КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/1400/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

30 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000362 за апеляційною скаргою прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2023 року у кримінальному провадженні щодо обвинувачених,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Жмеринка Вінницької області,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Небит-Даг, Туркменістан,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.09.2023, в задоволенні клопотання прокурора про здійснення спеціального судового розгляду кримінального провадження № 0000362 від 10.03.2015 року, по обвинуваченню ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України - відмовлено.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000362 від 10.03.2015 року, по обвинуваченню ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України - повернуто прокурору.

Клопотання про скасування арешту, які були заявлені на стадії підготовчого судового засідання, залишено без розгляду.

В обґрунтування свого рішення в частині повернення обвинувального акта прокурору, суд в ухвалі зазначив, що в порушення вимог п. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті відомості про місце проживання обвинувачених є недійсними, про що відомо було прокурору.

Крім того, суд вказав, що всупереч нормам закону, в обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, однак, не викладено формулювання обвинувачення, відповідно до положень п.1 ч.1 ст.91, п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Обвинувальний акт хоча і містить виклад окремих обставин справи, але відсутня вказівка щодо дій, умислу, мотиву та мети дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що свідчить про їх не встановлення в результаті неповного розслідування органом досудового розслідування.

Обвинувальний акт містить неодноразові посилання на кваліфікацію дій ОСОБА_8 за різними частинами ст. 191 КК України, що саме по собі є неконкретним та помилковим, оскільки не співвідноситься з обвинуваченням, незважаючи на його неконкретність.

Крім цього, не конкретизовано обвинувачення ОСОБА_7 за ознаками ч. 5 ст. 191 КК України, оскільки вказується про вчинення ним розтрати в особливо великих розмірах, вчинене групою осіб, натомість в ч.5 ст. 191 КК України в якості кваліфікуючої ознаки зазначається вчинення розтрати організованою групою осіб.

Така неконкретність пред`явленого особам обвинувачення випливає з того, що ОСОБА_7 та ОСОБА_13 пред`явлено обвинувачення, яке за своїм змістом не розмежоване як таке, що є особливо кваліфікованим видом розтрати майна, оскільки одночасно пред`явлено обвинувачення у розтраті чужого майна, яке перебувало у віданні особи та у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Окрім іншого, зазначаючи у обвинувальному акті правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, якою дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст. 366 КК України як видача службовою особою завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційного документу, а в формулюванні обвинувачення за ч.2 ст. 366 КК України вказуючи про вчинення злочину кожним з обвинувачених як «видача службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей», що взагалі не відповідає ч.2 ст. 366 КК України, остаточно прокурором вказується про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , кожен окремо, вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.2 ст. 366 КК України, а саме, будучи службовою особою, видав завідомо неправдиві офіційні документи, що спричинило тяжкі наслідки.

За змістом норм процесуального закону, про які згадується вище, формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діянні обвинуваченого склад кримінального правопорушення.

А тому, спрощений підхід до викладу формулювання обвинувачення за згаданими епізодами, фактично свідчить про нівелювання органом досудового розслідування, прокурором, завдань та загальних засад кримінального провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000362 від 10.03.2015 року, по обвинуваченню ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України підлягає поверненню прокурору.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу з доповненнями, в якій посилаючись на незаконність, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29.09.2023 та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що зі змісту обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000362 від 10.03.2015 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, вбачається, що у ньому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення з описом конкретних дій, які інкримінуються обвинуваченим, в тих межах, в яких слідчий, прокурор вважали їх встановленими, зазначена правова кваліфікація правопорушення з посиланням на положення закону і частину статті Закону про кримінальну відповідальність та окремо наведено формулювання обвинувачення, викладена позиція сторони обвинувачення в такому виді, як це вважає за правильне прокурор, та з зазначенням об?єктивної та суб?єктивної сторони інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень (дата, час, вина, мотив, спосіб, місце, обстановка, засоби вчинення злочину, наслідки інкримінованих дій), а тому суд не мав достатніх правових підстав для висновку про його невідповідність вимогам цього Кодексу. Апелянт вказує, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000362, як сам процесуальний документ, відповідає встановленій для нього формі, як це передбачено ст. 291 КПК України.

Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції, повертаючи прокурору обвинувальний акт вдався до аналізу правильності викладання прокурором обставин та оцінки кваліфікації дій обвинувачених, обмеживши прокурора у праві, наданому ст. ст. 338, 339 КПК України щодо зміни обвинувачення або висунення додаткового обвинувачення.

Також апелянт зазначає, що зокрема, суд першої інстанції вказав, що викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення хоча і містить виклад окремих обставин справи, але відсутня вказівка щодо дій, умислу, мотиву та мети дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; пред`явлене обвинувачення за своїм змістом не конкретизовано, окрім того, суд зазначає, що формулювання обвинувачення не відповідає правовій кваліфікації кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України. Таким чином, суд на стадії підготовчого судового засідання, вдався до оцінки відповідності формулювання обвинувачення правовій кваліфікації вчинених діянь, що по суті є питанням про доведеність вини обвинувачених.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції, повертаючи обвинувальний акт прокурору, вийшов за межі повноважень, наданих йому кримінальним процесуальним законом на стадії підготовчого судового засідання (ст. 314 КПК України), оскільки фактично надав передчасну оцінку обставинам, які можуть бути предметом судового розгляду. Судом не конкретизовано в ухвалі, які саме обставини є порушеннями вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, яким чином перешкоджає ухвалити законне і обґрунтоване рішення. Натомість, повернення обвинувального акту прокурору з вказаної надуманої підстави грубо порушує вимоги ст. 28 КПК України щодо розумного строку розгляду кримінального провадження.

В подальшому від прокурора надійшли доповнення до апеляційної скарги, разом з тим, доводи, викладені у змісті цих доповнень стосуються виключно незгоди прокурора з рішенням суду про відмову в задоволенні клопотання прокурора щодо здійснення спеціального судового розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , проте, ухвала суду в цій частині апеляційному оскарженню, відповідно до вимог закону, не підлягає.

Від захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_12 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких вона просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29.09.2023 - залишити без змін, а у апеляційній скарзі прокурора - відмовити.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , будучи належно повідомленими про дату та час розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили. В судовому засіданні захисники обвинувачених вважали за можливе здійснювати розгляд за відсутності своїх підзахисних,а тому враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено у відсутність обвинувачених.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити її, думку захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вказуючи на законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право зі стадії підготовчого судового розгляду повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Згідно із ч.4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

Оскільки відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, то відповідно, формулювання обвинувачення та інші відомості викладається у такому виді, як це вважає необхідним прокурор. Спосіб же викладення формулювання обвинувачення та правильність зазначення інших відомостей може бути предметом оцінки суду лише під час судового розгляду кримінального провадження, який відповідно, до вимог ст. 337 КПК України проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України, суд першої інстанції послався на те, що у обвинувальному акті відсутня вказівка щодо дій, умислу, мотиву та мети дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не конкретизовано обвинувачення ОСОБА_7 за ознаками ч. 5 ст. 191 КК України, а також у ньому міститься неодноразове посилання на кваліфікацію дій ОСОБА_8 за різними частинами ст. 191 КК України, що на переконання суду першої інстанції є неконкретним та помилковим, водночас, на переконання колегії суддів, зазначені судом першої інстанції підстави для повернення обвинувального акту прокурору не можуть бути визнанні обґрунтованими, оскільки повертаючи обвинувальний акт з даних підстав суд першої інстанції вдався до аналізу формулювання висновків, фактично оцінивши обставини, які підлягають доказуванню в ході судового розгляду кримінального провадження по суті, чим вийшов за межі предмету судового розгляду.

Відповідно до ст. 23 КПК України дослідження доказів відбувається безпосередньо під час судового розгляду, де суд детально встановлює всі обставини вчинення кримінального правопорушення, досліджує докази та процесуальні документи, здобуті та прийняті, в тому числі, під час досудового розслідування, тоді як у підготовчому судовому засіданні відповідно до ст.ст. 314, 315 КПК України суд не вправі вирішувати питання щодо правильності правової кваліфікації кримінального правопорушення, викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, встановлення цих обставин, оскільки для прийняття такого рішення суд зобов`язаний дослідити докази у кримінальному провадженні, які досліджуються безпосередньо під час судового розгляду та, які заборонено надавати в підготовчому судовому засіданні відповідно до ч. 4 ст. 291 КПК України.

Крім того, колегією суддів враховується і висновок Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду, який міститься у постанові від 03 липня 2019 року у справі 273/1053/17 (провадження № 51-8914км18), відповідно до якого кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Таким чином, наведені вище вказівки суду першої інстанції щодо невідповідності обвинувального акту вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України підлягають виключенню з мотивувальної частини ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 29.09.2023.

При цьому, обвинувальний акт відповідає і вимогам п. 2 ч.2 ст.291 КПК України, адже, в ньому зазначене останнє відоме місце проживання обох обвинувачених.

Разом з тим, заслуговує на увагу така підстава повернення обвинувального акта прокурору, як невірне викладення у обвинувальному акті у розділі «Правова кваліфікація» тексту диспозиції кримінально-правової норми, передбаченої ч.2 ст. 366 КК України, за якою кваліфіковано дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , як видача службовою особою завідомо неправдивих відомостей, що очевидно суперечить точному тексту диспозиції вказаної норми права.

Окрім того, суд першої уваги, на думку колегії суддів, правильно встановив суперечливе викладення правової кваліфікації за ч. 5 ст. 191 КК України, адже, обом обвинуваченим при викладенні вказаної кримінально - правової норми інкримінується два взаємовиключні способи розтрати майна, а саме, розтрату чужого майна, яке перебувало в його віданні, при цьому, шляхом зловживанням службовою особою своїм службовим становищем. А специфіка останньої форми полягає у тому, що майно, яким особа заволодіває не ввірене йому, не перебуває у його безпосередньому віданні.

Ці обставини позбавляли суд можливості призначити кримінальне провадження до судового розгляду та в подальшому роз`яснити суть висунутого обвинувачення з посиланням на норми закону.

Відтак, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення частково, а ухвалу суду належить змінити.

Керуючись ст. 376, ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29.09.2023 щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду, як на підстави повернення обвинувального акта:

-відсутність в обвинувальному акті вказівки щодо дій, умислу, мотиву та мети дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

- не конкретність обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 191 КК України,

- неодноразове посилання в обвинувальному акті на кваліфікацію дій ОСОБА_8 за різними частинами ст. 191 КК України.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4