Справа №522/6268/18
Провадження №1-кп/522/234/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2023 Місто Одеса

Приморський районний суду міста Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

під час судового розгляду у кримінальному провадженні №0000114 від 16.01.2018 на підставі обвинувального акту стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області Білгород- Дністровського району м. Білгород- Дністровський, ром, офіційно не працевлаштованого, з неповною середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не має постійного місця мещкання у м. Одесі, раніше судимого 30.06.1999 року Одеським обласним судом по ч.3 ст.140, ч.3 ст.142, п.п. а,г, ст.93 КК України (в редакції 1960) до 15 років позбавлення волі, обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.п. 6,12,13 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Нововоскресенка, Веселинського району, неповною середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не має постійного місця мешкання в м. Одесі, раніше судимого: 20.01.2017 року Приморським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.186 КК України, до двох років позбавлення волі, обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6, 12, ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця Одеської області, Фрунзівського району, с.Перехрестове, громадянина України, рома, ранше судимого:04.03.2018 Приморським районним судом за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року умовно,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_6

захисники - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

УСТАНОВИВ:

Приморським районним судом м. Одеси здійснюється судовий розгляд у кримінальному провадженні на підставі обвинувального акту стосовно ОСОБА_3 , ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п.6, 12, ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених, посилаючись на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані під час обрання запобіжного заходу раніше, продовжують існувати.

Захисники та обвинувачені просили змінити запобіжний захід на більш м`який.

Суд, заслухавши думки учасників судового розгляду, приходить до висновку, що строк тримання обвинувачених під вартою необхідно продовжити, виходячи з наступного.

Щодо клопотання про продовження запобіжного заходу.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Частиною 3 ст.199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»). Крім того, суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, з неповною середньою освітою, не одружений, зареєстрований за адресою: Одеська область, Білгород- Дністровського району м. Білгород- Дністровський, не має постійного місця мешкання у м.Одесі, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який карається довічним позбавленням волі.

ОСОБА_4 з неповною середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не має постійного місця мешкання в м.Одесі, раніше судимого: 20.01.2017 року Приморським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.186 КК України, до двох років позбавлення волі, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.115 КК України, який карається позбавленням волі до 15 років з конфіскацією майна.

Станом на теперішній час судовий розгляд триває, сторона обвинувачення продовжує надавати докази.

Зазначені обставини щодо осіб обвинувачених, тяжкість покарання, яке їм загрожує у разі визнання винуватим, їх поведінка під час інкримінованих злочинів, насильницький характер злочинів дають підстави вважати, що обвинувачені, перебуваючи на волі, можуть вчинити нові злочини, переховуватися від суду чи фізично впливати на потерпілих.

Ризики, які біли враховані під час обрання обвинуваченим запобіжного заходу, не зменшилися та продовжують існувати, що є підставою для продовження строку тримання обвинувачених під вартою.

Застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів неможливе, зважаючи на вказані ризики, особи обвинувачених та насильницький характер злочинів, у яких вони обвинувачуються. Більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинувачених та виконання ними своїх процесуальних обов`язків.

Зважаючи на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, вважаю за необхідне не визначати розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

Тому строки тримання обвинувачених під вартою необхідно продовжити.

Щодо розгляду клопотання суддею одноособово.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПКУ суд за наявності клопотань під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Проаналізувавши чинні норми КПК України, можливо зробити висновок, що законодавець надає можливість розгляду окремих питань суддею одноособово.

Так, на період дії карантинних обмежень, встановлених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), діяла норма (п. 20.5 розділу XI «Перехідних положень» КПК України) відповідно якої у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Також слід звернуту увагу, що законодавцем були внесені зміни до ст. 31 КПК України відповідно до яких кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів лише за клопотанням обвинуваченого.

Таким чином, у разі відсутності клопотання обвинувачених щодо розгляду кримінального провадження колегіально судом, питання про запобіжні заходи вирішуються головуючим суддею одноособово. На момент надходження даного обвинувального акту редакція ст. 31 КПК України була викладена у наступній редакції «кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів».

В той же час, згідно абз. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.

Згідно із ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, ч. 2 ст. 115 КК України, є особливо тяжким, та у разі розгляду судом присяжних питання ч. 2 ст. 331 КПК України вирішує головуючий. Причини, з яких законодавець передбачив розгляд питань доцільності продовження запобіжного заходу головуючим одноособово під час здійснення судового провадження судом присяжних, не відомі. Утім, ця обставина свідчить, що такий порядок також гарантує належний судовий контроль за дотриманням прав і свобод осіб під час кримінального провадження в суді.

Окремо слід зазначити, що на стадії досудового розслідування судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях здійснюється слідчим суддею одноособово, а в даному випадку у кримінальному провадженні судом вже більш детально досліджені всі ризики та обставини справи, ніж слідчим суддею на стадії досудового розслідування. Не зрозуміло чому законодавець встановив різні підходи до розгляду однакових по суті питань, при цьому не врегулював питання розгляду клопотань про продовження строку тримання під вартою у справі, яка розглядається колегіально, за відсутності одного або двох членів колегії суддів.

Інститут аналогії закону і аналогії права первісно був доктринально обґрунтований і застосовувався судами задовго до часткового відображення цього інституту в законодавстві.

Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону.

Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27), від 27 листопада 2019 року у справі № 629/847/15-к (провадження № 13-70кс19), від 16 червня 2020 року у справі № 922/4519/14 (провадження № 12-34гс20, пункт 6.19), від 13 січня 2021 року у справі № 0306/7567/12 (провадження № 13-73кс19, пункт 28), від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункт 105).

Враховуючи військову агресією Збройних Сил російської федерації проти нашої Держави та впровадженням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_9 від 24.02.2022 №64/2022 та Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-ІХ, з метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПКУ, суд вважає за доцільне застосувати аналогію закону та розглянути дане питання, передбачене ч. 3 ст. 331 КПКУ, головуючим одноособово у відповідності до положень абз. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України.

Керуючись Гл.18, ст.ст.314-316, 291, 342-355 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 11.12.2023 включно без визначення розміру застави.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 11.12.2023 включно без визначення розміру застави.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена протягом п`яти днів до Одеського апеляційного суду.

11.10.23