Код суду 233 Справа № 233/1668/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження (внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001070 від 11 квітня 2023 року) за обвинуваченням:

ОСОБА_6 ,який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Кустолово-Суходілка Машівського району Полтавської області, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, не одруженого, має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, -

в с т а н о в и в :

Старший солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та проходячи її на посаді навідника 2 кулеметного відділення кулеметного взводу 2 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 11 березня 2023 року, приблизно о 07.45 год., перебуваючи за місцем пункту тимчасової дислокації НОМЕР_2 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 , відкрито відмовився виконати бойове розпорядження командира 2 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_8 № 31/374дск від 10.03.2023, яке доведене начальником штабу - заступником командира НОМЕР_2 штурмового батальйону частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_9 , про висунення та зосередження до 12.00 год. 11 березня 2023 року в район контрольно-спостережного пункту 5 штурмової роти НОМЕР_2 штурмового батальйону (південно-західні околиці АДРЕСА_4 ) та бути в готовності виконувати завдання у складі зведеного підрозділу, та діяти за вказівками командира 5 штурмової роти у взаємодії з 5 штурмовою ротою перейти до оборони ротного опорного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_3 » з завданням не допустити прориву противника, стійко утримувати займані опорні пункти, нанесенням вогневого ураження черговими, а при необхідності усіма вогневими засобами, та не допустити прориву оборони противником під час висування, розгортання та атаки переднього краю, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні свою провину у вчиненні кримінального правопорушення за цим вироком визнав у повному обсязі та пояснив, що він є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , військову службу проходив з квітня 2022 року і він командування до нього не було жодних претензій, навпаки, тільки заохочення. 11 березня 2023 року приїхав заступник командира ОСОБА_10 і близько 08.00 год. зачитав наказ, згідно якого він та інші військовослужбовці повинні були йти на рубіж, але через високий тиск, тобто за станом здоров`я, він не міг виконати цей наказ. До цього його возили на ВЛК і він був визнаний придатним до військової служби. З приводу високого тиску йому видали таблетки, але дії останніх вистачало на декілька годин. Відмовився виконувати наказ через стан здоров`я. Фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, визнав та готовий нести покарання. У скоєному щиро розкаявся.

Суд вважає, що провина обвинуваченого ОСОБА_6 в об`ємі, встановленому вироком, повністю доведена сукупністю наступних досліджених у судовому засіданні доказів:

- свідок ОСОБА_9 повідомив у судовому засіданні, що 11 березня 2023 року він отримав завдання від командира ОСОБА_8 довести бойове розпорядження до військовослужбовців, у т.ч. до ОСОБА_11 , що ним й було зроблено. Військовослужбовець ОСОБА_11 відмовився виконувати це бойове розпорядження. Раніше він та інші військовослужбовці також відмовлялися виконати бойове розпорядження через стан здоров`я, у зв`язку з чим останні направлялися на ВЛК і були визнані придатними. Перед відданням наказу військовослужбовці були вишукані, бойовий наказ віддавався при свідках, чітко та зрозуміло і був реальним для виконання, так як був виконаний іншими військовослужбовцями. Згідно наказу потрібно було посилити підрозділ на РОП, тобто виключно оборонятися, а не наступати. Замість військовослужбовців, які відмовилися виконати наказ, виконання останнього було здійснено військовослужбовцями, які мали відпочивати;

- свідок ОСОБА_12 повідомив у судовому засіданні, що 07 лютого 2023 року їх батальйон зайняв лінію оборони в районі ІНФОРМАЦІЯ_4 , були великі бої. 09 лютого 2023 року був даний наказ посилити засоби ураження на шляху ворога, але кулеметний взвод відмовився виконати цей наказ, у зв`язку з чим ворогу вдалося зайти в тил і загинули військовослужбовці. 10 лютого 2023 року комбатом був відданий наказ зайняти рубежі ІНФОРМАЦІЯ_5 , але кулеметний взвод відмовився виконувати завдання. 11 лютого 2023 року знову зачитали бойове розпорядження і військовослужбовці знову відмовилися від його виконання, у т.ч. і ОСОБА_11 . Наказ був реальний для виконання та значно полегшений ніж попередні. Всі військовослужбовці були забезпечені зброєю, ОСОБА_13 , засобами захисту. З кожним військовослужбовцем проводилася бесіда, показувалося на карті, що місце виконання завдання нескладне. Він не чув, щоб ОСОБА_11 скаржився на стан здоров`я, у т.ч. на високий тиск;

- свідок ОСОБА_14 повідомив у судовому засіданні, що 10 березня 2023 року ввечері до нього підійшов замполіт і попросив зняти на телефон віддання наказу. Вранці 11 березня 2023 року він знімав на телефон відео, як начальник штабу ОСОБА_10 віддавав наказ, а військовослужбовці відмовлялися виконувати його, мотивуючи це станом здоров`я. Що саме казав ОСОБА_11 , він не пам`ятає, але хтось із військовослужбовців скаржився на стан здоров`я та не був згодний із висновком ВЛК.

Також у судовому засіданні були досліджені наступні докази:

- повідомлення керівника сил і засобів ВКР СБ України ОТУ «Соледар» від 11 березня 2023 року № 17/1/3-1928нт правоохоронним органам про можливе вчинення старшим солдатом ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України;

- витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.06.2022 № 101 про призначення підполковника ОСОБА_8 на посаду командира штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 ;

- витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.11.2022 № 259 про призначення лейтенанта ОСОБА_9 на посаду начальника штабу - заступника командира 2 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 ;

- витяг з бойового розпорядження командира НОМЕР_2 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_8 № 31/374дск від 10.03.2023, із викладенням завдання підрозділам сформувати зведене відділення кулеметного взводу у складі військовослужбовців, у т.ч. ОСОБА_6 ;

- витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.05.2022 № 499 про призначення лейтенанта ОСОБА_15 на посаду командира кулеметного взводу штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 ;

- протокол проведення слідчого експерименту від 11 березня 2023 року за участю свідка ОСОБА_9 , який пояснив та відтворив обставини відмови військовослужбовця ОСОБА_6 виконувати бойовий наказ, а саме що 11.03.2023 командиром 2 штурмового батальйону 5-й окремого штурмового полку підполковником ОСОБА_8 йому було доручено довести до військовослужбовців зведеного відділення кулеметного взводу військової частини НОМЕР_1 бойове розпорядження. 11.03.2023, перебуваючи за місцем тимчасового розташування підрозділу, о 07.30 год., ним біля будівлі за адресою: АДРЕСА_5 , номер будинку не пам`ятає, було вишикувано наступних військовослужбовців: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_6 , ОСОБА_22 . Приблизно о 07.45 год. ним до вищенаведених військовослужбовців вголос, чітко було доведено бойове розпорядження командира НОМЕР_2 штурмового батальйону НОМЕР_3 окремого штурмового полку в/ч НОМЕР_1 № 31/374дск від 10.03.2023. Згідно вказаного бойового розпорядження зведене відділення кулеметного взводу у складі зазначених вище військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 зобов`язане було до 11.00 год. 11.03.2023 висунутись за маршрутом Костянтинівка, Ступочки, Іванівське, Бахмут та діяти за вказівками командира 5 штурмової роти у взаємодії з 5 штурмовою ротою перейти до оборони ротного опорного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_3 » з завданням не допустити прориву противника, стійко утримувати займані опорні пункти з нанесенням вогневого ураження противнику. Після доведення бойового розпорядження він у присутніх військовослужбовців запитав, чи є такі військовослужбовці, які з певних причин не можуть виконувати бойове розпорядження, на що усі присутні військовослужбовці промовчали. Потім кожен з присутніх військовослужбовців, яким він довів бойове розпорядження, назвавши власне прізвище, відкрито відмовились виконувати вищевказаний наказ посилаючись на поганий стан здоров`я. Факт непокори вказаних військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 було зафіксовано військовослужбовцем ОСОБА_14 на відеозапис за допомогою особистого мобільного телефону. Надалі вказав місце розташування військовослужбовців, яким доводилось бойове розпорядження, своє місце розташування та інших свідків кримінального правопорушення. Показав, що військовослужбовці 11.03.2023 були вишукані в одну шеренгу, стояли обличчям повернуті до нього ( ОСОБА_9 ) на відстані приблизно до трьох метрів. Свідок ОСОБА_23 знаходився на відстані приблизно до 2 м праворуч від нього, свідок ОСОБА_14 знаходився на відстані приблизно до 2 м ліворуч від нього, та здійснював відеофіксацію, свідкок ОСОБА_12 перебував праворуч від нього на відстані приблизно до 3 м. Зазначив, що перебуваючи на вказаній відстані, його голос та оголошене ним бойове розпорядження було чути голосно та чітко. Сторонні шуми були відсутні. Також показав, що військовослужбовці ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_6 , ОСОБА_22 висловили своє небажання виконувати бойове розпорядження;

- протокол про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису від 11 березня 2023 року, яким зафіксовано факт копіювання з особистого мобільного телефону ОСОБА_14 марки «Apple Iphone 13» відеозапису з назвою « ОСОБА_24 », тривалістю 08 хв. 32 с., який створено 11.03.2023 о 07.45 год. на DVD-диск. Даний відеозапис містить відомості щодо доведення начальником штабу ОСОБА_9 бойового розпорядження командира 2 штурмового батальйону № 31/374дск від 10.03.2023 ОСОБА_25 та відмови військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_6 , ОСОБА_22 виконувати дане бойове розпорядження;

- довідка військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_4 від 08 березня 2023 року № 2486, якою підтверджується, що старший солдат ОСОБА_6 пройшов медичний огляд військово-лікарської комісією військової частини НОМЕР_4 08 березня 2023 року та на підставі статті 39«в», 42«в» графи ІІ Розкладу хвороб, графи - ТДВ - придатний до військової служби;

- витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.06.2022 № 96 про призначення старшого солдата ОСОБА_6 на посаду навідника кулеметного взводу штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 ;

- витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 2907.2022 № 142 про вибуття до району виконання бойових завдань старшого солдата ОСОБА_6 - навідника 2 кулеметного відділення кулеметного взводу 2 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Суд вважає вищеописані досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого.

Також суд вважає за необхідне зауважити, що кримінальна відповідальність за ч.4 ст. 402 КК України передбачена за непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, а також інше умисне невиконання наказу, вчинену в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Одним із головних загальних обов`язків усіх військовослужбовців є обов`язок беззастережно виконувати накази командирів (начальників), крім явно злочинних. Це обумовлено характерним для всіх військових формувань принципом єдиноначальності.

Так, життя і діяльність Збройних Сил України побудовані на принципі повної єдиноначальності командирів і начальників. Суть єдиноначальності полягає в зосередженні у командира всіх функцій управління ввіреним підрозділом. Він повністю відповідає за бойову підготовку, військову дисципліну, стан озброєння, бойової техніки, транспорту, матеріально-побутове і медичне забезпечення військової частини. Згідно зі ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командир має право віддавати накази та розпорядження, а підлеглий зобов`язаний їх виконувати сумлінно, точно та у встановлений строк, крім випадків віддавання явно злочинного наказу та розпорядження. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. Непокора є небезпечним військовим злочином, який посягає на встановлений порядок підлеглості та військової честі і породжує неорганізованість та безладдя у військових частинах, негативно позначається на боєготовності та боєздатності військових формувань.

Безпосереднім об`єктом злочину є порядок виконання у військових формуваннях України наказів, який забезпечує необхідні в умовах військової служби відносини підлеглості та військової честі.

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 р., дає визначення понять «начальники» та «підлеглі», «старші та молодші за військовим званням».

Відповідно до ст. 28 цього Статуту єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Згідно зі ст. 30 Статуту начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Стаття 31 Статуту дає визначення прямих та безпосередніх начальників, а ст. 32 - визначення начальників залежно від їх військових звань.

З об`єктивної сторони цей злочин вчиняється шляхом відкритої відмови виконати наказ начальника (непокори) або в іншому умисному невиконанні наказу.

Начальник - особа, якій постійно чи тимчасово підлеглі інші військовослужбовці. Різняться начальники за службовим положенням та за військовим званням. Начальники, яким військовослужбовці підлеглі по службі, - прямі начальники, а найближчий з них - безпосередній начальник.

До військових начальників слід відносити військовослужбовців, які для виконання певних завдань мають у своєму розпорядженні підлеглих, наділені правом віддавати останнім накази, розпорядження та інші обов`язкові для виконання вимоги і застосовувати щодо них дисциплінарну владу. Під військовими начальниками у військових статутах та інших актах військового законодавства розуміються: 1) начальники за службовим положенням (посадою), тобто військовослужбовці, котрим доручено постійно чи тимчасово керувати службовою діяльністю інших військовослужбовців або робітників та службовців (підлеглих); 2) начальники за військовим званням.

Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у т.ч. і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Орієнтовний перелік військових начальників міститься в розділах 3, 6, 9- 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (командир полку, старшина роти тощо), в розділах 2 і 3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (командир дивізії, командувач військ оперативного командування тощо), в розділах 1, 2, 7 Статуту гарнізонної та вартової служби Збройних Сил України (начальник гарнізону, військовий комендант гарнізону тощо) та в деяких інших нормативно-правових актах.

Військовими начальниками можуть бути і військовослужбовці рядового складу, якщо вони призначені на відповідну посаду (наприклад, командир відділення, заступник командира взводу, старшина роти), або виконують певні завдання та мають при цьому з своєму підпорядкуванні інших військовослужбовців, яким можуть пред`являти обов`язкові для виконання вимоги (наприклад, начальник караулу, старший прикордонного наряду), Для кваліфікації діяння за ст. 402 не має значення, постійно чи тимчасово, письмовим чи усним розпорядженням призначено такого військовослужбовця виконувати обов`язки начальника.

Взагалі, до категорії військових начальників потрібно відносити всіх військовослужбовців, які мають підлеглих під час несення спеціальних служб (караульної, патрульної, внутрішньої, вахтової, бойового чергування, прикордонної) та користуються правом віддавати підлеглим накази і розпорядження в інтересах виконання завдань тієї чи іншої спеціальної служби.

Наказ (розпорядження) - це обов`язкова для виконання вимога командира (начальника) про вчинення або невчинення підлеглим певних дій по службі. Він може бути звернений до одного або до групи військовослужбовців і має за мету досягнення конкретного результату (зробити щось, не робити чогось).

Наказ (розпорядження) може бути відданий письмово, усно або іншим способом, переданий безпосередньо підлеглому або через інших осіб, у тому числі по телефону, телеграфу, радіозв`язку тощо. З деяких питань військової служби встановлена тільки письмова форма віддання наказів (наприклад, з питань витрати грошових коштів).

Суттєве кримінально-правове значення має характер відданого наказу.

Так, наказ завжди має бути конкретним. Тому не можна розглядати як невиконання наказу невиконання військовослужбовцем загальних вимог служби, які містяться в статутах, порадниках, інструкціях тощо. Крім того, наказ має бути законним і виданим тільки в межах компетенції відповідної службової особи, а наказ з фінансових, матеріально-технічних та кадрових питань, - крім того, у письмовій формі. Якщо наказ виданий з порушенням вимог, які до нього пред`являються законодавством, він є незаконним.

Підлеглий не повинен обговорювати наказ начальника. Згідно з Дисциплінарним статутом Збройних Сил України відповідальність за наказ несе начальник, який його віддав. Разом з тим у випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження вони не підлягають виконанню (ст. 60 Конституції України). Підлеглий, який виконав явно злочинний наказ, та начальник, який його віддав, підлягають кримінальній відповідальності за вчинене.

Крім того, у кожному конкретному випадку має бути з`ясовано, чи не обумовлене невиконання наказу тим, що він був сформульований невиразно, нечітко й незрозуміло, допускав подвійне тлумачення або чи не був він перешкодою для виконання наказу іншого начальника.

Відповідальність за ст. 402 КК настає за невиконання наказу, який містить конкретну вимогу. Невиконання вимог загальних обов`язкових норм, що містяться у статутах, рекомендаціях, інструкціях, не може розглядатися як непокора.

Відкрита відмова від виконання наказу визначає найбільш зухвалу форму невиконання. При такій непокорі підлеглий у категоричній формі усно або письмово заявляє, що він виконувати наказ не буде. Підлеглий також може мовчки демонстративно вчиняти дії, які свідчать про те, що наказ виконуватись не буде. Відмова може бути заявлена віч-на-віч або прилюдно. Публічна непокора, особливо перед строєм, як правило, свідчить про її підвищену суспільну небезпеку.

Непокору слід вважати закінченим злочином з моменту відкритої відмови виконати наказ або з моменту навмисного його невиконання незалежно від настання наслідків.

З суб`єктивної сторони відкрита відмова виконати наказ начальника вчинюється тільки з прямим умислом.

Мотиви вчинення цього злочину можуть бути різними і для його кваліфікації значення не мають.

Суб`єктом злочину можуть бути військовослужбовець чи військовозобов`язаний під час проходження зборів, які за своїм службовим становищем чи військовим званням є підлеглими начальнику, що віддав наказ.

Аналізуючи досліджені по кримінальному провадженню перелічені вище докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провина обвинуваченого у вчиненні даного кримінального правопорушення повністю доведена, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , маючи військове звання старший солдат, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, близько 07.45 год. 11 березня 2023 року, перебуваючи за місцем пункту тимчасової дислокації НОМЕР_2 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 , відкрито відмовився виконати бойове розпорядження командира 2 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_8 № 31/374дск від 10.03.2023, яке доведене начальником штабу - заступником командира НОМЕР_2 штурмового батальйону частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_9 , про висунення та зосередження до 12.00 год. 11 березня 2023 року в район контрольно-спостережного пункту 5 штурмової роти НОМЕР_2 штурмового батальйону (південно-західні околиці АДРЕСА_4 ) та бути в готовності виконувати завдання у складі зведеного підрозділу, та діяти за вказівками командира 5 штурмової роти у взаємодії з 5 штурмовою ротою перейти до оборони ротного опорного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_3 » з завданням не допустити прориву противника, стійко утримувати займані опорні пункти, нанесенням вогневого ураження черговими, а при необхідності усіма вогневими засобами, та не допустити прориву оборони противником під час висування, розгортання та атаки переднього краю,будучи придатним до військової служби (згідно довідки військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_4 від 08 березня 2023 року № 2486), підірвавши своїми діями бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

Згідно ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Таким чином, враховуючи викладене, суд, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, яке кваліфікує за ч.4 ст. 402 КК України, так як він, будучи військовослужбовцем, вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомості щодо особи обвинуваченого, за відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. У випадку доведення вини, обвинуваченому має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

ОСОБА_6 раніше не судимий; до адміністративної відповідальності не притягався; під наглядом у лікаря психіатра не знаходиться; на обліку у лікаря нарколога не перебуває; на обліку в протитуберкульозному диспансері не перебуває; за місцем проходження служби характеризується негативно; має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; у скоєному щиро розкаявся.

Відповідно до досудової доповіді з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_7 , складеної 10 травня 2023 року відділом № 9 філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях, рівень ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінується як середній. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб).

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 за вчинене кримінальне правопорушення покарання у виді позбавлення волі, приходячи при цьому до переконання, що його виправлення, в силу тяжкості і обставин вчиненого, з урахуванням даних щодо особи, його відношення до вчиненого, висновку органу пробації, не можливо без ізоляції від суспільства, і вважаючи, що саме таке покарання буде найбільш відповідати принципам та цілям його призначення і буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд не знаходить підстав, які міг би визнати мотивованими для застосування до обвинуваченого положень ст.ст. 69, 75 КК України, беручи до уваги, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення належить до суспільно небезпечних злочинів у сфері кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення), вчинене в умовах воєнного стану, а тому позиція ДУ «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях, викладена у досудовій доповіді, складеної 10 травня 2023 року, при вирішенні цього питання судом не є вирішальною.

Цивільний позов не пред`являвся.

Процесуальні витрати (витрати на залучення експертів) відсутні.

Речових доказів немає.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти до набрання вироком законної сили слід залишити.

Керуючись ст.ст. 100, 314, 373, 374, 468, 469, 475 КПК України, -

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Захід забезпечення кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити існуючий у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 обчислювати з моменту затримання з 11 березня 2023 року.

Зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання, відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення, починаючи з 11 березня 2023 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, відповідно до Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» № 2046-VIII від 18 травня 2017 року.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати (витрати на залучення експертів) відсутні.

Речових доказів немає.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, надіслати копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя