Справа №336/3127/23
Пр.1-кп/336/456/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2024 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретарки судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000055 від 09.01.2023, яке надійшло до суду на підставі обвинувального акта, складеного відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Селидове Донецької області, громадянина України, який отримав середню спеціальну освіту, працевлаштований на посаді токаря 3 розряду ПрАТ "Запорізький електровозоремонтний завод", розлучений, має на утриманні малолітню дитину та батьків, інвалідності не має, адреса реєстрації відсутня, адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками скоєння кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

за участі сторін кримінального провадження: з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

08 січня 2023 року в період часу з 19-20 години до 20-15 години ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи умисел на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень, перебуваючи біля кафе «Білий ведмідь», яке знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Шевченко, б. 243-В, в ході раптово виниклого конфлікту на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тримаючи в правій руці предмет, схожий на ніж, наніс ним один удар в область живота та один удар в область грудної клітини, тим самим спричинив останньому, згідно з висновком експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР №301п від 01.03.2023 торако-абдомінальне поранення зліва: колото-різане поранення грудної клітки зліва з локалізацією рани в ділянці 6-го міжребір?я по лівій передньо-пахвинній лінії, з уламковим переломом 7-го ребра, наскрізним пораненням лівого куполу діафрагми, що проникає в черевну порожнину з пораненням передньої стінки шлунку, зі скупчення крові та згортків в лівій плевральній та черевній порожнинах, що кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя; непроникаюче колото-різане поранення грудної клітки справа з локалізацією рани в області ІІ ребра справа по середньо-ключичній лінії, кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що причинило короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення беззаперечно визнав, надав пояснення, які відповідають тим, що викладені в обвинувальному акті. Так, обвинувачений підтвердив фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема, дату, час, місце й спосіб скоєння злочину, зобов`язався відшкодувати завдану моральну шкоду в повному обсязі, визнавши позовні вимоги щодо стягнення моралної шкоди у сумі 50 000,00 гривень.

Так, у судовому засіданні ОСОБА_3 показав суду, що 08.01.2023 у час, вказаний в обвинувальному акті, приблизно о 15-16-00 годині, він прийшов до кафе «Білий медвідь», яке розташоване по вул. Шевченка у м.Запоріжжя, точної адреси не пам`ятає. Через деякий час між ним та потерпілим ОСОБА_5 відбувся конфлікт, який виник раптово. Потерпілий намагався зробити селфі за участі ОСОБА_3 на власний мобільний телефон, не отримавши на це згоди ОСОБА_3 , що зумовило нанесення обвинуваченим двох ударів потерпілому за допомогою ліктя в область щелепи ОСОБА_5 . Після цього працівники кафе виштовхали обвинуваченого на вулицю за межі закладу й конфлікт продовжився поза приміщенням.

ОСОБА_3 показав також сужу, що мав намір сісти до машини таксі, яка вже прибула. Проте, потерпілий не дозволив йому цього зробити. Взяв у руку камінь, який лежав на землі та поцілив у обвинуваченого, в область правої руки. Побачивши, що потерпілий кидає в його бік камінь, ОСОБА_3 дещо розвернувся щоб уникнути попадання в тулуб. При цьому, він зробив декілька кроків назад, та, втративши рівновагу, впав на землю. ОСОБА_5 сів на нього зверху, після чого за допомогою правої руки ОСОБА_3 дістав із сумки розкладний ніж, який є господарсько-побутовим предметом, довжина леза приблизно 8 см, із рукояттю чорного кольору.

Так, обвинуваченому здалося, що ОСОБА_5 знову взяв в руку камінь щоб вдарити його, тому наніс удар ножем спочатку в область живота (найближче місце, куди міг дістатися), потім грудної клітини ОСОБА_5 . Проте, під час нанесення другого удару, ОСОБА_3 не розумів чіткої локалізації удару. Таким чином, він наніс потерпілому два удари. Наголосив, що видимість потерпілого була для нього обмеженою внаслідок їх взаємного розташування.

Крім того, ОСОБА_3 показав, що ніж завжди носить із собою в одному із відділень сумки (барсетки). Обидва учасник конфлікта відповідно до свідчень обвнуваченого перед його початком вживали спиртні напої, перебуваючи у вказаному кафе.

Після зазначених подій, побачивши стан потерпілого, скориставшись автомобілем таксі, який був на місці події, ОСОБА_3 відвіз потерпілого до лікарні швидкої медичної допомоги, де заніс його до прийомного відділення. З метою зупинити крововтрату, він затискав ранкові отвори на тілі потерпілого. Так, ОСОБА_5 перебував у притомному стані під час його транспортування до лікарні та на час прибуття.

ОСОБА_3 підтвердив, що відшкодував потерпілому 25 000,00 гривень в рахунок компенсації завданої матеріальної шкоди. Він визнає позовні вимоги в частині стягнення з нього моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у сумі 50 000,00 гривень, на стягненні якої наполягає потерпілий під час судового провадження. Просить затвердити мирову угоду, умови якої узгоджені сторонами, про що зроблено спільну письмову заяву.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що дійсно уклав з обвинуваченим мирову угоду, відповідно, частково підтримує заявлений цивільний позов в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди у сумі 50 000,00 тисяч гривень. Крім того, під час судового засідання потерпілий підтвердив відшкодування ОСОБА_3 йому матеріальної шкоди у сумі 25 000,00 гривень. Потерпілий доповнити свідчення обвинуваченого не вважав за потрібне, висловивши згоду із показами ОСОБА_3 . Просив призначити обвинуваченому несуворе покарання, із застосуванням іспитового строку, оскільки пробачив ОСОБА_3 за скоєне.

Із застосуванням норми ч.3 ст.349 КПК України в судовому засіданні, за згодою всіх учасників судового провадження, судом не досліджувались докази щодо фактичних обставин кримінального провадження в повному обсязі, оскільки вони ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до встановленого порядку судового розгляду кримінального провадження судом здійснено допит обвинуваченого й досліджено визначений обсяг доказів, а саме, надані стороною обвинувачення письмові докази, зокрема, матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, висновок досудової доповіді, підготовленої органом пробації на підставі ухвали суду; постанови щодо речових доказів, а також цивільний позов із додатками, мировою угодою та заявою про її затвредження.

Дослідивши визначений обсяг доказів та надавши їм належну оцінку, вислухавши покази обвинуваченого, судом встановлено, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) при вище викладених обставинах повністю доведена, а його дії суд кваліфікує за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує такі обставини.

За змістом ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, діяння, передбачене ч.1 ст.121 КК України згідно зі ст.12 КК України віднесено до тяжких злочинів.

Відповідно до ст.66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, визнається активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку (матеріальної шкоди). Обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

Також суд враховує й відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за допомогою до лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не звертався, має на утриманні малолітню дитину.

Згідно з досудовою доповіддю, яка надійшла до суду від Шевченківського РВ Філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області на виконання ухвали суду від 22.11.2023, встановлено що обвинувачений проживає з батьками, які є пенсіонерами, не працевлаштований, проходить медичну комісію для офіційного працевлаштування. Розлучений, має двох доньок, з якими підтримує дружні сімейні відносини. Не виявлено проблем із самоконтролем, неадекватною поведінкою та мисленням. Мисліть чітко та раціонально. На обліках з приводу вживання алкогольних напоїв не перебуває, однак з 2019 року неодноразово оглядався лікарем-наркологом, востаннє 07.12.2023 з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання опіоїдів, канабоїдів, алкоголем, синдром залежності, повна ремісія. В оточенні обвинуваченого немає осіб, які ведуть асоціальний спосіб життя чи осіб з кримінальним минулим, тих, хто міг би вплинути на спосіб життя останнього, до оточуючих не проявляє агресії, не провокує на сварки та конфлікти. Обвинувачений усвідомлює серйозність наслідків своєї протиправної поведінки, повідомив, що вчинене ним кримінальне правопорушення відбулося за збігом певних обставин і є поодиноким випадком, готовий до змін свого життя на краще, має позитивні плани на майбутнє.

Таким чином орган пробації зробив висновки, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_3 є середнім, ризик небезпеки для суспільства оцінений як середній, тому орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (окремих осіб).

На думку органу пробації, беручи до уваги інформацію, яка певним чином характеризує особистість обвинуваченого, виправлення ОСОБА_3 можливе без позбавлення або обмеження волі та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб). У зв`язку з чим, орган пробації вважає за доцільне, у разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені ч. 1 ст. 76 КК України та додатковий обов`язок, визначений п.2 ч.3 ст.76 КК України.

За результатами розгляду справи, беручи до уваги тяжкість та фактичні обставини вчиненого правопорушення, вищенаведені чинники, форму вини та мотиви вчиненого, думку потерпілого, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі відповідно до мінімальної санкції ч.1 ст.121 КК України на строк п`ять років.

Судом не встановлено достатніх підстав для застосування при призначенні покарання положень ст.69 КК України.

За приписами ч.3 ст.75 КК України тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

На переконання суду, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, тому необхідно звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, призначивши іспитовий строк згідно зі ст.75 КК України тривалістю 3 роки, якщо протягом цього строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, а також додатковий обов`язок, визначений п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Визначене покарання є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень, тобто, відповідає меті, передбаченій ст.50 КК України, із дотриманням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання, на переконання суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Ст. 55 Конституції України закріплене право на судовий захист від протиправних посягань. Згідно з ч.1, 4, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, потерпілим ОСОБА_3 04.05.2023 скеровано до суду цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 завданої матеріальної шкоди у сумі 23 361,95 гривень та моральної шкоди у сумі 150 000,00 гривень, який на підставі ухвали суду про призначення судового розгляду від 22.11.2023 постановлено прийняти до розгляду.

11.12.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, за підписом захисника обвинуваченого (представника цивільного відповідача) адвоката ОСОБА_7 за змістом якого, стороною відповідача позов визнається частково в частині стягнення моральної шкоди у повному обсязі та частково моральної шкоди у розмірі 50 000,00 гривень.

Крім того, під час судового розгляду до суду надана мирова угода від 29.01.2024, укладена між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та заява про визнання мирової угоди, за змістом якої сторони просять винести ухвалу про визнання та затвердження мирової угоди між сторонами, закрити провадження по кримінальному провадженню в частині розгляду цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Суд наголошує, що за змістом ст.207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі. Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Мирова угода - це досягнута між сторонами в ході судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх суб`єктивні права та обов`язки.

Отже, вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд має з`ясувати чи не суперечать умови мирової угоди, зокрема, вимогам закону. Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана відповідно до її умов, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Суд, надавши правову оцінку умовам мирової угоди від 29.01.2024 вважає, що положення мирової угоди суперечать вимогам кримінального процесуального та цивільного процесуального законодавства.

Так, за змістом ч.2, 3 ст.208 ЦПК України саме ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень. Примусове виконання вироку суду щодо мирової угоди не передбачено.

Крім того, із врахуванням п.7 ч.1 ст.368 КПК України слід наголосити, що суд, саме ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку. Затвердження мирової угоди шляхом постановлення судового рішення у формі ухвали під час розгляду кримінального провадження не передбачено. Зазначене зумовлює, на переконання суду, наявність підстав для відмови у затвердженні мирової угоди.

Разом з цим, за змістом цивільного позову, внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілий ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні, переніс численні операції, медичні процедури та продовжує лікуватися й наразі. Значними зусиллями лікарів вдалося забезпечити потерпілому повернення до більш-менш нормального життя, проте навіть після виписки з лікарні останні продовжує хворіти, утримується від фізичних навантажень, приймає ліки, тобто наразі життя є обмеженим у деяких аспектах саме внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 . Зазначені обставини вплинули на стан здоров`я потерпілого, його психологічний стан, змінило повсякденний розпорядок життя. Крім того, за змістом позову, потерпілий наголошує, що внаслідок вчиненого правопорушення ним відчувається сильний емоційний стрес, у зв`язку з чим планує відвідувати консультації психолога.

Із посиланням на ст. 16, 23, 1172, 1187 ЦК України, ст.128 КПК України, потерпілий (цивільний позивач) у судовому засіданні просить задовольнити позовні вимоги частково, а саме в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди у розмірі 50 000,00 гривень. Потерпілий наголосив, що матеріальна шкода у сумі 25 000,00 гривень відшкодована під час судового розгляду кримінального провадження, а позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 100 000,00 гривень просить не розглядати.

Так, судом враховується добровільне відшкодування завданої майнової шкоди потерпілому з боку обвинуваченого у сумі 25 000,00 під час провадження справи у суді, що визнається сторонами.

Крім того, цивільний відповідач ОСОБА_3 визнав заявлені й уточнені у судовому засіданні під час розгляду справи позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди в повному обсязі (у сумі 50 000,00 гривень).

Дослідивши зміст позовних вимог, суд приходить до таких висновків.

За змістом ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Вказані обставини можуть бути елементами складу відповідних злочинів, а також впливати на визначення міри відповідальності винної особи.

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

При розгляді цієї вимоги суд також застосовує норму ч.1 ст.1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

У відповідності ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Судом визнається доведеним, що внаслідок скоєння обвинуваченим злочину цивільному позивачу спричинені моральні страждання, яких він зазнав у зв`язку із душевними хвилюваннями.

Положеннями п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), а відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Так, згідно зі ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

На підставі наведеного суд приймає визнання позову відповідачем, адже таке визнання не суперечить встановленим фактичним обставинам справи та вимогам розумності щодо морального відшкодування завданих страждань. Тому суд вважає позовні вимоги про стягнення моральної шкоди такими, що підлягають повному задоволенню у сумі 50 000,00 гривень у спосіб їх стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 . Вказана сума, на переконання суду, цілком відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості відносно пережитих емоційних хвилювань та наслідків кримінального правопорушення, що призвели до вимушеної тимчасової зміни звичного способу життя.

У питанні щодо моральної шкоди суд враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 7 квітня 2020 року у справі № 572/3209/17, провадження № 51-6448км19, згідно з якою законом установлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Натомість цивільний позов ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди у сумі 100 000,00 гривень (від вимог про стягнення якої потерпілий відмовився та просив не розглядати) підлягає залишенню без розгляду з підстав, передбачених п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_8 під час досудового розслідування запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили підлягає скасуванню.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування й судового розгляду, що підлягають вирішенню судом, не застосовувались; процесуальні витрати відсутні.

Суд вважає за необхідне вирішити питання щодо речових доказів по справі з урахуванням положень ст.100 КПК України та з`ясувавши думку учасників кримінального провадження щодо їх долі.

Керуючись ст. 91, 100, 127-129, 349, 368-371, 373-374, 376, 392, 394, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

У відповідності до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину, а також виконає обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України:

- періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Додатково покласти на ОСОБА_3 обов`язок, передбачений п.2 ч.3 ст.76 КК України:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_3 під час досудового розслідування, у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили скасувати.

Відмовити у затвердженні мирової угоди, укладеної 29.01.2024 між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди у сумі 50 000,00 гривень задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , місце фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 , завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення моральну шкоду у сумі 50 000,00 гривень (п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок).

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди у сумі 23 361,95 гривень та моральної шкоди у сумі 100 000,00 гривень залишити без розгляду.

Речові докази розкладний ніж зі слідами РБК, зразки крові ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , упаковані до полімерного пакету; змиви з обох долонь і кистей рук ОСОБА_3 , які передані до камери схову речових доказів відділу поліції №3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області, - знищити (квитанція №127).

Речові докази куртку, джинси синього кольору із ременем чорного кольору зі слідами РБК, термобілизну чорного кольору, кофту бордового кольору зі слідами РБК з механічними пошкодженнями, майку сірого кольору зі слідами РБК з механічними пошкодженнями, труси сірого кольору, шкарпетки, упаковані до полімерного пакету, - знищити (квитанція №128).

Речові докази - кросівки чорного кольору - залишити ОСОБА_5 за приналежністю.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 цього Кодексу.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити, що обвинувачений, захисник, потерпілий мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Відповідно до ч.15 ст.615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку проголосити його резолютивну частину з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1