7 , знаходячись позаду потерпілої ОСОБА_8 , рукою взявся за праве плече останньої, на якому знаходився рюкзак. Далі, ОСОБА_7 , схопивши та утримуючи ремінь рюкзака, почав його зривати та таким чином у процесі штовханини опинився попереду потерпілої ОСОБА_8 . В цей самий час, невстановлена слідством особа, діючи за попередньою змовою зі ОСОБА_7 , знаходячись позаду потерпілої ОСОБА_8 , фіксуючим захватом за допомогою рук стримувала її дії, тим самим подавляючи волю потерпілої до опору та забезпечуючи досягнення єдиного злочинного наміру. Внаслідок спільних протиправних дій з боку ОСОБА_7 та невстановленої слідством особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, потерпіла ОСОБА_8 , втративши рівновагу впала на землю, що дало змогу ОСОБА_7 шляхом ривку, відкрито заволодіти належним потерпілій рюкзаком, в якому знаходилось майно на загальну суму 7773,33 гривень. Утримуючи при собі викрадене майно, ОСОБА_7 разом із невстановленою слідством особою з місця вчинення злочину втекли, обернувши викрадене майно на власну користь.

Внаслідок умисних сумісних злочинних дій ОСОБА_7 та невстановленої слідством особи потерпілій ОСОБА_8 спричинено майнової шкоди на загальну суму 7773,33 гривень.

Таким чином ОСОБА_7 своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто, вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Зазначає, що суд, застосовуючи правила ст. 70 КК України та призначаючи остаточну міру покарання, в порушення вимог ч. 3 ст. 70 КК України не зазначив вид додаткового покарання конфіскацію майна, або відсутність підстав для його застосування, та фактично звільнив засудженого від відбування призначеного за попереднім вироком додаткового покарання у виді конфіскації всього належного йому майна.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляції, доводи обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляції, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначеного покарання з наступних підстав.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України.

Згідно ч.1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до ч.3 ст. 70 КК України до основного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких особу було визнано винною.

Згідно ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, яке є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, має базову середню освіту, офіційно не працевлаштований, перебуває у зареєстрованому шлюбі, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, на обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання, та дійшов вірного висновку про те що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, саме таке покарання сприятиме його виправленню і попередженню вчиненню нових кримінальних правопорушень, а також буде необхідним і достатнім.

Разом з тим, при призначенні покарання суд першої інстанції не застосував вимоги ч. 3 ст. 70 КК України та не призначив ОСОБА_7 додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень.

Так, вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2020 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, із застосуванням вимог ч.1,4 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

При цьому, призначивши ОСОБА_7 до відбування остаточне покарання по оскаржуваному вироку за вимогами ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, суд фактично звільнив засудженого від відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна, призначеного за попереднім вироком.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування або зміни судового рішення.

З обліком викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції на підставі ч.1 ст. 420 КК України підлягає скасуванню в частині призначеного ОСОБА_7 покарання з ухваленням в цій частині нового вироку судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 червня 2023 року відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком, з покаранням, призначеним за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04.11.2020 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційних скарг до Верховного суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня отримання копії вироку.

Судді