Справа № 182/5089/23
Провадження № 1-кп/0182/641/2024
У Х В А Л А

Іменем України

16.01.2024 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000885 від 27.07.2023 року стосовно ОСОБА_3 за правовою кваліфікацією ч.2 ст.121 КК України, -

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ( в режимі відео конференції) ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових за №0000885 27.07.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 за правовою кваліфікацією ч.2 ст.121 КК України. Стосовно обвинуваченого у кримінальному провадженні обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 16 січня 2024 року..

Потерпіла ОСОБА_6 в судове не з`явилась.

В судовому засіданні прокурор повторно звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого на строк не більше двох місяців, посилаючись на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме ризику переховування від суду, оскільки у разі доведеності його вини йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 не заперечували проти клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою.

Заслухавши доводи прокурора, сторони захисту, дослідивши наявні матеріали провадження, вважаю, що клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню з наступних підстав.

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, не зважаючи на існування презумпції не винуватості, переважує інтереси забезпечення права на особисту свободу (наприклад, рішення ЄСПЛ „Нечипорук і Йонкало проти України від 21.07.2011, „Осаковський проти України від 17.07.2014 та ін).

У справі "Москаленко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що «органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує».

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є не лише наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, що дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, на які в даному випадку вказав прокурор. Суд враховує такі ризики, як можливість ухилитися від суду, оскільки ОСОБА_3 позбавив життя свою дружину, вчинивши цей злочин за місцем свого постійного мешкання, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Після чого проявив неадекватну поведінку по відношенню до сусідів, демонструючи свою фізичну перевагу та висловлюючи можливість застосування фізичної сили. Свідками у справі є особи, з якими обвинувачений особисто знайомий, зокрема потерпілою є його теща, яка є близьким родичем, і йому відоме місце проживання потерпілої і свідків у кримінальному провадженні. А поведінка обвинуваченого після вчинення злочину і обставини вчинення злочину, встановлені під час досудового розслідування, вказують на можливість застосування такого насильства як можливість впливу на свідків і потерпілу, з метою спонукати їх до зміни показів. Злочин, який інкримінується обвинуваченому, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином і, у разі доведеності його провини у вчиненні зазначеного злочину, йому може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, що є свідомим для обвинуваченого і що може спонукати його також до ухилення від суду в подальшому.

Крім того, ОСОБА_3 на момент вчинення злочину був мобілізованою особою до лав ЗСУ і, враховуючи наявність в країні військового стану, обвинувачений зможе безперешкодно ухилитися від явки до суду в подальшому, що унеможливить розгляд справи по суті. Враховуючи викладене, тримання обвинуваченого під вартою на даній стадії судового розгляду є дієвим запобіжним заходом, який гарантуватиме його належну процесуальну поведінку.

Розмір застави стосовно обвинуваченого не визначався і підстави для його визначення на теперішній час вістуні.

Керуючись ст.ст. 314, 315, 316 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше двох місяців, тобто до 15 березня 2024 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_3 та направити начальнику ДУВП (4) для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 17.01.2024 року о 09.30 год.

Суддя: ОСОБА_1