1-кп/205/112/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001542 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, має вищу освіту, одружений, офіційно не працевлаштований, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи обізнаним про те, що в Україні введено воєнний стан, 13.08.2023 близько о 20 годині 00 хвилин зустрівся зі знайомим ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 . В ході бесіди останніх, ОСОБА_6 , звернувся до ОСОБА_3 , за допомогою в оформленні фінансового кредиту,

в макрофінансовій організації «ШвидкоГроші», у зв`язку з тим, що для оформлення вказаного кредиту, необхідний був мобільний телефон ОСОБА_3 , який, за добровільною згодою, надав ОСОБА_6 для використання.

Відповідно до усної домовленості, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_6 , виконали усі дії, які було необхідно, для отримання грошових коштів, після чого, ОСОБА_6 , використовуючи мобільний телефон ОСОБА_3 , авторизувався в мобільному додатку від АТ «А-Банк», для того, щоб перевірити баланс свого рахунку: НОМЕР_1 , до якого призначена банківська картка «Зелена» № НОМЕР_2 . Провівши авторизацію, ОСОБА_6 , перевірив свій баланс та повернув ОСОБА_3 , його мобільний телефон, при цьому не вийшовши з особистого кабінету вищевказаного мобільного додатку на мобільному телефоні ОСОБА_3 , у зв`язку з чим, в останнього залишився вільний доступ до рахунку ОСОБА_6 , який передбачає можливість проведення транзакцій та інших видів фінансових операцій з вказаним рахунком.

Далі, 16.08.2023, у невстановлений час та місці, але не пізніше 19 години 23 хвилини, ОСОБА_3 , маючи вільний доступ до особистого кабінету ОСОБА_6 , в мобільному додатку від АТ «А-Банк», на своєму мобільному телефоні, побачив на рахунку останнього грошові кошти, у розмірі 2000 гривень, де у ОСОБА_3 , раптово виник кримінально-протиправний умисел, направлений на вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, визначивши при цьому об`єктом свого злочинного посягання грошові кошти, які перебували на рахунку ОСОБА_6 .

Скориставшись обставинами, що склались, ОСОБА_3 , реалізовуючи свій вищевказаний кримінально-протиправний умисел, достовірно знаючи, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для ОСОБА_6 , з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, що виражалось в особистому збагаченні та покращенні свого матеріального становища незаконним шляхом, передбачаючи спричинення майнової шкоди ОСОБА_6 , та свідомо бажаючи її настання, реалізуючи свій раніше виниклий умисел, діючи умисно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_3 , 16.08.2023, о 19 годині 25 хвилин, маючи вільний доступ до рахунку ОСОБА_6 , за допомогою транзакції, ОСОБА_3 , перевів грошові кошти у сумі 2000 гривень, з рахунку ОСОБА_6 , на свою банківську карту АТ «ОТП БАНК» № НОМЕР_3 , рахунок: НОМЕР_4 , тим самим вчинив усі дії, які вважав за необхідні, для досягнення злочинної мети. Викраденими грошовими коштами, які належать ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому майнову шкоду на суму 2000 гривень.

Умисні дії ОСОБА_3 , що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, заявив про розкаяння та осуд своїх дій, повністю підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті та просив суд, при судовому розгляді застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджуючи зібрані у кримінальному провадженні докази, на підтвердження обставин, викладених в обвинувальному акті, обмежуючись лише його допитом та дослідженням матеріалів, що характеризують її особу.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечував проти застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, посилаючись на недоцільність дослідження доказів щодо усіх обставин обвинувачення у зв`язку з повним їх визнанням та підтвердженням у судовому засіданні самим обвинуваченим ОСОБА_3 .

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні також не заперечував проти застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, підтвердивши обставини, викладені в обвинувальному акті.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 суду пояснив, що 13 серпня 2023 року його знайомий ОСОБА_6 попросив його надати його мобільний телефон (смартфон) для встановлення застосунку від АТ «А-Банк» для оформлення кредиту, що він і зробив. Після встановлення на його, ОСОБА_3 , мобільний телефон застосунку АТ «А-Банк», ОСОБА_6 отримав кредитні гроші та зняв їх готівкою в банкоматі. Натомість, встановлений ОСОБА_6 застосунок не був видалений, у зв`язку з чим він, ОСОБА_3 , отримав через нього доступ до управління рахунком ОСОБА_6 в АТ «А-Банк». Через декілька днів, а саме 16.08.2023 року він побачив, що на рахунок ОСОБА_6 надійшли грошові кошти в розмірі 2000 грн. Він, ОСОБА_3 , не ставлячи до відома ОСОБА_6 , зняв грошові кошти, які належали останньому в сумі 2000 грн., через застосунок, який був встановлений на його мобільному телефоні. Вказані грошові кошти він витратив на власні потреби. Він мав намір повернути йому на рахунок зняті грошові кошти, в розрахунку на те, що ОСОБА_6 не помітить їх зняття, проте цього не зробив.

Судом, роз`яснені обвинуваченому наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме позбавлення його можливості оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини кримінального правопорушення, а також перевірено правильність розуміння ним цих обставин та добровільність його позиції.

З урахуванням повного визнання своє винуватості, визнання та підтвердження, обвинуваченим, всіх обставин кримінального правопорушення, викладених у обвинувальному акті, з урахуванням думок усіх учасників судового розгляду та відсутності від них заперечень, суд вважає можливим застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України та визнати недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним інкримінованих стороною обвинувачення кримінального правопорушення, обмежившись лише дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 передбаченими ст. 66 КК України, суд визнає повне визнання свої вини та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 передбачені ст. 67 КК України судом не встановлено.

Обговорюючи питання про вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним діяння, яке відносяться до категорії тяжкого злочину, данні про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, офіційно непрацевлаштований, за місцем мешкання характеризується задовільно, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим, вважає необхідним призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, яке буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових кримінальних правопорушень, звільнивши обвинуваченого від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за цим законом у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк в один рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі п.п. 3 та 4 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 додаткові обов`язки працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу); виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Зміна прокримінального мислення» для повнолітніх суб`єктів пробації».

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржено, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до судової палати по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1