Справа № 484/6932/23
Провадження № 1-КП/484/136/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алдан Республіки Саха рф, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 22.09.2017 року органом 4814, РНОКПП НОМЕР_2 , раніше судимого:

- 12.02.2008 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ст. 185 ч.3, 75 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

- 28.10.2010 року Миколаївським апеляційним судом за ст. 185 ч.2, 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі; звільнився 11.10.2012 року за постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 03.10.2012 року умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 29 днів;

- 29.12.2014 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ст. 309 ч.1, 75 КК України до 2 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік (погашено, але перериває строк погашення попередніх судимостей);

- 14.12.2017 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ст. 185 ч.1, 75 КК України до 1 року позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік (погашено, але перериває строк попередніх судимостей);

- 17.02.2021 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.2 ст. 185, 75 КК України до 2 років обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки (погашено, але перериває строк погашення попередніх судимостей),

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.4 КК України, -

За участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

у відсутність потерпілої ОСОБА_6 згідно заяви, -

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради Національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався і діяв станом на 30.06.2023 року.

На початку квітня 2023 року ОСОБА_5 прийшов в гості до свого знайомого ОСОБА_7 , який проживав по АДРЕСА_2 , де на столі в приміщенні літньої кухні побачив мікрохвильову піч марки Scarlett моделі SС-1705 і вирішив її викрасти. Виконуючи задумане, переслідуючи корисливий мотив, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та не може йому завадити, оскільки потерпілий ОСОБА_7 та його товариш ОСОБА_8 в іншій кімнаті вживали алкоголь, ОСОБА_9 від`єднав мікрохвильовку від електромережі і виніс її з будинку, після чого з місця події зник і розпорядився викраденим майном на власний розсуд, завдавши своїми діями матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_7 на суму 1 080 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого мана (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ст. 185 ч.4 КК України.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 себе винним у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю і пояснив, що дійсно у вказаний в обвинуваченні час разом з ОСОБА_10 прийшов до знайомого ОСОБА_7 . Разом вони вживали алкоголь. Він у приміщенні літньої кухні побачив мікрохвильовку і вирішив її викрасти, щоб ОСОБА_7 не продав її за горілку. Скориставшись тим, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розпивали спиртне в кімнаті, він вийшов на кухню, від`єднав мікрохвильовку від електромережі, виніс її з будинку та заховав у кущах. Пвсля цього він повернувся в будинок і продовжив випивати. Коли йшов додому, забрав з кущів мікрохвильовку, приніс її додому і нею користувався. Коли його викрила поліція, він повернув викрадене майно. У вчиненому розкаявся.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не явилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутність, з якої також вбачається, що вона ніякі фактичні обставини справи не оспорює, претензій до обвинуваченого не має.

З наданих суду документів вбачається, що ОСОБА_6 є матір`ю потерпілого ОСОБА_7 , який помер під час досудового розслідування, після чого її як спадкоємицю було визнано потерпілою.

За таких обставин ніхто з учасників кримінального провадження ніякі фактичні обставини справи та розмір завданої шкоди не оспорює, тому судом відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувались всі докази у справі.

Крім того, інкриміноване обвинувачення підтверджується сукупністю досліджених судом письмових доказів, зокрема, протоколом прийняття заяви ОСОБА_7 про викрадення мікрохвильовки з його будинку; протоколом огляду місця події - домоволодіння ОСОБА_7 , з якого вбачається, що обстановка повністю відповідає наведеній в обвинуваченні; заявою співмешканки ОСОБА_9 ОСОБА_11 про добровільну видачу мікрохвильовки ОСОБА_7 , яка була оглянута і повернута потерпілому, що підтверджується його розпискою; висновком товарознавчої експертизи № СЕ-19/115-23/15081-ТВ від 03.11.2023 року про вартість викраденого майна; протоколами слідчих експериментів, проведених за участі потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_12 та ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні наведені вище докази не оспорював і також підтвердив, що слідчий експеримент проведений за його добровільної згоди.

Оцінивши у сукупності досліджені докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і взаємозв`язку, вирішуючи справу в межах пред`явленого обвинувачення, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину знайшла своє підтвердження під час судового розгляду. Його дії вірно кваліфіковані за ст. 185 ч.4 КК України як крадіжка за ознакою вчинення злочину повторно і в умовах воєнного стану.

В частині повторності обвинувачення підтверджується довідкою про судимості ОСОБА_9 та відповідними вироками.

Так, відповідно до ч.1 ст. 32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст. 32 КК України повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку.

Відповідно до ст. 35 КК України повторність враховується при кваліфікації кримінальних правопорушень та призначенні покарання.

Відповідно до примітки 1 до ст. 185 КК України у статтях 185, 186 та 189-191 цього кодексу повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до ст. 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

Враховуючи таке положення закону, ОСОБА_5 вважається таким, що не має судимостей згідно вироків від 29.12.2014 року, від 14.12.2017 року та від 17.02.2021 року, за якими він був засуджений відповідно до ст. 75 КК України, протягом іспитового строку не вчинив нового кримінального правопорушення і був звільнений від покарання, - з часу закінчення іспитових строків за кожним з вироків.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КК України строки погашення судимості обчислюються з дня відбуття основного і додаткового покарання. Відповідно до ч.5 ст. 90 КК України якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить кримінальне правопорушення, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожне кримінальне правопорушення після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останнє кримінальне правопорушення.

При цьому вказана норма закону про кримінальну відповідальність не ставить вирішення питання про переривання перебігу строку погашення судимості у залежність від того, чи особу засуджено із призначенням покарання або із звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Тому, якщо особа, що відбула покарання за попередній злочин, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить злочин, за який її засуджено із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, то строк погашення судимості за попередній злочин переривається та повинен обчислюватись заново.

З огляду на положення ч.3 ст. 75, ч.1 ст. 78, ч.1 ст. 88 та п.1 ст. 89 КК України особа, засуджена зі звільненням від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України без призначення додаткового покарання, якщо суд не направить її для відбування призначеного покарання згідно з ч.2 ст. 78 КК України, вважається такою, що має судимість, лише з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до закінчення зазначеного у цьому вироку іспитового строку.

При цьому початок обчислення іспитового строку припадає на день проголошення вироку суду (ч.1 ст. 165 КВК України) і не збігається з початковим моментом, коли особа визнається такою, що має судимість, днем набрання законної сили обвинувальним вироком (ч.1 ст. 88 КК України).

Враховуючи положення ч.5 ст. 90 КК України про наслідки переривання перебігу строку погашення судимості за попередній злочин та обчислення строків погашення судимості окремо за кожний злочин (правило про самостійний перебіг строків погашення судимості), початок перебігу перерваного строку погашення судимості за попередній злочин повинен збігатися із початком перебігу строку судимості за останній злочин.

Отже, саме з цього моменту одночасно спливатимуть два строки погашення судимості за попередній (попередні) і наступний (останній) злочини, і особа вважається судимою за всі ці злочини. Ці строки спливають паралельно, тобто не складаються і не поглинаються один одним, та закінчуються самостійно (кожний у свій час), залежно від їх тривалості.

Таким чином у випадку засудження за останній злочин із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України строк погашення судимості за попередній злочин має обчислюватись із дня набрання законної сили обвинувальним вироком за останній злочин, якщо протягом іспитового строку засуджений не вчинить нового злочину та якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване на інших підставах, передбачених законом, або суд не направить засудженого для відбування призначеного покарання відповідно до ч.2 ст. 78 КК України.

ОСОБА_5 був засуджений 12.02.2008 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ст. 185 ч.3, 75 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та 28.10.2010 року Миколаївським апеляційним судом за ст. 185 ч.2, 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі; звільнився 11.10.2012 року за постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 03.10.2012 року умовно-достроково на 1 рік 2 місяці 29 днів.

Враховуючи положення ст.ст. 89, 90 КК України, строк погашення судимості ОСОБА_5 за злочини, передбачені ч.2 та 3 ст. 185 КК України слід обчислювати з 03.10.2012 року окремо за кожне кримінальне правопорушення і такий строк мав тривати шість років.

Однак, засудження ОСОБА_5 29.12.2014, 14.12.2017 та 17.02.2021 року кожного разу переривали цей строк і він починав спливати заново, не зважаючи на те, що останні три засудження із застосуванням ст. 75 КК України погашені, оскільки строк погашення судимості за вироком від 28.10.2010 року, яким враховано і вирок від 12.02.2008 року, почав спливати заново 17.03.2023 року і на момент інкримінованих злочинів не скінчився.

Наведена позиція відповідає висновкам, наведеним у Постанові Верховного суду від 27.08.2019 року у справі № 520/16742/16-к провадження № 51-9589км18.

Обираючи вид та міру покарання ОСОБА_5 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, а також данні про особу винного, який повністю визнав себе винним, розкаявся у вчиненому, не працює, має постійне місце проживання, сприяв розкриттю злочину та поверненню викраденого, за місцем проживання характеризується посередньо, скарг на нього не надходило.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає повне визнання своєї вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Враховуючи наведене, а саме данні про особу обвинуваченого, його вік, майновий та сімейний стан, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства. Покарання йому слід призначити в мінімальних межах санкції частини статті, за якою він обвинувачується, у виді позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від призначеного покарання з випробуванням, поклавши на нього деякі обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Застосування іспитового строку виявилося ефективним під час попередніх засужень, адже спонукало ОСОБА_9 не вчиняти нових правопоуршень під час випробування.

Речовий доказ у кримінальному провадженні вже повернутий потерпілому. Цивільний позов не заявлений.

Витрати за проведення товарознавчої еспертизи слід стягнути з ОСОБА_5 на користь держави на підставі ст. 124 КПК України.

ОСОБА_5 не затримувався в наданому кримінальному провадженні.

Оскільки обвинувачений не засуджується до реального відбуття покарання і досі сумлінно виконував свої процесуальні обов`язки, суд вважає недоцільним обирати йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.4 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 ч.1 п.п.1,2, ч.3 п.2 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/115-23/15081-ТВ від 03.11.2023 року 1 912 (одну тисячу дев`ятсот дванадцять) грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційну скаргу може бути подано до Миколаївського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: