Провадження № 1-кп/470/24/23
Справа № 470/373/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року смт Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , за участю прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_2 , обвинуваченого ОСОБА_3 , секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 лютого 2023 року за № 0000162 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Вознесенськ Миколаївської області, громадянина України, українця, з професійно технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, працюючого за домовленістю, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, військовозобов`язаного, військовослужбовця, який проходив військову службу за призовом під час мобілізації, на посаді номера обслуги 2 мінометного відділення мінометного взводу військової частини НОМЕР_1 , військове звання «старший солдат», зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2022 року за наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 було призвано на військову службу за мобілізацією та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.04.2022 року № 5 ОСОБА_3 було зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду гранатометника 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат».

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.08.2022 року № 109 старшого солдата ОСОБА_3 було призначено на посаду номера обслуги 2 мінометного відділення мінометного взводу військової частини НОМЕР_1 , який справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою.

Відповідно до положень п.1 ч.4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного ( міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з 17 квітня 2022 року, тобто з моменту відправлення ОСОБА_3 з четвертого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 до військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Згідно зі ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. За статтею 1 Закону України «Про оборону України» - воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення в Україні воєнного стану» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан, який триває дотепер.

Згідно з п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про запровадження в країні воєнного стану та порядок проходження військової служби в умовах воєнного стану старшому солдату ОСОБА_3 достеменно було відомо і до часу самовільного залишення місця служби останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, старший солдат ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 82-84, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, частина особового складу мінометного взводу військової частини НОМЕР_1 , за усним наказом командира зазначеної військової частини були виведеної із постійного місця дислокації до тимчасового місця дислокації підрозділу в межах території Баштанського (Березнегуватського) району Миколаївської області.

Проте, 20 листопада 2022 року близько 16 год. обвинувачений ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді номера обслуги 2 мінометного відділення мінометного військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в порушення вимог вищевказаного законодавства, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби тимчасове місце дислокації підрозділу мінометного взводу військової частини НОМЕР_1 в межах території Баштанського району Миколаївської області та незаконно перебував за його межами, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце несення служби до 19 червня 2023 року.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем, самовільно залишив місце служби, в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся. Суду показав, що після повномасштабного вторгнення російських військ в Україну, за власним бажанням прийшов до військкомату та був добровільно призваний на військову службу за мобілізацією. Спочатку його було призначено гранатометником, а в подальшому номером обслуги, 2 мінометного відділення. На початку квітня 2022 року частина їх взводу була направлена для виконання бойових завдань до АДРЕСА_3 . У листопаді 2022 року, повернувшись з зони активних бойових дій в Херсонській області до населеного пункту ІНФОРМАЦІЯ_4 , він вирішив залишити місце служби та повернутися до місця проживання, оскільки був незгодний з діями керівництва та бажав бути з родиною яка потребувала його допомоги. Він попереджав керівництво про наміри поїхати додому, однак згоди на це не отримав. Тому 20 листопада 2022 року залишив місце дислокації та на власному автомобілі поїхав за межі Березнегуватської громади до місця проживання, де перебуває по теперішній час. До ДБР звернувся самостійно, оскільки йому було відомо про розпочате кримінальне провадження, жалкує про свою поведінку, критично ставиться до неї та бажає повернутися на військову службу.

Крім визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у вчиненому підтверджується також іншими доказами дослідженими під час судового розгляду.

Витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (з основної діяльності) № 48, за яким старшого солдата ОСОБА_3 було призвано на військову службу під час мобілізації та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ( а.п.62).

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.04.2022 року № 5, згідно якого ОСОБА_3 було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду гранатометника 1 відділення 2 взводу 2 стрілецької роти, у військовому званні «солдат» (а.п.58).

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 109 від 20 серпня 2022 року за яким старший солдат ОСОБА_3 з 20 серпня 2022 року прийняв справи та приступив до виконання службових обов`язків за посадою гранатометника 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, у військовому званні «солдат» (а.п.48).

Витягом з наказу командиру в/ч НОМЕР_1 від 21 листопада 2022 року № 257, про призначення службового розслідування по факту самовільного залишення частини ОСОБА_3 ( а.п.50).

Витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 14 грудня 2022 року № 23 за яким ОСОБА_3 старшого солдата номера обслуги 2 мінометного відділення мінометного взводу військової частини НОМЕР_1 було увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира вказаної військової частини (а.п.59) .

Матеріалами службового розслідування з яких убачається, що обвинувачений ОСОБА_3 самовільно залишив військову частину, з метою ухилення від військової служби (а.п.51-53).

Таким чином, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є доведеною та кваліфікує його в межах пред`явленого йому обвинувачення за ч.5 ст.407 КК України, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Вивченням особи обвинуваченого судом встановлено, що він одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, працює за домовленістю, за місцем проживання в с.Братолюбівка Вознесенського району Миколаївської області характеризується позитивно, раніше неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, в силу ст.89 КК України вважається раніше не судимою особою, є військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, за місцем служби характеризувався посередньо, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, за досудовою доповіддю Вознесенського районного сектору № 3 філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях, має середні ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб ( а.п.64-72,81-97).

Обставиною пом`якшуючою покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до п.1 ч.1 ст. 66 КК України, є з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин обтяжуючих покарання обвинуваченому судом встановлено не було.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання судом повинні враховуватись тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначені покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, що відповідно до ч.5 ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, наявність обставини пом`якшуючої покарання, відсутність обтяжуючих обставин, його поведінку після вчинення злочину та доходить висновку про призначення обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкції ч.5 ст.407 КК України, у виді позбавлення волі.

Передбачених законом підстав для призначення ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст.69 КК України, як про те просив прокурор, суд не вбачає. Оскільки злочин передбачений ч.5 ст.407 КК України є триваючим злочином, склад якого має місце від вчинення злочинного діяння - самовільного залишення місця служби, до повернення до військової частини, або до вчинення дій, які припиняють злочинний стан винного. Під час судового розгляду було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 розпочав злочин передбачений ч.5 ст.407 КК України - самовільно залишив місце служби - 20 листопада 2022 року, «злочинний стан винного» тривав та відповідно був закінчений 19 червня 2023 року, в день з`явлення ОСОБА_3 до територіального управління Державного бюро розслідувань, під час досудового слідства у цьому кримінальному провадженні. У постанові Верховного суду від 11 листопада 2021 року по справі № 220/1260/20 Касаційний кримінальний суд виклав правовий висновок, за яким, у разі вчинення особою триваючого злочину застосуванню підлягає закон про кримінальну відповідальність, який був чинним на момент завершення такого злочину. Законом від 13 грудня 2022 року № 2839-ІХ, який набрав чинності 27 січня 2023 року, було посилено кримінальну відповідальність військовослужбовців, зокрема шляхом викладення частини 1 статті 69 КК України у новій редакції, яка унеможливлює призначення судом покарання із застосуванням статті 69 КК України в разі вчинення особою, кримінального правопорушення, пов`язаного з корупцією, та кримінального правопорушення, передбаченого статтями 403,405,407,408,429 КК України, вчинене у умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 вчинив триваюче кримінальне правопорушення, яке закінчено 19 червня 2023 року, після внесення змін до ст.69 КК України, відсутні підстави для призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, за умов визначених ч.1 ст.69 цього кодексу.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з дня його затримання під час приведення вироку до виконання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Березнегуватський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1