н/п 1-кс/953/1615/24
"27" лютого 2024 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
встановив :
26.02.2024 до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене із прокурором першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , в якому сторона обвинувачення просить накласти арешт у вигляді заборони права на відчуження на належне майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: транспортний засіб - легковий марки «CHEVROLET CAPTIVA» д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ; транспортний засіб причіп марки «КРД 050125» д.н.з. НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .
ОСОБА_5 діючи умисно, із корисливих мотивів, з метою особистого збагачення протиправним шляхом, повідомив останньому, що завдяки його особистим зв`язкам з посадовими особами ВЛК, ТЦК та СП, він може вирішити питання щодо отримання документів про непридатність до військової служби з подальшим виключенням з обліку військовозобов`язаних.
Після чого, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел зазначив ОСОБА_6 що вказане рішення посадовими особами ВЛК, ТЦК та СП будуть прийняти лише за умови надання йому грошових коштів загальною сумою 5000 доларів США.
25.10.2023 приблизно о 12:30 ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, перебуваючи поблизу супермаркету «АТБ», що розташований по вул. Москалівська в м. Харкові, підтвердив ОСОБА_6 свої вимоги про надання неправомірної вигоди у сумі 5000 доларів США, з яких 30 % від зазначеної суми грошових коштів особисто йому, а 70 % для передачі іншій особі, особистість якої ОСОБА_5 не вказав, для реалізації його умислу, спрямованого за здійснення впливу на прийняття рішення службовими особами ВЛК, ТЦК та СП.
ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що без надання ОСОБА_5 , вказаної суми неправомірної вигоди відповідні рішення ВЛК, а також ТЦК та СП прийняті не будуть, вимушений був погодились на протиправну пропозицію ОСОБА_5 .
Таким чином ОСОБА_5 створив умови, при яких ОСОБА_6 вимушений був погодитись на вимогу ОСОБА_5 про надання останньому неправомірної вигоди у сумі 5000 доларів США за здійснення ним впливу на посадових осіб ВЛК, а також ТЦК та СП щодо прийняття відповідного рішення.
Розуміючи незаконність зазначених вимог, 27.10.2023 ОСОБА_6 звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів та почав діяти під їхнім контролем, з метою викриття злочинної діяльності ОСОБА_5
На вказану вимогу ОСОБА_6 повідомив, що грошових коштів у нього не має та пояснив що надасть зазначену суму пізніше, на що ОСОБА_5 погодився.
Відповідно до примітки до ст. 369-2 КК України, члени ВЛК ТЦК та СП під час прийняття рішення про непридатність до військової служби, а також службові особи ТЦК та СП під час прийняття рішення про виключення особи з обліку військовозобов`язаних є особами уповноваженими на виконання функцій держави.
Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, тобто в одержанні неправомірної вигоди для себе за обіцянку здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.
24.11.2023 о 18:28 год. у порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_5 та цього ж дня останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.
Санкція ч.3 ст.369-2 КК України передбачає позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.
Досудовим розслідуванням встановлено що у власності підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мається транспортний засіб - легковий марки «CHEVROLET CAPTIVA» д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та транспортний засіб причіп марки «КРД 050125» д.н.з. НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .
Сторона обвинувачення зазначає, що метою арешту рухомого майна підозрюваного ОСОБА_5 являється одним із засобів забезпечення кримінального провадження та з урахуванням того, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369-2 КПК України, санкція якої передбачає можливу конфіскацію майна підозрюваного, слідство, враховуючи положення ст.170 КПК України, вважає за необхідне накласти арешт на вказане рухоме майно, що належить на праві власності підозрюваному з метою забезпечення можливої конфіскації майна.
В судове засідання слідчий не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду клопотання.
Майно, яке не було тимчасово вилучене, власником може бути відчужене, з метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, дане клопотання розглядається слідчим суддею без повідомлення підозрюваного ОСОБА_5 .
24.11.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України (а.с. 6-10).
Санкція ч. 3 ст. 369-2 КК України, передбачає позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.
Згідно реєстраційних карток ТЗ, у власності підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мається транспортний засіб - легковий марки «CHEVROLET CAPTIVA» д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та транспортний засіб причіп марки «КРД 050125» д.н.з. НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (а.с. 11, 12).
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
За змістом ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання, оскільки слідчий довів наявність підстав вважати, що вчинено кримінальне правопорушення, накладання арешту на вказане у клопотанні майно підозрюваного забезпечить можливу конфіскацію майна у даному кримінальному провадженні, враховуючи санкцію ч. 3 ст. 369-2 КК України.
Захід забезпечення у вигляді арешту майна підозрюваного, шляхом заборони відчуження вказаного майна, належного підозрюваному, відповідає завданням кримінального провадження.
Слідчий суддя вважає розумним та співрозмірним обмеження права власності підозрюваного ОСОБА_5 завданням кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України,
Клопотання слідчого про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: транспортний засіб - легковий марки «CHEVROLET CAPTIVA» д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ; транспортний засіб причіп марки «КРД 050125» д.н.з. НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , шляхом заборони права на відчуження зазначеним майном до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним ОСОБА_5 в той же строк, але з моменту отримання ним копії ухвали суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1