10 січня 2024 року м. Запоріжжя
Слідчий 06.01.2024 звернулася до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про арешт майна, в обґрунтування якого зазначила наступне.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою збуту наркотичних засобів, обіг яких обмежено, у порушення вимог ст.ст. 25, 26 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», незаконно здійснив придбання, у невстановленому місці за невстановлених обставин та зберігання в обраних ними місцях на території міста Запоріжжя, наркотичний засіб Метадон, який згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів» № 770 від 06.05.2000, є наркотичним засобом, обіг якого обмежено.
12 жовтня 2023 року, приблизно о 13 годині 30 хвилин, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (який був залучений для проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки), який користувався номером мобільного телефону НОМЕР_1 , зателефонував ОСОБА_8 за номером НОМЕР_2 та повідомив, про те що не має зв`язку з ОСОБА_9 . Після чого, ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_9 за номером НОМЕР_3 та надав вказівку, що необхідно зв`язатися із ОСОБА_10 , оскільки останній його чекає біля магазину, що розташований у дворі будинку №36 по вулиці Миколи Корищенка у місті Запоріжжя, з метою придбання наркотичного засобу. Після вказаних дій, ОСОБА_9 за вказівкою ОСОБА_8 реалізовуючи умисел, спрямований на збут наркотичного засобу, діючи за попередньою змовою групою осіб, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи наслідки своїх дій, під час телефонної бесіди з ОСОБА_10 , повідомив, що наркотичний засіб можливо придбати при особистій зустрічі біля будинку № 36 по вулиці Миколи Корищенка у місті Запоріжжя.
Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що в невстановлений період часу, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою збуту наркотичних засобів, обіг яких обмежено, у порушення вимог ст.ст. 25, 26 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», незаконно здійснили придбання, у невстановленому місці за невстановлених обставин та зберігання в обраних ними місцях на території міста Запоріжжя, наркотичний засіб Метадон, який згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів» № 770 від 06.05.2000, є наркотичним засобом, обіг якого обмежено.
25 листопада 2023 року, приблизно о 13 годині 10 хвилин, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (який був залучений для проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки), який користувався номером мобільного телефону НОМЕР_1 , зателефонував ОСОБА_11 за номером НОМЕР_4 та повідомив, про те що не має зв`язку з ОСОБА_9 у якого йому необхідно придбати наркотичний засіб та буде чекати біля магазину, що розташований у дворі будинку АДРЕСА_1 . Після чого, ОСОБА_8 перебуваючи разом з ОСОБА_11 з номеру НОМЕР_2 зателефонував ОСОБА_10 та спитав, хто телефонував його братові ОСОБА_11 . В ході бесіди, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 зрозумівши хто телефонує, повідомили, що ОСОБА_9 скоро прибуде в зазначене місце. Після вказаних дій, ОСОБА_8 здійснив телефонний дзвінок ОСОБА_9 та надав вказівку останньому, йти до магазину, що розташований у дворі будинку АДРЕСА_1 , де його чекає ОСОБА_10 .
Своїми умисними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КПК України, яке кваліфікується як незаконний збут наркотичного засобу, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.
04.01.2024 проведено санкціонований обшук за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого окрім іншого виявлено та вилучено: грошові кошти в сумі 3600 гривень (12 купюр номіналом по 200 гривень, 7 купюр номіналом по 100 гривень, 1 купюра номіналом 500 гривень; грошові кошти в сумі 1750 доларів США (17 купюр номіналом 100 доларів та 1 купюра номіналом 50 доларів); банківські картки НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 .
Вказані речі мають значення речового доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки містять у собі інформацію про обставини вчинення злочину, а також за допомогою зазначених телефонів ймовірно здійснювались замовлення в мережі Інтернет наркотичних засобів.
З огляду на викладене, слідчий просив накласти арешт на вищезазначене майно з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
В судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання та просили його задовольнити.
Представник володільців майна ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що вилучені слідчим речі не відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, жодних переконливих доказів причетності вилученого слідчим під час обшуку майна до обставин кримінальних правопорушень стороною обвинувачення не надано. Вилучені слідчим грошові кошти та банківські картки набуті їх власниками на законних підставах, а власники зазначених речей не причетні о кримінальних правопорушень, зазначених слідчим у клопотанні про арешт манйа.
Заслухавши думу учасників провадження, вивчивши клопотання слідчого, дослідивши додані до нього матеріали досудового розслідування, слідчий суддя встановив наступне.
04.01.2024 в ході обшуку будинку АДРЕСА_2 слідчим виявлено та вилучено речі, на які слідчий просить накласти арешт.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України). Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України).
При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню (ст. 3 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
Відповідно до ст. 16 КПК України - позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.
Слідчим до клопотання не додано жодних доказів, які б доводили існування підстав чи розумних підозр вважати, що вилучені під час обшуку речі відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Не надано таких доказів і під час розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна.
Частиною 1 ст. 170 КПК України передбачено, що cлідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
З огляду на викладене, клопотання слідчого задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 172, 173, 175, 369, 372 КПК України, слідчий суддя
В задоволенні клопотання слідчого про арешт майна - відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складений 15.01.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1