Справа № 203/64/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю адвоката - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора щодо неповернення вилученого під час обшуку майна,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , в якій остання посилалась на те, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000299 за ч.5 ст.190 КК України. В рамках вказаного кримінального провадження 25.08.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська було проведено обшук у ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 є матір`ю заявника ОСОБА_4 , який на час проведення обшуку був співвласником квартири. В ході обшуку в квартирі було вилучено грошові кошти в сумі 285100 грн., 40 Євро та 1100 доларів США, з яких 250000 грн. належать заявнику, що підтверджується поясненнями ОСОБА_5 під час здійснення відеофіксації обшуку. Заявник вважає, що грошові кошти знаходяться в органах досудового розслідування незаконно, оскільки не доведено зв`язок вчиненого кримінального правопорушення та знаходження вилучених коштів у заявника, а також з огляду на те, що в ухвалі слідчого судді про проведення обшуку не було ідентифіковано грошові кошти. Які підлягають відшуканню та вилученню. Вилучені кошти є особистими коштами заявника, які офіційно отримані ним законним шляхом та задекларовані, про що свідчать долучені ним довідка про отримання заробітної плати за місцем офіційного працевлаштування, а також довідка страхової компанії про здійснення страхової виплати з підтвердженням зарахування коштів на банківський рахунок. Будь-які докази, що вилучені кошти здобуті злочинним шляхом, відсутні. 26.12.2023 року заявником отримано постанову прокурора про відмову в поверненні грошових коштів. Посилаючись на вказані обставини, заявник просив зобов`язати прокурора повернути ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 250000 грн., вилучені під час обшуку, проведеного 25.08.2023 року.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримала подану скаргу та посилаючись на викладені в ній підстави, просила задовольнити останню.

Прокурор в судовому засіданні 12.01.20214 року проти скарги заперечував. В наступні судові засідання не з`явився. При цьому, надав письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на те, що в ході обшуку 25.08.2023 року було вилучено грошові кошти, які вказані в ухвалі слідчого судді та які в силу ч.7 ст.236 КПК України не є тимчасово вилученим майном, що виключає необхідність звернення до суду із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна. В подальшому грошові кошти на підставі ст.100 КПК України визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, досудове розслідування у якому на теперішній час триває.

Заслухавши скаржника, перевіривши доводи, викладені в скарзі та запереченнях прокурора, а також дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Пунктом 1 ч.1 ст.303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст.169 цього Кодексу.

Така скарга може бути подана заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Під час розгляду скарги встановлено, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000299 за ч.5 ст.190 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 25.08.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25.08.2023 року було проведено обшук санкціонований обшук за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 285100 грн., 40 Євро та 1100 доларів США.

Посилаючись на те, ОСОБА_4 на момент проведення обшуку був співвласником квартири та вилучені в ході обшуку грошові кошти в сумі 250000 грн. належали йому, були отримані у законний спосіб, є тимчасово вилученим майном, арешт на який не накладався, а також на відмову прокурора в поверненні коштів, скаржник у поданій скарзі просив зобов`язати повернути ОСОБА_4 вилучені в ході обшуку грошові кошти в сумі 250000 грн.

Разом з тим, в ході розгляду скарги також встановлено, що раніше адвокатом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 вже подавалась скарга в порядку п.1 ч.1 ст.303 КПК України на бездіяльність прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 щодо неповернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000299, в якій ставилось питання про зобов`язання прокурора повернути ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 285100 грн., 40 євро, 1100 доларів США, вилучені під час проведення обшуку 25.08.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 (справа №203/5837/23, провадження №1-кс/0203/4467/2023).

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27.11.2023 року в задоволенні вказаної скарги було відмовлено.

У вказані ухвалі зазначено наступне:

«Згідно даних дослідженого в судовому засіданні протоколу обшуку від 25 серпня 2023 року, в ході обшуку, проведеного за місцем мешкання ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_2 , виявлені та вилучені грошові кошти 285 100,00 грн., 40 євро, 1100 доларів США, які ОСОБА_5 добровільно видала з сейфу в її спальній кімнаті (а.с.8-10).

27 вересня 2023 року адвокатом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 прокурору подане клопотання про повернення тимчасово вилученого майна грошових коштів в сумі 285 100,00 грн., 40 євро, 1100 доларів США ОСОБА_7 , проте постановою прокурора від 29 вересня 2023 року в задоволенні клопотання відмовлено.

Обшук за визначенням ст. 234 КПК України належить до слідчих дій, завдяки яким сторона обвинувачення в процесі доказування за ч. 2 ст. 91 цього Кодексу здійснює збирання доказів відповідно до ст. 92 КПК України, у зв`язку з чим за ухвалою слідчого судді про дозвіл на обшук встановлюються межі допустимого втручання стороною обвинувачення у право власності на житло (інше приміщення) і наявне в ньому майно в інтересах збирання доказів, для чого згідно п. 6 ч. 2 ст. 235 КПК України мають зазначатися речі, документи або особи, для виявлення яких проводиться обшук, інакше за ч.7 ст. 236 КПК України речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, належать згідно з ч. 2 ст. 167, ч. 2 ст. 168 КПК України до тимчасово вилученого майна.

За ухвалою від 25 серпня 2023 року слідчий суддя прямо надав дозвіл на проникнення до житла за місцем мешкання ОСОБА_5 , для відшукання, зокрема, готівкових грошових коштів, отриманих від злочинної діяльності, через що зазначені у протоколі обшуку готівкові грошові кошти 285 100,00 грн., 40 євро, 1100 доларів США., слідчим законно вилучені 25 серпня 2023 року в порядку виконання ухвали про дозвіл на обшук, і тимчасово вилученим майном на підставі ч. 7 ст. 236 КПК України не вважається.

Відповідно, вилучені готівкові грошові кошти, як речові докази, надані стороні обвинувачення на підставі ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук житла, а тому згідно ч. 2 ст. 100 КПК України підлягають зберіганню у сторони обвинувачення, якій вони надані в порядку виконання судового рішення, внаслідок чого не потребують додатково до цього арешту, на необхідності якого за для законності підстав неповернення їх власнику наполягала адвокат ОСОБА_3 у своїй скарзі, доводи про що слідчим суддею з наведених підстав відхиляються.

Доводи про те, що вказані грошові кошти належать не ОСОБА_5 , а її сину ОСОБА_8 , хоч і зберігалися у неї, підтвердження доказами в судовому засіданні не знайшли, з огляду на наступне.

Так, дійсно квартира АДРЕСА_2 станом на день проведення обшуку належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 20 листопада 1997 року, виданого Бюро приватизації ВАТ «ДМЗ, згідно розпорядження № 2691, зареєстрованого КП «ДМБТІ» та записаного в реєстрову книгу № 344п за реєстровим № 4 (а.с. 31-32).

Разом з тим, саме по собі право співвласності на квартиру не свідчить про належність вилучених в ході обшуку грошових коштів ОСОБА_8 , який, як встановлено в судовому засіданні, в цій квартирі не мешкає, маючи постійне місце проживання по АДРЕСА_3 , що підтверджується даними, наданими УСБУ в Дніпропетровській області 25 жовтня 2023 року за вих. № 55/15/Д/1-9066-вих. на виконання вимоги прокурора в порядку ст.93 КПК України, в тому числі, відеофайлами з місця мешкання про постійне знаходження особи на своєму автомобілі в цьому будинку та про що свідчать також обставини проведення обшуку під час якого в денний період доби ОСОБА_8 в квартирі не було та належність йому будь-яких речей ОСОБА_5 не заявляла, в тому числі і щодо добровільно виданих коштів.

Доводи скарги про те, що вилучені кошти набуті ОСОБА_8 з законних джерел від трудової діяльності, слідчий суддя відхиляє, оскільки згідно довідки від 04 вересня 2023 року № ДМ000000003, виданої ТОВ «Дніпромотор», ОСОБА_8 працював на посаді начальника відділу ремонту з 01 січня 2009 року по 15 червня 2015 року та отримував дохід в розмірі, що дорівнював мінімальній заробітній платі, визначеній відповідними Законами України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та подальші роки до 2015 року, що, з огляду на мінімальний розмір, який передбачає витрати на наймінімальніші прожиткові потреби, та тривалість часу з 2015 року по день проведення обшуку 25 серпня 2023 року, не можуть підтверджувати накопичення коштів в сумі 285 100,00 грн та 1100 доларів США, оскільки навіть мінімальні витрати на власне існування, враховуючи відсутність інших джерел доходів цього періоду, поглинають усю вказану заробітну плату.

Так само, слідчий суддя не приймає до уваги в підтвердження належності ОСОБА_8 , вилученої при обшуку суми коштів, довідку АТ «Універсал банк» від 04 вересня 2023 року про зарахування 15 серпня 2023 року від ПрАТ «Граве Україна» (страхування життя) на банківський рахунок ОСОБА_8 суми в розмірі 183088,01 грн., оскільки жодних доказів конвертування цих безготівкових коштів в готівку до 25 серпня 2023 року, з огляду на вилучення під час обшуку саме готівки, слідчому судді не надано ні в судовому засіданні, а також не додано до скарги.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що скаржником не доведена належність саме йому вилучених під час обшуку готівкових коштів, у зв`язку з чим вони не підлягають поверненню ОСОБА_8 , у зв`язку з чим в задоволенні скарги належить відмовити».

Слідчий суддя враховує, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (п.61 рішення ЄСПЛ від 28.11.1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» / Brumarescu v. Romania, заява №28342/95; п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» / Khristov v. Ukraine, заява №24465/04).

Правова певність (юридична визначеність) передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень. Перегляд в порядку нагляду не може розглядатися як прихована апеляція, і саме лише існування двох поглядів на один предмет не є підставою для повторного розгляду (п.52 рішення ЄСПЛ від 24.07.2003 року у справі «Рябих проти Росії» / Ryabykh v. Russia, заява №52854/39).

Крім того, захист від дублювання кримінального провадження є однією з конкретних гарантій, пов`язаних із загальною гарантією справедливого судового розгляду у кримінальному провадженні згідно зі ст.6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 09.03.2006 року щодо прийнятності заяви у справі «Братякін проти Росії» / Bratyakin v. Russia, заява №72776/01).

Принцип правової визначеності також гарантує певну стабільність у правових ситуаціях і сприяє довірі суспільства до судів. Така довіра, безперечно, є однією з найважливіших складових існування держави, заснованої на верховенстві права (п.107 рішення ЄСПЛ від 12.01.2016 року у справі «Борг проти Мальти» / Borg v. Malta, заява №37537/13).

12. Водночас відхід від зазначеного принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (п.52 рішення ЄСПЛ від 24.07.2003 року у справі «Рябих проти Росії» / Ryabykh v. Russia, заява №52854/39).

Так, відступ від принципу правової визначеності є необхідним і виправданим у разі виявлення суттєвого недоліку попереднього провадження, який може вплинути на результат справи, або у випадках, коли є необхідність забезпечити відшкодування (у контексті виконання рішень ЄСПЛ), що у цілому свідчить на користь поновлення провадження (п.62 рішення ЄСПЛ від 11.07.2017 року у справі «Морейра Феррейра проти Португалії» / Moreira Ferreira v. Portugal, заява №19867/12).

Отже, за відсутності вагомих й непереборних обставин повторний розгляд та винесення у справі нового рішення судом, коли щодо тих самих вимог тієї ж особи суд уже висловлював власну позицію, буде суперечити принципу юридичної визначеності.

Звертаючись до слідчого судді з повторною скаргою щодо повернення ОСОБА_4 вилучених в ході проведеного 25.08.2023 року обшуку грошових коштів, але, вже частково, в сумі 250000 грн., скаржник посилався на ті саме обставини та докази, а саме: що на час проведення обшуку ОСОБА_4 був співвласником квартири та, що вилучені кошти були ним отримані як заробітна плата за місцем офіційного працевлаштування та від здійснення страхової виплати, а також, що вилучені кошти є тимчасово вилученим майном, арешт на який не накладався.

Тобто скаржник посилався на ті самі обставини та докази, що були предметом дослідження під час розгляду попередньої скарги у справі № 203/5837/23, провадження №1-кс/0203/4467/2023, за результатами розгляду якої було постановлено ухвалу про відмову в задоволенні скарги, що набрала законної сили.

Будь-яких нових обставин та доказів, які б підтверджували належність вилучених в ході обшуку грошових коштів саме ОСОБА_4 , у скарзі не наведено.

Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні скарги, в зв`язку із ненаданням скаржником доказів належності йому вилучених в ході обшуку грошових коштів та підстав для відступу від застосування у цій справі принципу res judicata (поваги до остаточного судового рішення) і повторної оцінки обставин та доказів, що були предметом дослідження у справі №203/5837/23, провадження №1-кс/0203/4467/2023.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,306,307,369-372 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора щодо неповернення вилученого під час обшуку майна відмовити.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1