КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/765/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст. 111 ч.2 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2023 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

переглянула у письмовому провадженні, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 , ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 листопада 2023 року, якою у межах кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 436-2 КК України, стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 31 грудня 2023 року включно.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 436-2 КК України (ЄУН 404/9352/23).

ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 08.02.2023, з ідеологічних та корисливих мотивів, вирішив надати представникам іноземної держави агресора - розвідувальних органів Російської Федерації допомогу в проведенні підривної діяльності проти України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 08.02.2023 ОСОБА_5 , у ході особистого листування, отримав на свій номер акаунту НОМЕР_1 в

Інтернет-месенджері «Телеграм» повідомлення від абонента з номером НОМЕР_2 , який підписався як « ОСОБА_6 », та в подальшому повідомив, що він має відношення до ФСБ РФ, з пропозицією повідомляти йому інформацію щодо розміщення воєнізованих підрозділів на території Кіровоградської області, в тому числі поставки іноземного озброєння та техніки, особового складу ЗСУ, а також їх переміщення автомобільними шляхами та залізничним сполученням в обмін на допомогу в отриманні ОСОБА_5 громадянства рф.

У подальшому, 12.06.2023, ОСОБА_5 , в ході особистого листування, отримав на свій номер акаунту НОМЕР_1 в Інтернет-месенжері «Телеграм» повідомлення від абонента з номером НОМЕР_2 , який підписався як « ОСОБА_6 », завдання працевлаштуватися на деякий час на «Кіровоградський ремонтний завод» на посаду охоронця, з метою подальшого збирання та передачі представникам Російської Федерації, інформації щодо діяльності підприємства.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на надання допомоги іноземній державі в підривній діяльності проти України, виконуючи завдання абонента з номером НОМЕР_2 , який підписався як « ОСОБА_6 », усвідомлюючи та будучи впевненим, що останній є представником російських спецслужб, ОСОБА_5 30.06.2023 працевлаштувався до ДП «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» Державного концерну «Укроборонпром», отримавши від « ОСОБА_6 », завдання щодо збирання відомостей щодо діяльності даного підприємства, а саме здійснення фото- та відеозйомки внутрішньої документації підприємства, контрактів, договорів, креслень, відомостей стосовно замовників, обсягів виробництва тощо.

ОСОБА_5 , 04.07.2023 знаходячись у кабінеті № 110, розташованому у адміністративній будівлі ДП «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» Державного концерну «Укроборонпром», за адресою: м. Кропивницький, вул. Добровольського, 2, діючи умисно та усвідомлюючи наслідки своїх злочинних лій, та бажаючи їх настання, маючи на меті надання допомоги іноземній державі в підривній діяльності проти України та шпигунство, тобто збирання з метою передачі та передачі іноземній державі, іноземній організації або їх представникам відомостей, що становлять державну таємницю, на виконання завдання представника іноземної організації - розвідувальних органів Російської Федерації, використовуючи методи конспірації, зробив на свій мобільний телефон «Леново Х2-ЕU», ІМЕ1 НОМЕР_3 фотознімки документів стосовно господарської діяльності вказаного оборонного підприємства, які містять інформацію з обмеженим доступом, та які у подальшому, зі свого власного номеру акаунту НОМЕР_1 в Інтернет-месенджері «Телеграм», відправив абоненту з номером НОМЕР_2 , який підписався як « ОСОБА_6 », після чого був затриманий співробітниками СБУ.

Також, встановлено, що ОСОБА_5 06.07.2023 близько 14 год. 45 хв., після судового засідання з його участю у приміщенні зали судових засідань Ленінського районного суду м. Кіровограда, розташованого за адресою: Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 40, надав добровільне інтерв`ю журналістам редакції контенту філії АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» Кропивницька регіональна дирекція», під час якого публічно виправдовував, визнавав правомірною збройну агресію Російської Федерації проти України, а також заперечував факт здійснення Російською Федерацією збройної агресії проти України, звинувачуючи керівництво України у розв`язанні війни у 2014 році, при цьому не заперечував проти його оприлюднення.

У подальшому, 07.07.2023 даний сюжет, який містив інтерв`ю ОСОБА_5 , вийшов в ефір телеканалу «Суспільне Кропивницький», а також стаття та відео тривалістю 03 хв. 57 сек. під назвою «Збирав дані про українську техніку. Жителя Кіровоградщини підозрюють у шпигунстві на користь РФ» було опубліковано у загальнодоступному соціально орієнтованому ресурсі мережі Інтернет.

У промові ОСОБА_5 на відрізку відтворення 02 хв. 22 сек. - 03 хв. 38 сек., що зафіксована у даній публікації, останній висловлює міркування щодо того, хто винний в подіях, які зараз відбуваються в Україні. Акцентує, що він не підтримує війну між Україною, Республікою Білорусь та Російською Федерацією. На його думку, ми (Україна) не повинні були воювати, тому відповідальність за це покладається на київську владу, яка розв`язала цю війну. Отже, обвинувачення однієї сторони - України, та перекладання провини за здійснення збройної агресії з Російської Федерації на сторону конфлікту - українське керівництво, у теперішньому збройному конфлікті між Російською Федерацією та Україною, свідчить про виправдування іншої сторони - РФ.

Відповідно до висновку експерта Українського науково дослідного інституту спеціаотної техніки та судових експертиз СБУ в ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях № 335 від 28.08.2023 у висловлюваннях ОСОБА_5 міститься інформація щодо виправдування Росії як однієї із учасників конфлікту.

У межах даного кримінального провадження, під час підготовчого судового засідання, за клопотанням прокурора, у порядку ст. 315 КПК України, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати можливість переховування обвинуваченого від суду, незаконно впливати на свідків; враховано судом тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, яке є тяжким, умисним, особу обвинуваченого без міцних соціальних зв`язків.

Із судовим рішенням судді не погоджується сторона захисту, обвинувачений ОСОБА_5 оскаржує його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просить змінити стосовно нього запобіжний захід на домашній арешт.

Вказує, що кримінальне правопорушення щодо нього фальсифіковане, мала місце провокація з боку правоохоронних органів.

Крім того, вказує, що має хвору матір, брата та батька інваліда, які потребують його піклування.

Він не збирається переховуватись від досудового розслідування та суду. Наявність ризиків не доведена.

Зазначає, що до нього погано ставляться у слідчому ізоляторі.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Як вбачається з матеріалів, в провадженні місцевого суду перебуває судова справа за обвинуваченням за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 436-2 КК України /ЄУН 404/9352/23/. Кримінальне провадження №0000104.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, а саме: державної зради, тобто, діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності України: шпигунстві, наданні іноземній державі, представнику іноземної організації допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому в умовах воєнного стану, а також виправдовуванні збройної агресії Російської Федерації проти України, а також заперечення факту здійснення Російською Федерацією збройної агресії проти України.

Вказані кримінальні правопорушення є нетяжким та особливо тяжким; санкція тяжчого із пред`явленого кримінального правопорушення передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.

Загальний строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою не перевищує меж розумного, тримається він під вартою з липня 2023 року.

Також, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються й наступні обставини.

Обвинувачений ОСОБА_5 має місце реєстрації проживання, не одружений, безробітний, не навчається, без утриманців, отже - не має міцних соціальних зв`язків.

Розпочате судове слідство, свідки не допитані судом.

Можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати.

Зважаючи на тяжкість пред`явленого обвинувачення, розуміючи, яка міра покарання загрожуватиме йому у разі визнання винуватим, обвинувачений ОСОБА_5 , не маючий міцних соціальних зв`язків, та який обвинувачується у підтриманні зв`язків із представниками держави-агресора і надання їм допомоги, може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинення злочинів, в тому числі на тимчасово окупованих територіях, або вчинити спробу залишити територію країни, може чинити незаконний вплив на свідків з метою зміни ними показань та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.

Крім того, як встановлюють вимоги ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

У відповідності до ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 5) тримання під вартою.

Наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України знайшла своє підтвердження.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законним та обґрунтованим судовим рішенням.

Керуючись ст. ст. 376, 406, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 листопада 2023 року, якою у межах кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 436-2 КК України, стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 31 грудня 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3