У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2024 року Суддя Лохвицького районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , розглянувши заяву захисника обвинуваченого ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про відвід судді Лохвицького районного суду Полтавської області ОСОБА_4 від розгляду кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 від 08 лютого 2023 року за ознаками ч. 2 ст. 364 КК України, -

в с т а н о в и в:

На розгляді в Лохвицькому районному суді Полтавської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 від 08 лютого 2023 року за ознаками ч. 2 ст. 364 КК України.

В заяві про відвід судді Лохвицького районного суду Полтавської області ОСОБА_4 сторона захисту посилається на неупередженість судді. Зазначає, що при розгляді даного кримінального провадження суддя ОСОБА_4 в судовому засіданні висловлювала свою думку стороні обвинувачення.

Сторони кримінального провадження в судове засідання не з"явилися, надіслали заяви про розгляд даного клопотання без їх участі.

Фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питання суддею, відповідно до положень ст. 107 КПК України не здійснюється, в зв"язку з відсутністю клопотання про фіксування кримінального провадження технічними засобами.

Розглянувши вказане клопотання, перевіривши додані до нього матеріали, суддя вважає зазначене клопотання таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Захисник ОСОБА_5 звертає увагу на усталену практику Європейського Суду наявності безсторонності, відпоівідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критерієм. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявив суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечив суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (серед іншого, рішення у справі «Фей проти Австралії» від 24.02.1993, п.п. 27, 28, 30; рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії», заява № 33958/96, п. 42. Захисник посилається і на такі рішення Європейського суду з прав людини, як: «Де Куббер проти Бельгії» від 26.10.1984.

Захисник ОСОБА_5 , посилаючись на Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією Економічної і Соціальної Ради ООН № 2006/23, робить висновок, що відводу підлягає суддя не лише у разі існування фактів, що свідчать про його упередженість, але й у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

На підставі викладеного, захисник ОСОБА_5 , посилаючись на необхідність уникнення конфліктної ситуації під час розгляду даної справи, забезпечення справедливого та неупередженого розгляду справи, запобігання підриву авторитету судової влади, уникнення обставин, які б могли викликати сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), суди повинні застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією. Просить задовольнити дану заяву та відвести суддю ОСОБА_4 від розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_2 у вчиненні

кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України, у разі заявлення відводу судді його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами йому може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Відвід повинен бути вмотивованим.

Положеннями ст. 75, ст. 76 КПК України визначено чіткий перелік підстав, за яких суддя не може брати участь у кримінальному провадженні.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі №5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01.03.2012 року, у справі №5-15п12).

Відповідно до ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно ж ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Базуючись на положеннях, які містяться у преамбулі до Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/2312 (далі Бангалорські принципи), та аналізуючи зміст положень Кодексу суддівської етики, можна сформулювати таке поняття суддівської етики.

Під суддівською етикою треба розуміти певну систему базових принципів регламентації поведінки суддів у судовому засіданні, в суді та позасудової поведінки, які побудовані з урахуванням особливостей професійної діяльності судді та створені для підтримки суддівських стандартів, діють об`єктивно і незалежно з метою збільшення значущості існуючих правових норм та правил поведінки для суддів.

Відповідно до коментаря до Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням Ради суддів України від 04 лютого 2016 року № 1 дотримання етичних норм передбачає утримання суддею від дій, що можуть бути розцінені як використання посадового становища в особистих цілях чи можуть викликати сумнів у його неупередженості, незалежності і справедливості винесених рішень.

Особливості поведінки судді мають прояв утому, що суддя зобов`язаний не допускати будь-яких дій, що можуть заподіяти шкоду, порушити нормальну діяльність суду чи дискредитувати судову владу в цілому. Недотримання суддею моральних засад суспільства, його неетична поведінка щодо учасників процесу тощо веде до зниження його авторитету, робить таку поведінку незрозумілою для суспільства, внаслідок чого у учасників процесу виникають сумніви щодо незалежності і справедливості суду.

Кодекс суддівської етики, який затверджується з`їздом суддів України, є обов`язковим для дотримання всіма суддями України з огляду на те, що відповідно до статті 127 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» найвищим органом суддівського самоврядування є з`їзд суддів України, рішення якого є обов`язковими для всіх органів суддівського самоврядування та всіх суддів.

Судді є символом правосуддя, а тому суддівський корпус повинен прагнути досягнення високих стандартів поведінки (визначення поняття високих стандартів поведінки див. коментар до преамбули). Отже відповідальність за популяризацію та підтримку високих стандартів суддівської поведінки лежить на судовій владі країни. Дотримання високих стандартів поведінки означає, що суддя повинен добровільно і свідомо відстоювати доброчесність та незалежність судової влади, що, у свою чергу, зумовлює обов`язок сумлінно, чесно і кваліфіковано виконувати призначення носія судової влади. Він також добровільно приймає на себе обмеження, пов`язані з виконанням ним своїх професійних обов`язків, які унеможливлюють створення умов, що викликатимуть сумніви у доброчесності поведінки судді та його безсторонності, незалежності і об`єктивності. Добросовісне виконання кожним суддею професійних обов`язків і демонстрація високих стандартів поведінки є запорукою формування у суспільстві упевненості у впровадженні у життя принципу верховенства права судовою владою і, навпаки, порушення нівелює довіру громадськості до суду та завдає шкоди правопорядку у цілому. Перебуваючи під прискіпливою увагою громадськості, суддя повинен добровільно й охоче погоджуватися з обмеженнями щодо своєї поведінки, які пересічному громадянинові можуть видатися обтяжливими. Забезпечення незалежної та авторитетної судової влади є суспільно нагальною необхідністю для досягнення справедливості у здійсненні правосуддя.

Незалежність суддів являє собою як особисту, так і інституційну незалежність, необхідну для прийняття рішень. Належне здійснення правосуддя вимагає від суддів використовувати свою посаду в інтересах громадськості, а не задля власної вигоди. Не зважаючи на те, що кваліфікація та досвід, особиста філософія кожного судді, що приступає до виконання суддівських обов`язків, є унікальними, суддя повинен тлумачити і застосовувати закон незалежно від того, чи він схвалює чи не схвалює цей закон. Застосовуючи і тлумачачи закон, суддя може іноді робити добросовісні помилки щодо фактів чи законів. Виконуючи обов`язки судді, суддя має бути терплячим, уважним, ввічливим до сторін, адвокатів, свідків та інших, із ким суддя має справу при відправленні правосуддя. Попри те, що судді можуть здійснювати багато видів діяльності, поряд зі своїми посадовими обов`язками, вони повинні утримуватися від використання ресурсів суду або персоналу для своєї позаслужбової діяльності. Суддя, який користується службовим становищем з особистою вигодою або задля помсти, зловживає службовими повноваженнями та руйнує довіру громадськості у незалежний суд.

Також суддя не повинен ініціювати спілкування з урядовцями, просячи про пільги або привілейоване ставлення для друзів або колег. Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України (далі ВСУ) від 13.06.2007 № 8 «Про незалежність судової влади», суди та судді у своїй діяльності не завжди керуються виключно Конституцією та законами України, піддаються протиправному впливу посадових осіб органів державної влади, суб`єктів політичної діяльності, допускають безкарне втручання у вирішення судових справ, що завдає істотної шкоди демократичному конституційному ладу, правам і свободам громадян, інтересам суспільства та держави. Совість, чесність, честь, гідність, професіоналізм є головними моральними орієнтирами у відправленні правосуддя.

Так, рішенням № 3 Зборів суддів Лохвицького районного суду Полтавської області від 12.09.2023 року обрано суддю ОСОБА_4 на посаду голови Лохвицького районного суду Полтавської області строком на два роки, починаючи з 13.09.2023 року.

03.10.2023 року суддею Лохвицького районного суду Полтавської області ОСОБА_4 призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України на 09.10.2023 року.

Враховуючи викладене, суд вважає, що зазначені у заяві захисника доводи щодо необхідності відводу судді ОСОБА_4 від участі в зазначеній справі є обґрунтованими, так як можуть виникнути сумніви в об`єктивності та неупередженості судді, а тому з метою уникнення вказаних обставин, заява про відвід судді підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КПК України, у разі задоволення заяви про відвід (самовідвід) судді, який здійснює судове провадження одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею.

Керуючись ст. ст. 1-2, 7-29, 35, 75-76, 80-81, 369-372 КПК України, суддя,-

у х в а л и в:

Заяву захисника обвинуваченого ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про відвід судді Лохвицького районного суду Полтавської області ОСОБА_4 від розгляду кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 від 08 лютого 2023 року за ознаками ч. 2 ст. 364 КК України - задовольнити.

Відвести суддю Лохвицького районного суду Полтавської області ОСОБА_4 від розгляду кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 від 08 лютого 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_2 , за ознаками ч. 2 ст. 364 КК України.

Визначити суддю для розгляду кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 від 08 лютого 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_2 , за ознаками ч. 2 ст. 364 КК України у відповідності до вимог, встановлених ч. 3 ст. 35 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1