ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/650/23
Номер провадження: 11-кп/819/213/23
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

адвоката: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000163 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 01.09.2023 року, якою стосовно ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.09.2023 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 30 жовтня 2023 року включно без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду від 01.09.2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 скасувати, обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання.

Вважає ухвалу суду необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На думку апелянта прокурором у його клопотанні не обґрунтовано належним чином наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Вважає, що колегія суддів безпідставно дійшла висновку, що існує ризик переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, ризик незаконного впливу на свідків у вказаному кримінальному провадженні та ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Стверджує, що інші ризики, які існували на час обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу, наразі вже не існують, оскільки усі необхідні докази у справі стороною обвинувачення зібрані, свідки встановлені та допитані, справа перебуває на розгляді в суді.

Вказує про те, що сам по собі факт тяжкості кримінального правопорушення, який інкримінується особі, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосування найсуворішого запобіжного заходу повинно оцінюватися не лише у світлі тяжкості покарання, але й виходячи з усіх інших обставин, які можуть або підтвердити наявність такої небезпеки, або звести її до такого мінімуму, аби попереднє ув`язнення не виявилося невиправданим.

Зазначає, що запобіжний захід має бути продовжено із врахуванням всіх обставин кримінального правопорушення, встановлених ризиків та конкретної особи, яка обвинувачується.

Зауважує, що ОСОБА_7 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, у нього на утриманні перебуває непрацездатна мати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не перебуває на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах, є військовозобов`язаний, позитивно характеризується за місцем проживання, тобто має міцні соціальні зв`язки та позитивну репутацію, саме ці дані про особу спростовують ризик переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Враховуючи зазначені обставини суд першої інстанції мав можливість обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, у виді цілодобового домашнього арешту.

Вказує, що відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, зокрема передбаченого ст. 111 КК України, але це право, а не обов`язок суду.

Стверджує, що зважаючи на практику ЄСПЛ, суд першої інстанції мав можливість визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, як передбаченого п. 3.ч. 5 ст. 182 КПК України.

Позиції учасників.

Адвокат ОСОБА_6 підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 заяву про участь під час апеляційного розгляду не подавав.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 422-1 КПК розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний розгляд проведено за відсутності обвинуваченого та прокурора відповідно до положень ч. 4 ст. 422-1, ч .4 ст. 405 КПК України.

Мотиви Суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 422-1 КПК передбачено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вбачається, що на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000163 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Як видно із матеріалів провадження ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.03.2023 року щодо ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.05.2023 року строк тримання під вартою ОСОБА_7 було продовжено до 09.07.2023 року.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.07.2023 року щодо ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04.09.2023 року включно без визначення розміру застави.

За приписами ч. 6 ст. 176 КПК під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Частиною 4 ст. 183 КПК визначено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Відповідно до приписів ч. 3, 4 ст. 183 КПК України питання застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави вирішується саме при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не при продовженні строку його застосування, на що вказує захисник.

Під час судового розгляду 01.09.2023 року судом відповідно до приписів ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 без визначення розміру застави прокурор обґрунтував продовженням існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як видно із клопотання прокурор вказав, що продовжує існувати ризик переховування від суду, зважаючи на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні в умовах воєнного стану особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна. ОСОБА_7 матиме можливість спробувати опинитися на територію громади, яка перебуває в тимчасовій окупації , що унеможливить подальше проведення судового розгляду кримінального провадження. Прокурор вказав, що тяжкість обвинувачення є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. За твердженням прокурора про намір переховування обвинуваченого свідчить той факт, що ОСОБА_7 під час окупації склав присягу громадянина російської федерації, отримав перепустку на своє ім`я з зображенням герба та прапора рф , видану військовим комендантом Херсонської області, в якій зазначено, що ця перепустка дії з 01.06.2022 року та дозволяє проїзд через блокпости. ОСОБА_7 добре знайомий з працівниками Дар`ївська ВК №10 , знає їх повні дані, засоби зв`язку, адреси проживання, тому може здійснювати вплив на інших працівників пенітенціарної служби, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які визнані свідками, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань, може перешкоджати прибуттю свідків до суду . За період співпраці з окупаційною владою обвинувачений набув відповідні зв`язки та контакти з кола окупантів та інших зрадників, чиї даний наразі встановлюються, серед яких є такі, які продовжують вчиняти дестабілізаційні заходи та зрадницькі дії на деокупованих територіях, які після деокупації правобережної частини Херсонської області втекли на окуповане лівобережжя. Тому на думку прокурора, існує ризик що ОСОБА_7 опинившись на волі, продовжить вчиняти діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та інформаційній безпеці України.

Задовольнивши клопотання прокурора, суд, як видно, погодився із доводами про продовження існування вказаних у клопотанні прокурора ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити спроби переховування від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, впливати на свідків.

Суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу, має перевірити чи не зменшилися на цій стадії кримінального провадження встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, на стадії продовження запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Застосування (продовження) запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Рішення про застосування (продовження) одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Як видно із ухвали, що оскаржується, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 суд виходив із того, що ризики, які стали підставою для застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують існувати.

Доводи апеляційної скарги захисника такі висновки суду не спростовують.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути піддана обвинувачена особа, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральні якості, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь які зв`язки з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від суду.

Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність продовження існування ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Суд, при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, фактично врахував як видно, не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованого злочину, та суспільну небезпечність інкримінованого злочину, а і сукупність даних про особу обвинуваченого, передбачених ст. 178 КПК України, що в цілому і стало підставою для висновку про продовження існування встановлених ризиків та прийняття рішення про необхідність продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Твердження захисника про те, що лише тяжкість інкримінованого злочину стала підставою для продовження застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід визнати безпідставними.

Відомості, що характеризують обвинуваченого, його соціальні зв`язки були фактично враховані, як видно, як на стадії застосування запобіжного заходу, так і при продовженні строку тримання під вартою.

Наявність у обвинуваченого фактичного місця проживання на території Херсонської області не може бути визнано таким чинником, який сам по собі нівелює встановлені у кримінальному провадженні ризики, зокрема ризик переховування від суду.

Додані до апеляційної скарги документи, а саме свідоцтво про народження, пенсійне посвідчення та копія паспорту ОСОБА_9 з 1 по 13 сторінку не підтверджують того, що ОСОБА_9 перебуває на утриманні в обвинуваченого.

Довідка від 28.08.2023 року , яку додав захисник, про те, що обвинувачений проживав без реєстрації в АДРЕСА_1 разом із матір`ю, суперечить відомостям, наявним у матеріалах провадження щодо місця його проживання , та не підтверджує того , що матір знаходилася на його утриманні.

До апеляційної скарги не додано переконливих доказів того, що ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки, які здатні реально вливати на його поведінку та які б нівелювали встановлені судом ризики.

Апеляційний суд, зважаючи на обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, його тяжкість та суспільну небезпечність, враховуючи обставини, передбачені 177, 178, 183 КПК України, зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі доведеності вини у вчиненні кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, його соціальні зв`язки, за відсутності доказів того, що вони здатні впливати на процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам, погоджується із висновком суду, про наявність підстав для продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги захисника задоволенню не підлягають.

Доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою підлягає перевірці через нетривалий час в порядку ст. 331 КПК України судом першої інстанції, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Керуючись ст.ст. 331,404, 405, 407, 419, 422-1, 376 ч.2 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 01.09.2023 року, якою під час судового розгляду щодо обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4