В И Р О К

Іменем України

№ 610/953/23 № 1-кп/610/50/2023
м. Балаклія16 листопада 2023 року

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого: ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця: м. Балаклія Харківської області; зареєстрованого і жителя: АДРЕСА_1 ; громадянина України; з повною загальною середньою освітою (11 класів); офіційно не працевлаштованого; неодруженого; рнокпп НОМЕР_1 ; в силу ст. 89 КК України судимості не має,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

16 червня 2023 року, приблизно о 12.30 годині, за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , для короткострокової поїздки до с. Протопопівка Ізюмського району Харківської області отримав від ОСОБА_5 його мопед «Suzuki Sepia» вартістю 5600 гривень, після чого з корисливого мотиву і мети збагачення за рахунок чужого майна, умисно, незаконно заволодів мопедом, розпорядився ним на власний розсуд, продавши його.

В умовах воєнного стану, що введений в дію Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, який в подальшому неодноразово продовжувався Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022; від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, 16 липня 2023 року, у нічний час, більш точний час не встановлений, за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 , з корисливого мотиву і мети збагачення за рахунок чужого майна, умисно, таємно викрав належний ОСОБА_6 планшет «Lenovo» «TAB 2 A 7-10F» вартістю 1820 гривень, розпорядившись ним на власний розсуд.

Обвинувачений у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень винуватим себе визнав повністю і підтвердив факт їх вчинення при обставинах, викладених у даному вироку.

Під час допиту в суді обвинувачений пояснив, що вживали алкоголь, взяв у потерпілого мопед та поїхав у сусіднє село, не повернувся, у іншому селі мопед продав за 5000 гривень, гроші витратив на себе. Відомо, що мопед поліція вилучила і повернула потерпілому. Жінці, якій продав мопед, гроші не повернув.

Вдома у потерпілого вживали алкоголь, коли той відійшов, то викрав у нього планшет і пішов. Поліція планшет у нього вилучила.

Підтвердив, що щодо нього існують інші кримінальні провадження, які досі не розглянуті судами.

Потерпілі просили судовий розгляд провести за їхньої відсутності, надали згоду на розгляд справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, клопотання задоволені (а.с. 25, 26).

Виконавши вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження події інкримінованих кримінальних правопорушень, винуватості обвинуваченого у їх вчиненні.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за:

ч. 1 ст. 289 КК України як

незаконне заволодіння транспортним засобом(епізод I),

ч. 4 ст. 185 КК України як

таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в

умовах воєнного стану (епізод II).

Згідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведений лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Обвинувачений: в силу ст. 89 КК України судимості не має; неодружений; за місцем проживання характеризується негативно; не перебуває на обліках в органі пробації, нарколога, психіатра.

Згідно досудової доповіді органу пробації ризики вчинення повторного кримінального правопорушення і небезпеки для суспільства оцінюються як високі, але можливе його виправлення без ізоляції від суспільства.

Під час досудового розслідування і в суді обвинувачений винуватим себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав, що свідчить про надання допомоги у встановленні обставин справи, що на підставі ст. 66 КК України визнається обставиною, що пом 'якшує покарання.

Відсутні обставини, що обтяжують покарання.

Щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, це ще й дійсне, відверте, а не уявне, визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак матеріали справи таких даних не містять і судовим розглядом вони також не встановлені, з явкою з повинною обвинувачений до поліції не з'являвся, був викритий у вчиненні злочинів, повернення потерпілим предметів кримінальних правопорушень, чим фактично відшкодовано завдану майнову шкоду, не є заслугою обвинуваченого, відбулося внаслідок вилучення цих предметів поліцією. Жінці, якій продав викрадений мопед, після вилучення поліцією не відшкодував втрачені нею гроші.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом 'якшують та обтяжують покарання.

Тобто суд, мотивуючи вид та розмір призначеного ним покарання (основного та додаткового), повинен врахувати всі обставини, які мають значення для його призначення.

Визначаючи обвинуваченому вид та розмір покарання суд також виходить з того, що він: 3-ри рази вже притягувався до кримінальної відповідальності, внаслідок чого має значний кримінальний досвід: 2004 р. - ч. 3 ст. 142 (розбій), 304 КК 6 р. реального позбавлення волі, звільнився від відбування покарання умовно-достроково (підставою для чого є переконання адміністрації ВК і суду у тому, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення), маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість вчинив новий злочин, 2009 р. - ч. 2 ст. 289 КК України, але був звільнений від відбування покарання з випробуванням (підставою для чого є переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання), під час відбування покарання з випробуванням вчинив новий злочин, 2010 р. - ч. 3 ст. 185, 71 КК України 5 р. 6 міс. реального позбавлення волі, звільнився від відбування покарання умовно-достроково (підставою для чого є переконання адміністрації ВК і суду у тому, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення), однак продовжує вчиняти нові кримінальні правопорушення, вчинивши 2 кримінальних правопорушення (нетяжкий та тяжкий злочини) у складний для країни та людей особливий період боротьби за виживання в умовах воєнного стану на деокупованій території, на ґрунті пияцтва і розгулу, ведення антисоціального способу життя, до того ж не з`являвся до суду і був доставлений приводом, до цього обвинувальний акт за ч. 2 ст. 185 КК України направлений до іншого суду і поки що не розглянутий, що свідчить про його виняткові зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість, вперте небажання безповоротно відмовитися від злочинного способу життя і стати на шлях виправлення і перевиховання, тому неможливо досягти мети покарання у виді кари, виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень без ізоляції його від суспільства, оскільки обвинувачений становить підвищену суспільну небезпеку. Психологічна переорієнтація обвинуваченого не відбувається, не змінюються його дотеперішні погляди та установки, що він не готовий змінити своє життя і не вчиняти нових злочинів. Його поведінка у динаміці свідчить про стійкість умислу на подальше забезпечення свого існування за рахунок протиправного заволодіння чужим майном. Законодавець свідомо посилив кримінальну відповідальність за вчинення злочинів під час дії воєнного чи надзвичайного стану, оскільки ціллю було втримання можливого росту злочинності під час війни, коли люди і так вже постраждали від війни у фізичному, майновому, психологічному плані тощо, що є очевидним.

Хронологія злочинної діяльності обвинуваченого вказує на те, що він не розкаявся, на нього раніше застосовані судом заходи покарання, метою якого також є і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, засоби виправлення і ресоціалізації засуджених під час відбування покарання, не мають свого очікуваного та дієвого впливу.

Одночасно враховується конструктивна процесуальна поведінка обвинуваченого під час досудового розслідування і в суді, сприяння кримінальному провадженню, його визнавальні показання також покладені в основу обвинувачення, потерпілі не наполягали на суворому покаранні.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання його необхідно призначити виключно у виді позбавлення волі, але у мінімальних розмірах санкцій, враховуючи саму тяжкість передбаченого законом мінімального покарання та з урахуванням правила ст. 69-1 КК України.

За сукупністю кримінальних правопорушень остаточне покарання можливо визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, вважаючи саме таке покарання є необхідним і достатнім в якості кари за скоєне, для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, будуть враховані інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Питання про речові докази по справі суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 369-378 КПК України,

у х в а л и в:

1. ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України, призначивши йому покарання:

ч. 1 ст. 289 КК України 3 роки позбавлення волі,

ч. 4 ст. 185 КК України 5 років позбавлення волі.

2.На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі.

3.Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту затримання в порядку виконання вироку.

4.Після набрання вироком законної сили речові докази: мопед та планшет, що передані на відповідальне зберігання потерпілим їм повернути.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Балаклійський районний суд Харківської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачений має право подати клопотання про помилування, ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Головуючий ОСОБА_1