ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/8688/19

Номер провадження 1-кп/495/20/2024

22 січня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - одноособово судді ОСОБА_1

за участю секретарів судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровського кримінальне провадження внесеного в ЄРДР № 0001678 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця м. Одеса, громадянина України, з професійно - технічною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, -

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представник потерпілого - адвокат ОСОБА_9 ,

обвинувачений ОСОБА_5

захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Обвинуваченому ОСОБА_5 інкримінується вчинення кримінального правопорушення при наступних обставинах:

Так, обвинувачений ОСОБА_5 , 14 липня 2019 року, приблизно о 04 годині 00 хвилин, точний час в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, знаходячись на Центральній алеї, Лиманського курортного району, смт. Затока м. Білгород - Дністровський, Одеської області, де в цей час відпочивав, проходив у напрямку пляжу.

В цей час разом зі своїми знайомими проходив ОСОБА_11 , котрий теж відпочивав на території Лиманського курортного району.

Далі між ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_5 розпочався словесний конфлікт з приводу того, що коли вони проходили повз один одного ненароком зіштовхнулись плечима.

Під час сварки ОСОБА_5 наніс удар кулаком руки в область обличчя ОСОБА_11 , в результаті якого ОСОБА_11 впав, вдарившись головою о бетонне покриття доріжки зазначеної алеї, котре виконане з дорожніх плит та втратив свідомість.

Побачивши виниклу подію до ОСОБА_11 підбігли знайомі та побачивши стан останнього, відвезли його до м. Одеси, де ОСОБА_11 було поміщено до Комунальної установи «Міська клінічна лікарня № 1», де він від отриманих травм помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час сварки обвинувачений ОСОБА_5 наніс удар кулаком руки в область обличчя ОСОБА_11 , в результаті якого ОСОБА_11 впав, вдарившись головою о бетонне покриття доріжки зазначеної алеї, котре виконане з дорожніх плит та втратив свідомість.

У ОСОБА_11 закрита черепно - мозкова травма: крововиливи у м`які тканини голови, перелом потиличної кістки зліва, крововиливи під тверду мозкову оболонку, крововилив під м`які мозкові оболонки, розмічення правої лобової частки.

Ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми були небезпечними для життя і за цим критерієм згідно з п.2.1.1а, 2.1.3.б, 2.1.3 в, 2.1.3 г «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Позиція обвинуваченого

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, визнав частково.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що в 2019 році працював в смт. Затока, в кафе - ресторані «Парус», де познайомився з дівчиною, домовився про зустріч на ст. Лиманська, вийшов на пляж, взяв шезлонг та заснув.

Прокинувшись 14 липня 2019 року біля 04.00 годині ранку, пішов в кафе «Сказка», коли зблизився з компанією, лівим плечем зіткнувся з парнем, сказав: «пробач і пішов далі», пройшовши метра 3-4 почув крик: «ти що такий борзий», друзі парня сказали, щоб він не звертав на нього уваги, оскільки він нетверезий.

Він пішов далі, але той парень потягнув його за руку, розвернув його до себе, почалася словесна перепалка, пусті погрози, парню допомагав ОСОБА_12 , який просив всіх заспокоїтися, штовхав його, особої допомоги не надавав.

У нього був телефон, парень вдарив його головою в груди, він наніс у відповідь йому удар, той упав.

ОСОБА_13 встав у стойку, там ще були дівчини, він їм сказав, що не винний.

На питання учасників справи пояснив, що відстань між ними була 6-7 метрів, компанія була з трьох осіб, парні були нетверезі, з ними були дівчини.

ОСОБА_11 потягнув його за руку, точну розмову він не пам`ятає. Стояло три чоловіки, а йому було тільки 19 років. ОСОБА_12 стояв рядом, намагався ОСОБА_11 забрати.

ОСОБА_11 сам до нього підходив, відтаскував.

Він вдарив ОСОБА_11 внутрішньою частиною руки, з метою самозахисту та стану ефекту.

Бачив як ОСОБА_11 впав, він вдарився головою, падав назад, потилочною частиною голови.

Зазначив, що ОСОБА_11 вдарив його, він знаходився в кількісної меншості, захищався, це не помста, не було часу думати про наслідки, це сталося миттєво, він пішов звідти, не перевіряв чи знаходиться ОСОБА_11 у свідомості.

Він не коли не думав, що будуть такі наслідки, він шкодує, що так сталося, вину не визнає, оскільки ОСОБА_11 сам його вдарив.

Частково визнає провину, а саме за тими наслідками, що сталося, до чого це привело, а саму ситуацію не визнає.

ОСОБА_11 міг і сам впасти, оскільки був дуже нетверезий, на його думку це нещасний випадок з його вини.

Якщо він був тверезий, то від його удару точно не впав би.

Він пропонував допомогу потерпілому, однак той відмовився.

До поліції з`явився добровільно, побачив в новинах, що парень лежить у комі.

В своїй судовій промові вибачився перед потерпілими, зазначив, що шкодує, що так сталося, однак вважає, що знаходився у стані необхідної оборони та смерть ОСОБА_14 настала випадково, від його рефлекторних дій на його первісні протиправні дії по відношенню до нього, просив суд винести вирок, який його виправдовує.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_10 в судовій промові зазначив, що прокурором не надано суду «розумного обвинувачення», в розумінні ст. 5 п. 1 Європейської конвенції з прав людини, яка вимагає, щоб обставини на яких воно ґрунтується підпадали під дії одного із розділів кримінального кодексу, які стосуються опису конкретного складу злочину та обґрунтованих доводів, доказів обставин, які свідчать про наявність обґрунтованого обвинувачення, у вчинені обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України.

Прокурором наданий висновок експерта № 1340-2453/2019 складений у період з 06 по 29 серпня 2019 року покійного ОСОБА_11 , цей доказ не відповдає вимогам КПК України та раніше у своєму клопотанні він просив визнати цей доказ недопустимим.

Усі інші докази у кримінальному провадженні базуються тільки на цьому доказі та не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, хоча і не спростовують аргументи його підзахисного про його невинність.

Допитані свідки не надали суду конкретних доказів причетності ОСОБА_5 в нападі на ОСОБА_15 , спричинення йому протиправних тілесних ушкоджень, застосуванні відносно нього насильства, а також не спростовують показання самого ОСОБА_5 .

Причетність ОСОБА_5 до вбивства, вчиненого через необережність, прокурором доведена не була, а його аргументи засновані на його ж припущеннях, що суперечить вимогам ст. 62 Конституції України, просив суд винести вирок суду, яким виправдати ОСОБА_5 обвинуваченого за ч. 1 ст. 119 КК України, оскільки в його діях відсутні ознаки складу інкримінованого їм злочину.

Позиція потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_16 пояснив, що 15 числа липня місяця 2019 року йому з телефону ОСОБА_11 подзвонив ОСОБА_17 , прізвища його не пам`ятає та повідомив, що ОСОБА_11 у лікарні.

Він поїхав до лікарні, запитав: «Що сталося?», йому повідомили, що були в смт. Затока, йшли по алеї додому, назустріч шов парень, вони зіткнулися плечем в плече, почалася словесна перепалка, парень вдарив ОСОБА_18 , той впав.

В той час робили операцію ОСОБА_18 , він ходив купував ліки. Хто, куди, чим наніс удар йому не відомо.

Цивільний позов підтримує та просить його задовольнити.

На питання захисника обвинуваченого пояснив, що йому дійсно пропонували 500 дол. США, він відмовився, оскільки життя брата таких коштів не стоїть.

Гроші дійсно пропонували одноразово, обвинувачений та його мати просили вибачення.

Представник потерпілого в судових дебатах зазначив, що за позицією потерпілого просить суд визначити обвинуваченому 5 років позбавлення волі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Оцінка аргументів сторін. Нормативне обґрунтування. Висновки суду

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, підтверджується зібраними та дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

- свідченнями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_19 , який пояснив, що у 2019 році, десь в районі 3-4 годин ранку 14 липня, вони зустріли по дорозі до моря парня. У ОСОБА_11 з ним почалася перепалка, він та ОСОБА_20 намагалися їх заспокоїти. Не може пояснити як так сталося, ОСОБА_21 впав та знепритомнів.

Він не бачив як наносився удар, так як відвернувся, бачив вже як ОСОБА_18 упав, лежав на спині. Вони його підняли, поклали у машину та повезли до лікарні

- свідченнями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_22 , яка пояснила що в той день зустрілись з хлопцями в кафе «Сказка», які сиділи за сусуднім столиком, потім в 4 годині ранку вийшли на улицю.

Зупинились у кінці алеї, спілкувались.

Вдовж алеї проходив хлопець, потерпілий його чіпляв, між ними виникла словесна перепалка. Хлопці цьому парню сказали, не звертай уваги і він пішов далі.

На питання прокурора пояснила, що подія сталося 14 липня 2019 року в період часу з 4.15 ранку - 4.20 ранку.

Потерпілий був агресивний, парень шов собі не кого не чіпав, між парнем та потерпілим ОСОБА_21 почалася словесна перепалка, потім вона боковим зором побачила як ОСОБА_21 впав та вдарився об бетону плиту.

Перепалка була словесна, фізичне насилля від потерпілого по відношенню до парня вона не бачила, побачила тільки падіння потерпілого.

Парень стояв після падіння і нічого не робив, тільки сказав: «Девочки скажите, что я не виноват».

Ребята погрузили ОСОБА_21 в машину і уїхали, а вони повернулися у номер.

На питання захисника пояснила, що біля хлопців стояв ОСОБА_23 десь сто метрів від них.

ОСОБА_23 хотів їх заспокоїти ОСОБА_21 з самого початку.

ОСОБА_21 був п`яний.

На обвинуваченому ніяких сінців, покрасніння від ударів вона не бачила, він поводив себе спокійно.

- свідченнями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_24 , який пояснив, що працював в той день в охороні в закладі в барі, побачив людей, вийшов на вулицю та побачив парня лежачим. Підійшов побачив, що лежит парень, біля нього кров, він пішов за салфетками, а коли повернувся парня вже увезли.

- свідченнями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_25 , який пояснив, що поверталися з ребятами, проходив мимо обвинувачений, була сутичка, зав`язалася розмова.

Бачив як потерпілий з обвинуваченим спілкувалися. Вони з`ясовували відношення, він хотів потерпілого забрати, прохав неодноразово обвинуваченого, на драку ніхто не кого не провокував, він хтів їх помирити.

Обвинувачений наніс один удар, драки між ними не було, потерпілий впав і вдарився об плиту головою.

Причин наносити удар не було, він просив обвинуваченого піти, казав йому особисто.

Свідченнями допитаної в ході судового розгляду справи свідка ОСОБА_26 , відповідно до яких вона пояснила, що з подругою ОСОБА_27 , вони поїхали відпочивати в смт. Затоку, 13 липня 2019 року вони познайомилися з хлопцями: ОСОБА_28 , ОСОБА_23 та ОСОБА_29 , сиділи за різними столиками.

Коли вийшли, то з ними пішли ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , напроти йшов хлопець, між потерпілим та хлопцем почалася словесна перепалка. Парню вони сказали не звертати увагу та він пішов далі, та ОСОБА_18 пішов за ним, вона побачила як ОСОБА_18 впав.

Після того, парень злякався і просив їх сказати «Що він не винний».

Вона не бачила щоб ОСОБА_18 наносив удари обвинуваченому.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме:

- витягом з ЄРДР № 0001678 від 15.07.2019 року, про те, що 14 липня 2019 року о 18.45 годині до Білгород - Дністровського ВП ГУНП в Одеській області зі служби 102 надійшло телефонне повідомлення про те, що 14 липня 2019 року о 03 годині 30 хвилин, невстановлена особа, перебуваючи за адресою: Одеська область, м. Білгород - Дністровський, смт. Затока, ст.. Лиманська, біля кафе «Гріль Пар», з необережності спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок чого останній помер; (т.2 а.с. 54)

- протоколом огляду місця події від 14.07.2019 року, відповідно до якого, у присутності понятих, оглянута асфальтована ділянка, яка складається з дорожніх плит, розміром 2 м х 2м, розташована на алеї біля кафе «Гриль-бар» на станції Лиманська в смт. Затока м. Білгород - Дністровського Одеської області та під час огляду виявлено та вилучено марлевий тампон зі змивами речовини бурого кольору ; (т.2 а.с. 55)

- лікарським свідоцтвом про смерть № 2453 від 18 липня 2019 року, відповідно до якого ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; смерть настала у стаціонарі; хвороба, що призвела до смерті: набряк головного мозку; вогнищева травма головного мозку; закриті переломи кісток основи черепа; не уточнене падіння; (т.2 а.с. 56-57)

- протоколом огляду трупа від 17 липня 2019 року, з фото таблицями до нього, відповідно до якого оглянутий труп ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованому у відділені по АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено марлеву пов`язку на голові; (т.2 а.с. 58-59)

- протоколом проведення слідчого експерименту від 21 серпня 2019 року, за участю підозрюваного ОСОБА_5 , захисника, понятих та інших осіб, відповідно до якого проведений слідчий експеримент події, що сталася 14 липня 2019 року, а саме: нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_30 - ОСОБА_31 ; (т.2 а.с. 50-52)

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 20 липня 2019 року з фото таблицею до нього, у присутності понятих, захисника, відповідно до якого свідок ОСОБА_25 впізнав особу з карткою 1 - ОСОБА_5 , як ту, що перебувала 14 липня 2019 року на ст. Лиманська та заподіяла тілесні ушкодження; (т.2 а.с. 69-73)

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 20 липня 2019 року зі свідком ОСОБА_19 , у присутності понятих, захисника, з фото таблицею до нього, відповідно до якого свідок пояснив, що більш схожі на особу яка заподіяла тілесні ушкодження ОСОБА_11 особи з табличкою 1 та 3; (т.2 а.с. 74-78)

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05 серпня 2019 року, у присутності понятих, зі свідком ОСОБА_22 , відповідно до якого свідок впізнала особу, яка зображена на фотознімку № 4, як ту, що 14 липня 2019 року перебувала на алеї ст. Лиманська в смт. Затока та нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_11 ; (т.2 а.с. 79-81)

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05 серпня 2019 року, у присутності понятих, свідок ОСОБА_32 , впізнає особу зображену на фотознімку № 4, як ту, що 14 липня 2019 року перебувала на ст.. Лиманська в смт. Затока, з якою у ОСОБА_11 виник конфлікт, після чого особа нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_30 ; (т.2 а.с. 82-84)

- протоколом про перекваліфікацію складу кримінального правопорушення від 18 липня 2019 року, відповідно до якого перекваліфікований склад кримінального правопорушення у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 40001678 від 15 липня 2019 року з ч. 1 ст. 128 на ч. 1 ст. 119 КК України;

- постановою про приєднання до справи речових доказів, відповідно до якої долучені до кримінального провадження, в якості речового доказу: речовина бурого кольору, яку за допомогою марлевого тампону було вилучено та упаковано у паперовий конверт з відповідним надписом на ньому. (т.2 а.с. 87);

- висновком експерта № 1340-2453/2019, відповідно до підсумків якого: у ОСОБА_11 була закрита черепно - мозкова травма: крововиливи у м`які тканини голови, перелом потиличної кістки зліва, крововиливи під тверду мозкову оболонку ( під час операцій видалено 200 мл та 40 мл гематоми відповідно), крововилив під м`які мозкові оболонки, розмічення правої лобової частки.

Ушкодження, які складають закриту черепно - мозкову травму виникли від дії тупого предмету, індивідуальні особливості якого ушкодженнях не відобразилося.

Ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми, виходячи з ступеню виразності клітинної реакції, встановленої при судово - гістологічному досліджені (виразні реактивні зміни) спричинені за 3-4 доби до смерті.

Смерть ОСОБА_11 перебуває в прямому причинному зв`язку з вищевказаною закритою черепно - мозковою травмою у вигляді перелому потиличної кістки зліва, крововиливів під тверду мозкову оболонку, крововиливу під м`які мозкові оболонки, розмічення правої лобової частки. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_11 став набряк головного мозку.

Смерть ОСОБА_11 згідно запису у медичній карті стаціонарного хворого настала 17 липня 2019 року о 16.00 годині.

Ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми були небезпечними для життя і за цим критерієм згідно п. 2.1.1. а, 2.1.3. б, 2.1.3 в, 2.1.3 г «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Київ, 1995 р) мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Зазвичай при отриманні черепно - мозкової травми з масивним ушкодженням головного мозку настає втрата свідомості, що виключає здійснення будь - яких самостійних дій.

Кров від трупа ОСОБА_11 для судово - токсикологічного дослідження не забиралася через недоцільність по причині відносно тривалого перебування на стаціонарному лікуванні (більш 24 годин)

Виходячи з морфології та локалізації ушкоджень (контактне ушкодження потиличної ділянки голови зліва та розмічення полюсу правої лобової частки головного мозку, яка є протиударним ушкодженням) не виключено, що в даному випадку черепно - мозкова травма є травмою прискорення, яка могла утворитися при падінні з невеликої висоти (висоти власного зросту) на потиличну ділянку голови. (т.2 а.с. 61-68);

Досліджені під час судового розгляду докази суд вважає належними та допустимими, та такими, що отримані у порядку, встановленому КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» при призначенні покарання відповідно до статей 65-69 Кримінального кодексу України (далі - КК) суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням викладеного, суд відповідно до загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом та судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін тощо, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, в тому числі і щодо збирання, подання та оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, робить висновок, що за результатами даного судового розгляду вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України доведена в повному обсязі.

Висновок суду ґрунтується на підставі пояснень обвинуваченого ОСОБА_5 , який не заперечував, що дійсно між ним та загиблим виник конфлікт, в результаті якого він завдав останньому удар, поясненнями свідків щодо того, як, коли та за яких обставин обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, а саме наніс загиблому один удар, від якого останній впав, вдарившись головою о бетонне покриття та втратив свідомість.

Суд критично відноситься до свідчень обвинуваченого ОСОБА_5 щодо того, що потерпілий ОСОБА_18 сильно вдарив його головою в область грудної клітини, спричинивши йому фізичну біль та від цього удару він рефлекторно відштовхнув ОСОБА_33 , відштовхнувши його в область голови справа, оскільки його покази спростовуються показами свідків: ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та даними, які містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 21 серпня 2019 року; в протоколі пред`явлення особи для впізнання від 20 липня 2019 року з фото таблицею до нього; в протоколі пред`явлення особи для впізнання від 20 липня 2019 року; в протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05 серпня 2019 року; в протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05 серпня 2019 року,

Невизнання провини обвинуваченим ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, суд розцінює як бажання уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Суд не погоджується з доводами захисника про недопустимість висновку СМЕ через відсутність ухвали про тимчасовий доступ до медичної карти, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, медична карта стаціонарного хворого надана до органу досудового розслідування КУ «Міська клінічна лікарня № 1», про що свідчить відмітка Хмельницького відділення поліції Маліновського ВП у м. Одесі від 17 липня 2019 року № 13617.

Відповідно до Постанови колегії судів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 23 травня 2023 року, справа № 712/12004/21 зроблений наступний висновок: « щодо допустимості висновку судово-медичної експертизи від 27 вересня 2021 року Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 159 КПК тимчасовий доступ до речей і документів надається особою, у володінні якої вони знаходяться. У разі відмови особи надати такий доступ, закон передбачає можливість звернення до слідчого судді, який своєю ухвалою може зобов`язати володільця надати тимчасовий доступ до речей і документів органу досудового розслідування.

Як свідчать матеріали справи, медичні документи були надані експерту медичною установою. Потерпіла, яка є сестрою померлого, під час судового засідання 01 червня 2022 року, заявила, що її права внаслідок надання експертам доступу до медичної документації жодним чином не порушено.

За таких обставин Суд не має підстав вважати, що медичну документацію надано експерту з порушенням процесуального закону, і відхиляє цей довід касаційної скарги.

Таким чином, оскільки у кримінальному провадженні за фактом смерті ОСОБА_11 слідчим дотримані вимоги ст. 242 КПК України, медична документація надана поліції добровільно медичною установою, експертне дослідження проведене на підставі ухвали слідчого суді, а сам висновок ґрунтується, серед іншого, на підставі акту № 2453 судово - медичного дослідження трупа ООБСМЕ, доводи захисника не підлягають задоволенню.

Вказане узгоджується також із Постановою від 06 квітня 2023 року колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, справа № 353/518/16-к.

Щодо зазначення обвинуваченого та його захисника, що в діях обвинуваченого ОСОБА_5 відсутні ознаки складу інкримінованого йому злочину, а в його діях наявна необхідна оборона, суд зазначає наступне:

Підстава необхідної оборони складається з двох елементів: суспільно небезпечне посягання та необхідність в негайному його відверненні.

Суспільно небезпечним посяганням визнається не тільки кримінально протиправне посягання, а також й будь-яке інше суспільно-небезпечне посягання, що не є кримінальним правопорушенням (наприклад, посягання особи, що не досягла віку, з якого можлива кримінальна відповідальність, неосудного чи особи, що діє невинувато, тощо).

Воно може полягати не лише у нападі, але й у діях, що не мають характеру нападу (наприклад, замах на крадіжку).

Умовою необхідної оборони є наявність суспільно небезпечного посягання, яке означає, що воно повинно бути наявним, дійсним, реальним, а не в уяві особи, тобто таким, що фактично розпочалось і ще не закінчилось.

Як правило, виявляється воно в активних умисних діях особи, що здійснює посягання: застосування насильства, намагання протиправно заволодіти майном, заподіяти шкоду, перешкодити нормальній роботі підприємств, установ, організацій тощо.

Як зазначено в абзаці другому пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 1 "Про судову практику у справах про необхідну оборону" стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди.

При з`ясуванні такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається підстави сприймати загрозу як реальну.

Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання.

Згідно із ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

А перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту ч.3 ст.36 КК України.

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Втім, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди.

При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, обстановку нападу, нанесення удару ОСОБА_5 , що застосоване, характер небезпеки, що загрожував обвинуваченому, характер взаємовідносин, що склався між потерпілим та обвинуваченим, місце та час нападу, суд приходить до висновку, що застосований обвинуваченим ОСОБА_5 спосіб захисту у вигляді нанесення удару за даних конкретних обставин справи, явно не відповідав обстановці захисту, а тому посилання захисника обвинуваченого та обвинуваченого ОСОБА_5 на те, що обвинувачений діяв у стані необхідної оборони є недоведеним та спростовується дослідженими в ході судового розгляду справи доказами.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікує його за ч.1 ст. 119 КК України - тобто у вбивстві, вчиненому через необережність.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд відносить неправильну поведінку потерпілого, яка підтверджена показами свідків в судовому засіданні, які пояснили, що потерпілий був агресивний, чіплявся до обвинуваченого, на їх намагання його зупинити не реагував.

У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що наведений у частині 1 статті 66 КК перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним.

При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в частині 1 цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого).

Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку. Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом не встановлено.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_5 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити йому покарання.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

На виконання ухвали Білгород - Дністровського міськрайонного суду 18 листопада 2019 року надійшла досудова доповідь відносно ОСОБА_5 від ДУ «Центр пробації», відповідно до якої зазначено, що обвинувачений має достатню кількість захисних факторів: це плани на майбутнє, а саме: працювати, матеріально утримувати сім`ю на достатньому рівні; має стабільну підтримку рідних; про соціальне оточення.

Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушення, а також середній рівень ризику ймовірності вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб)

На думку органу пробації виховання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально - виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних правопорушень. (т.1 а.с. 68-73)

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, позитивну характеристику за місцем мешкання, його вік, стан здоров`я, те що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії не тяжких злочинів.

Враховуючи викладене та те, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивну характеристику, його відношення до скоєного, а саме те, що він вибачився неодноразово перед потерпілими, що не заперечував допитаний в судовому засіданні потерпілий, намагався відшкодувати спричинену шкоду, однак як потерпілий пояснив, він гроші не взяв, враховуючи думку представника потерпілого, який наполягає на застосуванні 5 років позбавлення волі, неправильну поведінку потерпілого ОСОБА_11 , суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.

На переконання суду, призначення такого покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів.

У відповідності до ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Формування життєвих навичок».

Інші рішення, щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

В ході судового розгляду потерпілим ОСОБА_11 заявлено цивільній позов, відповідно до якого просить суд стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 матеріальні збитки у розмірі 153836 грн та компенсацію за моральну шкоду у розмірі 500 000 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що обвинуваченим нанесено навмисний удар, хоча наносити такий не було жодних підстав.

Оскільки після поховання його рідного брата, він кожного дня перебував біля матері загиблого ОСОБА_34 , яка була в жахливому емоційному стані, із-за цієї події вона захворіла та постійно непритомніла, внаслідок декілька разів викликали карету швидкої медичної допомоги, у зв`язку з цими жахливими подіями, вони втратили всі кошти їх родини, заборгували в рідних та сусідів, продали автомобіль, щоб сплатити медикаменти, медичні послуги, декілька операцій, а згодом й поховання брата.

15 листопада 2019 року від обвинуваченого ОСОБА_5 надійшов відзив на позовні вимоги про стягнення матеріальних та моральних збитків, просить суд в задоволені позовних вимог ОСОБА_16 відмовити у повному обсязі, зазначаючи, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі, не підтверджені належними та допустимими доказами і тому задоволені бути не можуть.

Досліджуючи надані позовні вимоги, відзив на позовні вимоги, відповідь на відзив, пояснення сторін щодо позовних вимог, судом встановлено наступне.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно вимог ст. 1201 ЦК України, особа яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Показами позивача-потерпілого, його представника та відповідача - обвинуваченого, долученими до матеріалів справи письмовими доказами, судом встановлено, що внаслідок неправомірної поведінки відповідача - обвинуваченого він поніс матеріальні витрати на лікування та поховання, що підтверджується накладними та товарними чеками на загальну суму 153 836 грн, які підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 .

Вимогами ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Що стосується цивільного позову в частині відшкодування заподіяної позивачам обвинуваченим ОСОБА_5 моральної шкоди, то здобутими та перевіреними в судовому засіданні доказами в їх сукупності, судом встановлено, що своїми неправомірними діями обвинувачений ОСОБА_5 дійсно спричинив останньому моральну (немайнову) шкоду, яка полягає в тому, що останній дійсно переніс нервове потрясіння внаслідок втрати рідної людини, а також зазнав душевних страждань, що в кінцевому результаті негативно відбулося на їх здоров`ї та психіці.

Однак беручи до уваги тяжкість, глибину та тривалість моральних страждань позивача, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що позов в зазначеній частині слід задовольнити частково в розмірі 100 000 грн., в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Речові докази: речовину бурого кольору, яку за допомогою марлевого тампона було вилучено та упаковано у паперовий конверт з відповідним надписом на ньому, зданий на зберігання до камери зберігання речових доказів - знищити.

Міра запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 не обиралась.

Керуючись ст.ст. 369, 371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, та на підставі санкції вказаної статті призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 3 роки, якщо він протягом вказаного строку не скоїть нове кримінальне правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Формування життєвих навичок».

Позовні вимоги ОСОБА_16 до ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_16 матеріальні збитки у розмірі 153 836 грн та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

В іншій частині в задоволені позовних вимог ОСОБА_16 - відмовити.

Речові докази: речовину бурого кольору, яку за допомогою марлевого тампона було вилучено та упаковано у паперовий конверт з відповідним надписом на ньому, зданий на зберігання до камери зберігання речових доказів - знищити.

Міра запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 не обиралась.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Копію вироку негайно видати засудженому та прокурору.

Головуючий суддя: