Справа № 369/8468/22
Провадження № 1-кп/369/898/24
В И Р О К

іменем України

30.01.24 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілих ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

захисника ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002227 від 12 липня 2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ірпінь Київської області, українця, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, офіційно не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України визнається таким, що судимості не має,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дрогобич Львівської області, українця, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, працює не офіційно, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України визнається таким, що судимості не має,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05:30 год. 24 лютого 2022 року на території України на 30 днів введено воєнний стан, який неодноразово було продовжено, останній раз, Указом Президента України № 341/2022 від 17 травня 2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» та продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05:30 год. 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Органом досудового розслідування ОСОБА_12 та ОСОБА_13 обвинувачується у тому, що період часу з 16 березня по 21 квітня 2022 року (більш точної дати та часу не встановлено), тобто в умовах воєнного стану ОСОБА_12 спільно з ОСОБА_13 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, пересвідчившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, перебуваючи на території складського приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ФОП « ОСОБА_10 », таємно викрали належне потерпілому ОСОБА_10 майно, а саме: дошку дубову 53 мм, сиру об`ємом 0,900 куб.м., дошку дубову 20 мм, суху об`ємом 0,800 куб.м., дошку паркетну (різнобій) об`ємом 65,000 кв.м., дошку паркетну 180 мм на фанері об`ємом 17,500 кв.м., дошку паркетну 220 мм на фанері об`ємом 11,600 кв.м., яке, утримуючи при собі, із місця вчинення злочину зникли, викраденим майном розпорядились на власний розсуд, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_10 матеріальних збитків, розмір яких відповідно до висновку експерта 2116/22 від 15.08.2022 року становить 66 070 грн.

Крім того, 07 квітня 2022 року (більш точного часу не встановлено), тобто в умовах воєнного стану ОСОБА_12 , повторно, маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, проник до складського приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ФОП « ОСОБА_10 », звідки таємно викрав належний потерпілому ОСОБА_9 меблевий сейф Safetronics NTL 20М., який, утримуючи при собі, з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на суму 3 072 грн, згідно з висновком експерта №2116/22 від 15.08.2022 року.

Поряд з цим, на початку липня 2022 року (більш точної дати та часу не встановлено), тобто в умовах воєнного стану ОСОБА_12 спільно з ОСОБА_13 , повторно, маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, пересвідчившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, проникли до складського приміщення яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ФОП « ОСОБА_10 », звідки таємно викрали належне потерпілому ОСОБА_10 , майно, а саме: брикети паливні 1,000 т. В подальшому ОСОБА_12 разом з ОСОБА_13 , утримуючи при собі викрадене майно, із місця вчинення злочину зникли, викраденим майном розпорядились на власний розсуд, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_10 матеріального збитку, що згідно з висновком експерта №2116/22 від 15.08.2022 року становить 5 500 грн.

Таким чином, ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану; таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинену в умовах воєнного стану.

Таким чином, ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 свою винуватість у вчинені епізодів викрадення дошки та паливних брикетів визнали повністю та додали, що за вказаних в обвинувальному акті обставин дійсно вчинили ці кримінальні правопорушення. Зазначили, що за вчинене їм соромно, про вчинене дуже жалкують, щиро розкаюються.

При цьому обвинувачений ОСОБА_12 додав, що тоді мав місце збіг тяжких обставин, це був початок війни потерпілий ОСОБА_10 виїхав за кордон, він в нього працював на кінній фермі охоронцем, гроші йому потерпілий-роботодавець не платив, йому потрібно було чимось топити грубу, тому він й вирішив в рахунок своєї зарплати взяти зі складу дошку і брикети. Тоді вони разом з ОСОБА_13 , який в нього проживав та допомагав по господарству допомогти перевезли дошку і брикет. В подальшому працівники поліції частини викраденої дошки і паркету вилучили за місцем його проживання.

Водночас про причетність до викрадення сейфу потерпілого ОСОБА_9 обвинувачений ОСОБА_12 заперечував, наполягав, що до того не причетний. Сейф йому ніхто, в тому числі ОСОБА_13 не передавав, як про це вказують у своїх показаннях свідки подружжя ОСОБА_15 . Причини таких показань йому не відомі. З огляду на це цивільний позов представника потерпілого в інтересах потерпілого ОСОБА_9 не визнає повністю.

Аналогічні показання суду надав допитаний обвинувачений ОСОБА_13 крім того, обвинувачений ОСОБА_13 у суді засвідчив, що ніякого сейфа не бачив і не розуміє про що йдеться. В один із днів він дійсно приходив разом із подружжям ОСОБА_15 на руїни магазину, хотів їм показати результати обстрілів. Однак вони лише подивилися і пішли. Ніхто нічого не знаходив і йому не передавав.

Обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 завіряли суд, що подібного більше не вчинятимуть.

Цивільний позов представника потерпілого обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 визнали в частині викрадення брикетів, а саме на суму 5500 грн.

Обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в судових дебатах та під час проголошення останнього слова щиро розкаялися по епізоду викрадення дошки та паливних брикетів, просили суд суворо їх не карати та просили вибачення у потерпілого.

Прокурор в судових дебатах просив визнати винуватими обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень і призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років кожному відповідно та на підставі ст. 75 КК України звільнити їх від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Цивільні позови подані представником потерпілих ОСОБА_10 задовольнити, ОСОБА_9 залишити без розгляду, враховуючи заяву останнього. Вирішити питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

Представник потерпілого ОСОБА_11 просив визнати обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 винуватими в інкримінованих кримінальних правопорушеннях та призначити покарання на розсуд суду. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 просив залишити без розгляду про що подав відповідну заяву, а цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задовольнити у повному обсязі.

Захисник ОСОБА_14 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 просив суворо не карати його підзахисних та по епізоду, де вони щиро покаялись, а саме викрадення дошки і паливних брикетів призначити мінімальне покарання з подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням. По епізоду з сейфом просив виправдати обвинуваченого ОСОБА_12 , у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим. Цивільний позов представника потерпілого в інтересах потерпілого ОСОБА_9 просив залишити без розгляду, а цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково, в тій частині, в якій обвинувачені визнали свою винуватість, тобто в частині викрадення брикетів, а саме на суму 5500 грн.

При цьому, захисник в ході судового розгляду заявив клопотання про визнання усіх доказів недопустимими, оскільки в порушення вимог ст. 290 КПК України стороною обвинувачення не здійснено відкриття матеріалів кримінального провадження, протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування є формальним, не підтверджує факт надання доступу до цих матеріалів і не містить переліку таких матеріалів.

Крім того, захисник просив визнати недопустимим доказом «Інвентаризаційний опис» від 30 червня 2022 року, так як на його думку порушено порядок збирання доказів, оскільки в матеріалах справи відсутнє підтвердження способу його отримання, будь-які слідчі дії для цього не проводились, даний опис не випробовувався від ОСОБА_10 та ним не надавався у встановленому законом порядку.

Також, захисник просив визнати недопустимим доказом протоколи огляду місця події від 19 липня 2022 року, додатки до нього та вилучені дерев`яні дошки в кількості 166 шт. і паливні брикети в кількості 55 шт., вказуючи, що ухвали слідчого судді на проведення огляду місця події матеріали провадження не містять, у тому числі добровільної згоди володільця, під виглядом огляду земельної ділянки за адресою: с. Михайлівка-Рубежівка вул. Хутірська територія водосховища, а також домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , фактично було проведено обшук конкретного приміщення господарського призначення, а також звертав увагу на ряд процесуальних порушень при складанні цього протоколу.

Крім того, просив визнати недопустимими доказами протоколи пред`явлення ОСОБА_12 для впізнання за фотознімками від 15.08.2022 року за участю свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та свідка ОСОБА_18 від 13.08.2022 року, а також протокол пред`явлення ОСОБА_13 для впізнання за фотознімками від 13.08.2022 року за участю свідка ОСОБА_18 , у зв`язку з порушеннями вимог ст. 228 та ст. 104 КПК України, у тому числі виправленням в протоколі.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_12 на його підприємстві працював охоронцем, а ОСОБА_13 був його помічником. З потерпілим ОСОБА_10 вони партнери по бізнесу. Коли почалася війна, вони працювали на базі вдома, де є будинок, а на першому поверсі міні-маркет. 16.03.2021 року була повна комендантська година, він був на другому поверсі, а в магазині нікого. Прилетів град в будинок, їх завалило, а згодом він витяг дружину. Все, що було в будинку, завалилося, там були всі речі та цінності. В одній із кімнат був сейф із грошима. Але коли влучив снаряд у будинок, то все обвалилося. До 16.03.2022 року постійно бігали в підвал і він постійно хапав кошти, коли йшов у підвал. Сейф знаходився в шафі. В магазині працювала продавчиня та її чоловік. Згодом ОСОБА_13 приніс йому годинник, сказавши, що знайшов його біля будинку. Потім обвинувачені принесли телевізор. Ті, хто працювали в магазині ( ОСОБА_19 та ОСОБА_20 ), знайшли сейф і віддали ОСОБА_13 , який віддав сейф ОСОБА_12 і в результаті сейф зник. Доступ до сейфу мав він, дружина і син. Територія, на якій знаходиться готель і магазин, промислова, вона належить ОСОБА_10 . Останній здав її йому в оренду, там знаходився кінний клуб. На той момент всі втекли, нічого не охоронялося, хоча територія огороджена. Коли був вибух, то двері магазину вилетіли на вулицю, вікна також. Дівчина, яка працювала з кіньми, сказала, що ще влітку ОСОБА_12 та ОСОБА_13 лазили туди, щоб брати алкоголь. Дзюби не проживали в будинку постійно. Після вибуху приходили на територію, для чого не відомо. Він змусив їх, щоб вони повернули йому його речі, які знайшли на руїнах після вибуху. Вони принесли кросівки та Керхер. Із заявами на подружжя ОСОБА_15 не звертався. Дзюби розказували йому, що вони зайшли в зруйнований будинок, знайшли сейф і віддали ОСОБА_12 і ОСОБА_13 . Він їх не уповноважував шукати речі. Люди із села розповіли йому про розмови Дзюбів про сейф. Він постійно після вибуху був у тому зруйнованому будинку, нікуди не виїжджав. Але й сейфу не шукав, оскільки боявся. ОСОБА_12 з самого початку залишив пост і втік. Він залишився один із двома конюхами. Доступ на територію був у всіх, охоронців не було. З`явився ОСОБА_12 приблизно 03.04.2022 року. Заявлений до обвинуваченого ОСОБА_12 цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди на суму 3072 грн та моральної шкоди на суму 10000 грн просив задовольнити в повному обсязі, стосовно розміру покарання обвинуваченим поклався на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_10 суду пояснив, що на момент вчинення правопорушення в Україні не проживав. Знає, що ОСОБА_12 охоронець вказаної території, а ОСОБА_13 його помічник на його ж умовах. ОСОБА_9 його партнер по бізнесу. Коли він сказав ОСОБА_15 , що справа передається в поліцію, той одразу зізнався, що ходив у підвал будинку, де жив ОСОБА_9 . Дзюби могли туди потрапити без ОСОБА_12 , оскільки на територію існує один в`їзд та два входи. ОСОБА_12 повинен знати все, що приходить і виходить із бази, оскільки це відбувалося завжди з дозволу ОСОБА_12 чи ОСОБА_13 . Такий порядок був до прильоту в будинок і після тих подій. Там не все завалилося, перекриття на пів будинку впали. Вхід до магазину можливий з дому, а потім у підвал. Він зустрічався із ОСОБА_17 і той сказав, що сейф передав ОСОБА_13 , а той ОСОБА_12 . Саме ОСОБА_12 замовив, щоб знайшли сейф.

Щодо інших речей, то він може повідомити, що дошка в одному із приміщень була запакована і описана. А коли у квітні 2022 року він повернуся в Україну, то дошка зникла. Про це повідомив ОСОБА_21 . Йому також розповіли, що двоє співробітників вантажили дошки у вантажівку і завезли в Рубежівку. Про брикети також розповіли, що їх забрав ОСОБА_12 , бо вони знаходилися в окремому приміщенні, а ключі були лише в охорони. Дошка зберігалася в закритому складі. По всій території є відеонагляд і є свідки тих подій. Відео не збереглося, бо сплив термін. Частину дошки повернули, а брикети так і не знайшлися. Ті, хто працював з брикетами, дошками, робили інвентаризацію. Про причетність до вказаних подій ОСОБА_12 знає зі слів співробітників ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , яким ОСОБА_12 сам сказав, що вивозить дошку з дозволу ОСОБА_10 . Він такого дозволу не надавав. Заявлений до обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди на суму 71570 грн та моральної шкоди на суму 10000 грн просив задовольнити в повному обсязі, стосовно розміру покарання обвинуваченим поклався на розсуд суду.

Допитаний свідок ОСОБА_17 суду дав свідчення про те, що знайомий із ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . У квітні 2022 року знімав квартиру і проживав по АДРЕСА_3 . Його із дружиною ОСОБА_16 покликав ОСОБА_13 в магазин пошукати пиво. Всі разом вони зайшли туди. Магазин був зруйнований. ОСОБА_13 повів їх через чорний вхід, хоча є центральний вхід біля дороги, але він був зруйнований. Потім до них прийшов ОСОБА_12 . Сказав, що, якщо знайдете сейф власника, то про це слід сказати йому ( ОСОБА_12 ). Свідок у магазині пішов шукати пиво, а знайшов під плитою сейф, передав його ОСОБА_13 , а той - ОСОБА_12 . Сейф був металевий, закритий. ОСОБА_12 його забрав і пішов. Потім вони знайшли пиво, випили та розійшлися. Через тиждень-два про сейф запитав ОСОБА_10 і він йому розповів все вищенаведене.

Свідок ОСОБА_16 суду надала показання, що працює в магазині міні-маркеті. Дружина ОСОБА_12 також працює в цьому магазині, тому вона знайома і з нею та із ОСОБА_12 , який працював на цьому ж підприємстві охоронцем. Знає також, що сейф був викрадений, а потім його знайшли і передали ОСОБА_12 07.04.2022 року приблизно о 18-00 вони із чоловіком були на конефермі, а потім зайшли подивитися в магазин. З ними також був ОСОБА_13 . Хотіли там знайти пиво. Заходили через ворота. З вулиці в магазин не зайти, оскільки там впала плита. Двері магазину були відчинені, речі розкидані, зверху була квартира, але вона зруйнована. Її чоловік ОСОБА_17 знайшов сейф маленький, сірого кольору. Вони віддали цю знахідку ОСОБА_13 , а той ОСОБА_12 .

Суд звертає увагу, що з урахуванням думки сторін кримінального провадження виклик свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_24 припинено, оскільки обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , визнали свою винуватість по епізоду викрадення дошки та брикетів.

Окрім того, під час судового розгляду судом безпосередньо досліджено наступні докази сторони обвинувачення, які містяться в даних:

- витягу з Єдиного реєстру досудового розслідування (далі ЄРДР) № 0002227 від 12 липня 2022 року, згідно з яким в період часу з 16 березня 2022 року по 21 квітня 2022 року за адресою: АДРЕСА_2 , невстановлені досудовим розслідуванням особи таємно викрали матеріальні цінності з виробничої бази (ЖЕО № 4728) (а.п. 139 т.1);

- протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 11 липня 2022 року за заявою ОСОБА_10 , в якій він просить вжити заходи щодо ОСОБА_12 , який із залученням інших осіб під час військових дій викрав матеріальні цінності з його виробничої бази за адресою: АДРЕСА_4 в період часу з 16.03.2022 та 21.04.2022 року (а.п. 143-144 т. 1);

- інвентаризаційному описі від 30 червня 2022 року за підписом ОСОБА_10 (а.п. 146 т.1);

- протоколі огляду місця події від 19 липня 2022 року, згідно з яким об`єктом огляду є земельна ділянка розміром 0,5 га розташована за адресою: Київська область Бучанський район, с. Михайлівка-Рубежівка вул. Хутірська територія водосховища. Вказана територія облаштована огорожею темного кольору та частково дерев`яними брусами та дошками, вхід здійснюється шляхом вільного доступу, оскільки відсутні ворота. Безпосереднім об`єктом огляду є частина вищевказаної земельної ділянки та знаходиться від в`їзду праворуч. На вказаній ділянці розташований господарський вагон металевого походження сірого кольору, який не зачиняється у вільному доступі. У зазначеному вагоні господарському приміщенні на землі від входу на відстані до 2-х метрів у дальньому куті ліворуч лежать дошки одна на одній у кількості 166 шт., дерев`яного походження паркетні, з яких: дошки «паркет масив дубовий» - 43 шт., середня ширина 160 мм, середня довжина 2м, об`єм 13 м?, «дошки паркет на фанері дубовий» 123 шт., середня ширина 190 мм, середня довжина 2,5 м, об`єм 53 м?, вказані дошки вилучено та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_25 , з додатком до протоколу огляду ОМП (а.п. 148-150, 151 т. 1);

- протоколі огляду місця події від 19 липня 2022 року за участю ОСОБА_12 , згідно з яким об`єктом огляду є домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане домоволодіння є земельною ділянкою облаштованою огорожею сірого кольору та ворітьми темного кольору. На вказаній земельній ділянці знаходиться двоповерховий житловий будинок, альтанка та господарські приміщення. Вхід до домоволодіння здійснюється на підставі добровільної згоди, шляхом вільного доступу через вхідні ворота. Безпосереднім об`єктом огляду є господарське приміщення розташоване прямо від воріт вхідних на відстані до 15 м. Господарське приміщення є дерев`яною коробкою, розміром 2,5 м у висоту до 3 м у довжину до 1,5 м у ширину облаштована дверима, які відчинені. У вказаному господарському приміщенні перед входом всередині на землі брикети в кількості 55 шт., із яких 10 цілих та 45 кусків. Брикет розміром до 35 см у висоту та діаметр близько 5 см. Куски брикети розміром від 5 до 10 см. Крім того, в господарському приміщенні знаходяться інші господарські речі та будівельні матеріали. Зазначені брикети в кількості 55 шт., із яких 10 цілих брикетів та 45 кусків розміром (довжиною) від 5 до 20 см, вилучено та передано на відповідальне зберігання, з додатком (а.п.155-157, 158);

- витягу з ЄРДР № 0002533 від 12 серпня 2022 року, згідно з яким зареєстровано розслідування кримінального провадження № 0002227 від 11 липня 2022 року щодо викрадення меблевого сейфу ОСОБА_26 (а.п. 161 т. 1);

- протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 12 серпня 2022 року за заявою ОСОБА_9 , відповідно до якої за час військових дій на території с. Личанка за місцем власного проживання виявив відсутність металевого сейфу, в якому знаходились грошові кошти (а.п. 166 т.1);

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 серпня 2022 року за участі свідка ОСОБА_17 , останній впізнав особу, яка зображена на фотознімках під № 1, згідно з довідкою до протоколу впізнання під №1 зображений ОСОБА_12 (а.п. 168-169, 170 т. 1);

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 серпня 2022 року за участі свідка ОСОБА_16 , остання впізнала особу, яка зображена на фотознімках під №1, згідно з довідкою до протоколу впізнання під №1 зображений ОСОБА_12 (а.п. 171-172, 173 т. 1);

- витягу з ЄРДР № 0002533 від 12 серпня 2022 року, згідно з яким зареєстроване кримінального провадження № 0002227 від 11 липня 2022 року (а.п. 174 т. 1);

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13 серпня 2022 року за участі свідка ОСОБА_18 , останній впізнав особу, яка зображена на фотознімках під №1, згідно з довідкою до протоколу впізнання під №1 зображений ОСОБА_12 (а.п. 179-180, 181 т. 1);

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13 серпня 2022 року за участі свідка ОСОБА_18 , останній впізнав особу, яка зображена на фотознімках під №4, згідно з довідкою до протоколу впізнання під № 4 зображений ОСОБА_13 (а.п. 182-183, 184 т. 1);

- висновку експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи від 15 серпня 2022 року №2116/22 (а.п. 206-210 т.1).

Суд, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед інших обставин, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Стаття 92 КПК України покладає обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно зі статтею 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У відповідності до положень ст. 62 Конституції України, п. 18 Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» винність особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна правова конструкція закріплена й у ч. 4 ст. 17 КПК України.

Згідно з ч. 2 та ч. 4 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

Зі змісту ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України вбачається, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (п. 45) випливає, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 12 червня 2018 року у справі № 712/13361/15).

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к).

У відповідності до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12-рп/2011від 20.10.2011р. визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства.

Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно зі ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Як, вбачається зі змісту обвинувального акту, органами досудового розслідування ОСОБА_12 та ОСОБА_13 обвинувачуються у вчиненні відповідно трьох епізодів та двох епізодів викрадення чужого майна за ч. 4 ст. 185 КК України.

Диспозицією норми даного кримінального правопорушення визначено, що відповідальність за вказаною статтею настає за таємне викрадення чужого майна (крадіжка). Вказаний злочин має матеріальний склад, тому обов`язковими ознаками є позитивна матеріальна шкода, спричинена власнику викраденого майна, яка визначається його вартістю, а також причиновий зв`язок між цією шкодою і таємним викраденням.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06 листопада 2009 року, розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення злочину, визначається лише вартістю цього майна, яке виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи.

Зазначені положення спрямовані насамперед на забезпечення: правильності кваліфікації кримінального правопорушення (за умови, що розмір шкоди є ознакою складу злочину або кваліфікуючою ознакою); повноти досудового розслідування (оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, є обставинами, що підлягають доказуванню); достовірності інформації, яка відображується в підсумкових рішеннях стадії досудового розслідування (згідно з п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити відомості про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням).

Під час судового розгляду встановлено, що предметом кримінального правопорушення, є об`єктом посягання в розумінні ст. 185 КК України майно, яке має цінність і є чужим, є дошки різної якості та паливні брикети, в умисному таємному викраденні яких обвинувачуються ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

При цьому, речовими доказами у кримінальному провадженні визнано вилучені в ході огляду місця події брикети паливні у кількості 55 штук, з яких 10 цілих брикетів та 45 частин від брикетів (а.п. 159 т. 1), дошки в кількості 166 шт. серед яких: дошки «паркет масив дубовий» - 43 шт. шириною 160 мм, дошку «паркет на фанері дубовий» - 123 шт., 180 мм на фанері об`ємом 53 кв. м., (а.п. 152 т. 1), які передано під розписку на відповідальне зберігання ОСОБА_27 .

Згідно з розпискою ОСОБА_27 від 19.07.22 року він отримав на відповідальне зберігання паркет масив 43 шт./13 м? та паркет на фанері дубовий 188 шт./53 м? (а.п. 153 т.1), а також брикети в кількості 10 шт. та 45 кусків різного розміру від 5 до 20 см (а.п. 160 т. 1).

Разом з тим, безпосередньо досліджені в ході судового розгляду процесуальні джерела доказів не дають підстави суду поза розумним сумнівом дійти висновку, що кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Так, попри те, що обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 визнали свою винуватість у таємному викрадені вказаних вище речей ОСОБА_10 , сукупність інших доказів у даному кримінальному провадженні містить вади/порушення процесуальної форми щодо доведення інших обставин, що становлять предмет доказування.

Зокрема, і про це вже згадувалося вище, що таємне викрадення чужого майна є злочином із матеріальним складом, а отже, встановлення розміру спричиненої шкоди окрім положень п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, є вирішальним для інкримінування даного складу кримінального правопорушення. При цьому процесуальні джерела доказів таких даних повинні відповідати критерію належності та допустимості.

Водночас, розмір завданої шкоди за вказаними епізодами злочинної діяльності, інкримінованими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , визначено на підставі інвентаризаційного опису від 30 червня 2022 року за підписом ОСОБА_10 .

У клопотанні захисник ОСОБА_14 просить визнати такі дані недопустимими доказами з огляду на порушення порядку їх отримання та відкриття стороною обвинувачення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що станом на момент закінчення досудового розслідування та виконання вимог ст. 290 КПК України такий документ обвинуваченим не пред`являвся для ознайомлення, оскільки протокол надання доступу до матеріалів досудового розслідування ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не містить про це жодної інформації, що є неприпустимим (а.п. 117, 118 т. 1).

Відповідно до ч. 12 ст. 290 КПК України якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

На підставі наведеного суд констатує, що дані інвентаризаційного опису є недопустимим доказом, а з урахуванням того, що це єдине джерело інформації щодо розміру заподіяної потерпілому ОСОБА_10 шкоди, відповідно відсутній і склад кримінального правопорушення, що інкриміновано обвинуваченим.

Водночас суд не погоджується з доводами захисника ОСОБА_14 у ряді клопотань про визнання недопустимими окремих доказів у даному кримінальному провадженні. Зокрема, твердження про недопустимість даних протоколів впізнання свідком ОСОБА_18 обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за фотознімками, як осіб, які завантажували і вивозили дошки та брикети, є необґрунтованими, оскільки посилання на те, що у вказаному процесуальному документі відсутня інформація про те, за якими ознаками свідок впізнав обвинувачених, не відповідає дійсності. А саме, у змісті наведених протоколів свідок ОСОБА_18 впізнав обвинувачених за фотознімками за формою голови, обличчя, сивим волоссям, короткою зачіскою, великим носом й тонкими губами, а щодо зовнішності ОСОБА_12 вказав на родинку над губою.

Окрім того, виправлення у протоколах впізнання свідком ОСОБА_16 за фотознімками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які на думку адвоката є ознакою втручання у достовірність документа, а відтак визначають недопустимість його даних, суд розцінює як технічні недоліки процесуального документу. Так, виправлення службового звання (капітан чи ст. лейтенат) автора складання цього документу не є істотним порушенням вимог процесуальної форми, що впиває на допустимість доказів.

Поряд з цим, суд звертає увагу на процесуальні порушення, які мали місце під час досудового розслідування при проведенні уповноваженими особами процесуальних дій та складенні процесуальних документів про які наголошував захисник обвинувачених та які суд вважає істотними.

Так, матеріали провадження всупереч вимог ст. 237 КПК України не містять ухвал слідчого судді на проведення огляду місця події від 19 липня 2022 року за адресою: с. Михайлівка-Рубежівка вул. Хутірська територія водосховища, а також домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, наявні в матеріалах провадження добровільні згоди на огляд місця події від 19 липня 2022 року надані ОСОБА_24 (а.п. 147 т. 1) та ОСОБА_12 (а.п. 154 т. 1), суд не бере до уваги, оскільки матеріали провадження не містять будь-якої інформації, яке відношення ці мають до майна, дозвіл на огляд якого вони надали. Тобто, матеріали провадження не містять будь-яких доказів, що ОСОБА_24 та ОСОБА_12 є законними володільцями майна дозвіл на огляд якого вони надали.

Більше того, з матеріалів провадження не вбачається, що огляд іншого володіння особи було проведено за добровільною згодою ОСОБА_24 та ОСОБА_12 , як осіб, які ними володіють, і були наявні процесуальні гарантії, які захищали здатність цих осіб висловлювати свою справжню думку при наданні такої згоди.

У зв`язку з цим твердження захисника обвинувачених про визнання протоколів огляду місця події від 19 липня 2022 року про їх недопустимість є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

При цьому, суд звертає увагу, що Верховний Суд уже неодноразово визнавав неприпустимість проведення обшуку під виглядом огляду місця події, зокрема у постановах від 07 червня 2018 року (справа № 740/5066/15-к), від 26 лютого 2019 року (справа № 266/4000/14-к), оскільки таким чином нівелюються вимоги судового контролю, передбачені ст. 233, ч. 2 ст. 234 КПК України.

Звідси, суд не дає оцінку іншим твердженням захисника обвинуваченого стосовно недопустимості доказів у цьому кримінальному провадженні вважаючи, що усі похідні докази є недопустимими, виходячи з доктрини «плодів отруєного дерева», оскільки джерело доказів є недопустимим.

Що ж стосується епізоду злочинної діяльності, інкримінованої ОСОБА_12 , пов`язаної із заволодінням сейфу ОСОБА_9 , то версія обвинувачення також ґрунтується на недостатніх доказах про цю подію.

Так, орган досудового розслідування обґрунтував таку версію, посилаючись на показання свідків подружжя Дзюбів про те, що вони, перебуваючи 07.04.2022 року на руїнах магазину, знайшли сейф і передали його спочатку ОСОБА_13 , а той в свою чергу ОСОБА_12 .

Водночас наведене не узгоджується із сукупністю інших доказів по справі.

А саме, обвинувачений ОСОБА_12 заперечує свою причетність до викрадення сейфу ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_13 у суді щодо вказаного епізоду засвідчив, що ніякого сейфа не бачив і не розуміє про що йдеться. В один із днів він дійсно приходив разом із подружжям Дзюбів на руїни магазину, хотів їм показати результати обстрілів. Однак вони лише подивилися і пішли. Ніхто нічого не знаходив і йому не передавав.

Даних про вартість сейфу органи досудового розслідування також не надали.

За таких обставин сторона обвинувачення не довела у суді пред`явлене ОСОБА_12 обвинувачення в частині заволодіння ним меблевим сейфом ОСОБА_9 , а суд вичерпав усі процесуальні можливості для з`ясування усіх обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а тому під час судового розгляду не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, вчинено ОСОБА_12 та він підлягає виправданню.

Суд наголошує, що обвинувальний вирок може бути постановлений лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена за стандартом «поза розумним сумнівом». Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи, не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи вимоги положень ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме: винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Згідно з ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Відповідно до приписів ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

За таких обставин, суд відповідно до загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом та судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін тощо, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, в тому числі і щодо збирання, подання та оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що за результатами даного судового розгляду не доведено, що обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вчинили інкриміновані їм епізоди злочинної діяльності: ОСОБА_12 (три епізоди) та ОСОБА_13 (два епізоди), передбачені ч. 4 ст. 185 КК України, а суд вичерпав усі процесуальні можливості для з`ясування усіх обставин вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, а тому обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підлягають виправданню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

При цьому, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_12 має постійне місце реєстрації, проживання та проходження служби, де характеризується виключно позитивно, є військовослужбовцем, у лікарів нарколога та психіатра на обліках не перебуває, в силу ст. 89 КК України визнається таким, що судимості не має, тобто раніше не судимий; обвинувачений ОСОБА_13 має постійне місце проживання, де характеризується посередньо, у лікарів нарколога та психіатра на обліках не перебуває, в силу ст. 89 КК України визнається таким, що судимості не має, тобто раніше не судимий.

Суд звертає увагу, що в ході судового розгляду представник потерпілих ОСОБА_11 неодноразово просив суд винести окрему ухвалу, у зв`язку з виявленими порушеннями закону, допущеними при провадженні досудового розслідування.

Разом з тим, з огляду на положення чинного КПК України, суд за результатами судового розгляду позбавлений можливості ухвалювати рішення та відповідно реагувати окремим процесуальним рішенням на виявлені під час судового розгляду порушення законодавства або недоліки в діяльності органів досудового розслідування, при цьому, виключно констатуючи, наведену вище сукупність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в ході збирання доказів органами досудового розслідування, а також надавши їм процесуальну оцінку в цьому судовому рішенні вище.

Цивільний позов представника потерпілих ОСОБА_11 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 до обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на загальну суму 81750 грн, а також в інтересах потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_12 на загальну суму 13072 грн, з огляду на положення ст. 129 КПК України, суд залишає без розгляду.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні у виді особистого зобов`язання щодо обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 скасувати.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 128-129, 368-371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та його виправдати за ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та його виправдати за ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні у виді особистого зобов`язання щодо обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 скасувати.

Цивільні позови: представника потерпілих ОСОБА_11 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 до обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також в інтересах потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_12 залишити без розгляду.

Речові докази: брикети паливні у кількості 55 шт, паркет масив 43 піт, шириною 160 мм, дошку паркетну 180 мм на фанері об`ємом 53 кв.м., які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_10 , залишити в розпорядженні останнього.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та прокурору.

Суддя ОСОБА_1