ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/166/24 Справа № 202/8429/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника третьої особи, щодо майна

якої вирішується питання про арешт, -адвоката ОСОБА_7 ,

третьої особи, щодо майна

якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2023 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000181,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2023 року клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на майно, яке 05.12.2023 року було виявлено та вилучено під час проведення обшуку, на підставі ухвали слідчого судді, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти у розмірі 700 євро; грошові кошти у розмірі 7 510 доларів США; грошові кошти у розмірі 47 000 гривень.

Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що стороною обвинувачення доведена необхідність накладання арешту на вилучені речі, з метою збереження речових доказів та забезпечення спеціальної конфіскації, врахував характер інкримінованих підозрюваним діянь, визначення конфіскації майна як безальтернативного виду покарання у санкції інкримінованої статті, на підставі п. 1, п. 2 та п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, розумність та співрозмірність обмеження права власності відповідає завданням цього кримінального провадження, ураховував його стадію, характер діяння.

Не погоджуючись з цим рішенням слідчого судді, представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, так як повний текст ухвали було отримано лише 21.12.2023 року , також просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту, вилучене майно повернути власнику.

Посилається на те, що органом досудового розслідування не було встановлено, кому саме належать вилучені грошові кошти.

Зазначає, що вилучені грошові кошти належать ОСОБА_8 , яка є тещою ОСОБА_9 та яка 12.10.2023 року продала свій автомобіль та отримані кошти зберігала у своєї доньки ( жінки ОСОБА_9 ) вдома.

Заслухавши суддю-доповідача, третю особу, щодо майна якої вирішується питання про арешт, та її представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги , дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно із вимогами п. 3 ч. 2, абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Частиною 1 статті 117 КПК України визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.

Відповідно до наданих матеріалів, представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - адвокат ОСОБА_7 не була присутньою у суді першої інстанції при розгляді клопотання про арешт майна, копію ухвали адвокат отримала 21 грудня 2023 року ( а.п.56), апеляційну скаргу подала 25 грудня 2023 року, що є підставою для поновлення пропущеного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Так, з наданих до клопотання слідчого матеріалів вбачається, що СВ ВП №2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000181 від 09.06.2022 року за ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 204 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 15 листопада 2023 року надано дозвіл на обшук в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , власниками якої є ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Слідчий звернувся із клопотанням про накладення арешту на вилучені під час обшуку грошові кошти з метою забезпечення збереження речових доказів, а також з метою забезпечення спеціальної конфіскації, конфіскації майна.

Відповідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Постановою слідчого від 05 грудня 2023 року грошові кошти визнано речовими доказами ( а.п. 35-36).

З урахуванням наведеного, щодо майна, на яке рішенням слідчого судді було накладено арешт, є підстави обґрунтовано вважати, що воно відповідає вимогам ст. 98 КПК України щодо речового доказу, так як під час обшуку на у вказаній квартирі вилучені грошові кошти, які можуть бути набуті кримінально протиправним шляхом внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим арешт на це майно був накладений з дотриманням вимог закону.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що на вилучення грошових коштів не було надано дозволу, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки відповідно до протоколу обшуку ( а.п 33) грошові кошти вилучені як такі, що мають ознаки здобутих злочинним шляхом, а тому є тимчасово вилученим майном ( п. 4 ч. 2 ст. 167 КПК України).

ОСОБА_9 у цьому кримінальному провадженні було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 204 КК України.

Санкція за ч. 3 ст. 204 КК України передбачає позбавлення волі на строк від восьми до десяти років з конфіскацією майна, з вилученням та знищенням незаконно виробленої або придбаної продукції, обладнання для її виготовлення.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов обґрунтовано висновку про арешт майна з метою конфіскації у відповідності до ст. 59 КК України.

Згідно із ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Вилучені грошові кошти можуть бути також предметом спеціальної конфіскації за викладених вище обставин на підставі п. 1 ч. 1 ст. 96-2 КК України.

Отже, арешт на зазначене майно був накладений з дотриманням вимог закону, а тому доводи апеляційної скарги з цих підстав є необґрунтованими.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що грошові кошти, на які накладено арешт, належить ОСОБА_8 , яка є матір`ю жінки ОСОБА_9 , - не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Разом з цим, під час проведення обшуку ОСОБА_13 (жінка ОСОБА_9 ) не зазначала , що вказані грошові кошти належать ОСОБА_8 .

Додані під час апеляційного перегляду виписки із банку про надходження грошових коштів не підтверджують того, що вилучені кошти належать ОСОБА_13 , оскільки отримані задовго до проведення обшуку. Крім того, ОСОБА_13 з апеляційною скаргою не зверталась.

Доводи апелянта про недостатню обґрунтованість ухвали слідчого судді про арешт майна, є його особистою суб`єктивною оцінкою та не обґрунтовують необхідності скасування правильного по суті судового рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що прокурором доведено необхідність арешту зазначеного в клопотанні майна, тому на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

З огляду на вищенаведене, підстав для задоволення апеляційної скарги на цьому етапі досудового розслідування не вбачається. У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 310, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - ОСОБА_8 - адвокату ОСОБА_7 строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2023 року.

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2023 року залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2023 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000181 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4