Справа № 156/784/22 Провадження №11-кп/802/252/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

(в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 19 грудня 2022 року, яким -

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець сел. Благодатне м. Нововолинськ Волинської області, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 19.01.2021 Нововолинським міським судом Волинської області за ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 2 роки, -

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбутого покарання за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 19.01.2021 остаточно визначено до відбуття ОСОБА_8 6 (шість) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з часу його фактичного затримання для виконання вироку.

Зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 11.11.2022 до 19.12.2022 включно в строк відбування призначеного судом за цим вироком покарання, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Цивільний позов у кримінальному провадженні ОСОБА_9 до ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 7900 (сім тисяч дев`ятсот) гривень 00 копійок матеріальних збитків, заподіяних внаслідок кримінального правопорушення; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вироком вирішено питання про долю речових доказів та судових витрат.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за вчинення умисних кримінальних правопорушень проти власності, на шлях виправлення не став, належних для себе висновків не зробив та повторно вчинив кримінальні правопорушення за таких обставин:

Достовірно знаючи, що на території України діє воєнний стан, 01.11.2022 близько 20 год. 00 хв. з метою заволодіння чужим майном проник через паркан на огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_9 . ОСОБА_8 , скориставшись відсутністю на території згаданого домоволодіння мешканців, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований та таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи посягання та чужу власність, передбачаючи спричинення внаслідок його дій матеріальної шкоди іншій особі і бажаючи завдати таку шкоду, розбив вікно в будинку та проник до однієї з кімнат будинку та звідти умисно, таємно, повторно викрав велосипед типу «дамський» з маркувальними позначеннями « ІНФОРМАЦІЯ_2 », бувший у вжитку та належав ОСОБА_9 . В подальшому обвинувачений з викраденим майном безперешкодно залишив місце події, викраденим велосипедом розпорядився на власний розсуд. Внаслідок таких дій ОСОБА_8 була завдана майнова шкода потерпілій ОСОБА_9 на суму 3166,67 грн., виходячи з ринкової вартості викраденого майна.

Крім того, ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що на території України діє воєнний стан, 01.11.2022 близько 22 год. 00 хв. з метою заволодіння чужим майном вдруге проник через паркан на огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_9 та скориставшись відсутністю на території згаданого домоволодіння мешканців, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований та таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи посягання та чужу власність, передбачаючи спричинення внаслідок його дій матеріальної шкоди іншій особі і бажаючи завдати таку шкоду, через попередньо розбите вікно проник до однієї з кімнат будинку та звідти умисно, таємно, повторно викрав велосипед з маркувальними позначеннями «Україна», котрий був у вжитку та належав ОСОБА_9 . В подальшому обвинувачений з викраденим майном безперешкодно залишив місце події, викраденим велосипедом розпорядився на власний розсуд. Внаслідок таких дій ОСОБА_8 була завдана майнова шкода потерпілій ОСОБА_9 на суму 1700,00 грн., виходячи з ринкової вартості викраденого майна.

У поданій апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення надто суворого покарання. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання порушено вимоги ст.65 КК України. Посилається на те, що судом не в повній мірі враховано особу обвинуваченого, пом`якшуючі обставини: з`явлення із зізнанням, вчинення злочинів внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин. Також судом не враховано, що ОСОБА_8 висловив намір проходити службу під час мобілізації. Просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити та призначити остаточне менш суворе покарання 5 років 1 місяць позбавлення волі.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, захисника, який апеляційну скаргу просив задовольнити, одночасно ствердив про обізнаність обвинуваченого про час та місце розгляду справи, прокурора, який апеляційну скаргу заперечив та просив залишити вирок без змін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Представник потерпілої ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 звернулась до суду з заявою в якій просить розглядати апеляційну скаргу у їх відсутності, залишити скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.4 ст.185 КК України є правильною і також не оскаржується.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_8 через тяжкість покарання є безпідставними.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а саме, те, що останній вину визнав повністю, однак раніше судимий, знову вчинив умисні тяжкі корисливі злочини проти власності в період іспитового строку, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення та перевиховання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд визнав: щире каяття, з`явлення з зізнанням, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині, як і твердження щодо віднесення до обставини, яка пом`якшує покарання - вчинення злочинів внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Обтяжуючих покарання обставин не встановлено, і це не оспорюється апелянтом.

Між тим, апеляційний суд враховує, що позиція потерпілої сторони у судовому засіданні щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляції захисник, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому саме у виді позбавлення волі, разом з тим, знайшов за можливе і необхідне призначити остаточне покарання шляхом частково приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а тому підстав для зміни вироку з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Доводи захисника, які наведені в апеляційні скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 19 грудня 2022 року відносно останнього, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді