ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/3158/23
Провадження №1-кс/477/150/24
УХВАЛА

про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна

01 лютого 2024 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , внесене у кримінальному провадженні №0000556 від 28 жовтня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 191, частиною другою статті 366 КК України про арешт майна підозрюваного

ВСТАНОВИВ:

29 січня 2024 року старший слідчий слідчого управляння ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000556 від 28 жовтня 2023 року із клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із встановленням заборони відчуження та розпорядження, належним йому нерухомим майном.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування за фактом розтрати чужого майна, шляхом зловживання службовими особами своїм службовим становищем, вчинене в умовах воєнного стану, що має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 191 КК України та за фактом внесення службовими особами суб`єктів господарювання завідомо неправдивих відомостей щодо обсягів виконаних робіт під час реконструкції та капітального ремонту закладів освіти міста Миколаєва, що має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 366 КК України (кримінальне провадження №0000556).

Досудовим розслідуванням у цьому кримінальному провадження встановлено, що ОСОБА_5 , будучи службовою особою ТОВ «Ді-Кор Буд», в процесі виконання договору підряду №22 від 29 жовтня 2021 року на виконання будівельних робіт з реконструкції будівлі дошкільного навчального закладу №111 «Буратіно», що розташований за адресою місто Миколаїв, проспект Корабелів, 4-А шляхом внесення до акту виконання робіт обсягу робіт у завищеному розмірі, заволодів коштами департаменту енергетики, енергозбереження та запровадження інноваційних технологій Миколаївської міської ради на загальну суму 495694,06 грн.

10 січня 2024 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 191 КК України, а саме у привласненні чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому у великих розмірах.

Оскільки підозрюваний ОСОБА_5 має у власності нерухоме майно, то з метою дієвості кримінального провадження, відповідно до положень частини третьої статті 170 КПК України орган досудового розслідування в особі слідчого ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт належного підозрюваному майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та відшкодування цивільного позову. Просив розглянути дане клопотання без повідомлення підозрюваного.

В судове засідання слідчий ОСОБА_3 не з`явився, подавши заяву, у якій підтримав подане клопотання та просив розглянути його без участі слідчого.

Аналогічне по суті клопотання подано і прокурором ОСОБА_4 , що здійснює процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні.

Враховуючи доводи слідчого викладені у клопотанні про арешт майна, слідчий суддя вважає можливим розглянути дане клопотання без повідомлення підозрюваного ОСОБА_5 .

Згідно з положенням частини четвертої статті 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до висновку, що клопотання слідчого подано безпідставно та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 20 липня 2006 року Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради проведено державну реєстрацію створення юридичної особи у форму товариства з обмеженою відповідальністю «ДІ КОР-БУД» який діє на підставі модельного статуту.

За змістом Статуту товариства, метою його діяльності є отримання прибутку з подальшим його розподілом між учасниками товариства. Товариство є юридичною особою з дня його державної реєстрації та має самостійний баланс, рахунки в банках, може мати бланки, фірмовий знак, а також знак для товарів і послуг та інші реквізити. Загальні збори учасників приймають рішення з будь-яких питань діяльності Товариства, у тому числі тих, що віднесені до компетенції інших органів Товариства. Зокрема, рішення загальних зборів учасників приймаються щодо обрання та припинення повноважень (звільнення) одноосібного виконавчого органу Товариства, або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства, притягнення посадових осіб Товариства до відповідальності: більшістю голосів усіх учасників Товариства, які мають право голосу з цього питання. Виконавчий орган Товариства є: одноосібним та має таку назву: директор, який може діяти від імені Товариства без довіреності.

Рішенням засновника ТОВ «ДІ КОР-БУД» від 09 серпня 2019 року призначено на посаду директора ТОВ «ДІ КОР-БУД» ОСОБА_5 з 14 серпня 2019 року.

Перебуваючи на посаді директора ТОВ «ДІ КОР-БУД», та здійснюючи діяльність, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, і згідно примітки 1 статті 364 КК України, частини третьої статті 18 КК України будучи службовою особою, у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 29 жовтня 2021 року, у ОСОБА_5 виник злочинний, корисливий умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами ДЕЕЗІТ ММР шляхом зловживання своїм службовим становищем.

29 жовтня 2021 року між департаментом енергетики, енергозбереження та запровадження інноваційних технологій Миколаївської міської ради (Замовник) в особі виконуючого обов`язки директора департаменту ОСОБА_6 та ТОВ «ДІ КОР-БУД» (Підрядник) в особі директора ОСОБА_5 укладено договір № 22 на виконання робіт «Реконструкція з термомодернізацією будівлі дошкільного навчального закладу № 111 «Буратіно» за адресою м. Миколаїв, пр. Корабелів, 4-А (ДК 021:20-4- реконструкція. Складено та підписано календарний графік виконання робіт та план фінансування робі по об`єкту «Реконструкція з термомодернізацією будівлі дошкільного навчального закладу № 111 «Буратіно» за адресою м. Миколаїв, пр. Корабелів, 4-А.

Відповідно до пунктів договору: Договірна ціна є динамічною; ціна договору становить 34 010 929,67 грн.; джерела фінансування: кошти бюджету 34 010 929,67 грн; розрахунки за виконані роботи проводяться на підставі документів про обсяги виконаних робіт та їх вартість (№КБ-2в, № КБ-3); оплата проводиться шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Підрядника.

23 грудня 2021 року, між департаментом енергетики, енергозбереження та запровадження інноваційних технологій Миколаївської міської ради (Замовник) в особі виконуючого обов`язки директора департаменту ОСОБА_6 та ТОВ «ДІ КОР-БУД» (Підрядник) в особі директора ОСОБА_5 укладено додаткову угоду № 1 до договору № 22 від 29 жовтня 2021 року, відповідно до якої внесено зміни до вищевказаного Договору, в частині суми лімітних призначень на 2021 рік, яка складає 1 709 201 грн. 69 коп. договірна ціна на наступні роки підписується сторонами на початку наступного року за наявності затвердженого джерела фінансування».

Відповідно до пункту 1.1 вищезазначеного договору Замовник доручає, а Підрядник зобов`язується на свій ризик власними та залученими силами і засобами, в обумовлений строк виконати відповідно до умов договору та проектно-кошторисної документації будівельні роботи по об`єкту «Реконструкція з термомодернізацією будівлі дошкільного навчального закладу № 111 «Буратіно» за адресою м. Миколаїв, пр. Корабелів, 4-А (ДК 021:20-4- реконструкція (далі - роботи) в повному обсязі відповідно до вимог чинних нормативних документів з питань будівництва, технічної документації та умов Договору і здати Замовнику закінчені роботи у встановлений Договором строк, а Замовник зобов`язується прийняти ці роботи та оплатити їх.

Пунктом 2.1 вказаного договору передбачено, що Підрядник забезпечує виконання робіт власними матеріальними ресурсами та відповідає за їх якість і відповідність вимогам, установленим нормативними документами та проектно-кошторисною документацією

Згідно з пунктом 12.3.20 Договору, Підрядник зобов`язаний надавати акти виконаних робі по формі КБ-2в та нести відповідальність, передбачену чинним законодавством, за достовірність наданих відомостей.

Зазначені та інші умови договору №22 від 29 жовтня 2021 року, були достовірно відомі ОСОБА_5 , як особі, яка його підписала перебуваючи в посаді директора ТОВ «ДІ КОР-БУД».

Однак, керуючись корисливим умислом, спрямованим на заволодіння коштами департаменту енергетики, енергозбереження та запровадження інноваційних технологій Миколаївської міської ради, ОСОБА_5 переслідуючи мету наживи та незаконного збагачення, при виконанні робіт по договору №22 від 20 жовтня 2021 року, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, вирішив внести до договірної ціни на будівництво ДК 021:2015-45454000-4- Реконструкція (Реконструкція з термомодернізацією будівлі дошкільного навчального закладу №111 «Буратіно» за адресою: м. Миколаїв, пр. Корабелів, 4-А) що здійснюється в 2021 році; Зведеного кошторисного рахунку вартості об`єкту будівництва; форми КБ-3 (довідки про вартість виконаних будівельних робі та витрат) за грудень 2021 року; акту №1 приймання виконаних будівельних робі за грудень 2021 року; підсумкову відомість ресурсів, по об`єкту Реконструкція. (Реконструкція з термомодернізацією будівлі дошкільного навчального закладу №111 «Буратіно» за адресою: м. Миколаїв, пр. Корабелів, 4-А) за грудень 2021 року, завідомо неправдиві відомості щодо обсягу та вартості виконаних робіт.

Так, включення директором ТОВ «ДІ КОР БУД» ОСОБА_5 до акту виконаних робі форми КБ-2в недостовірних відомостей у розділи: «Двері», двері металопластикові (блоки дверні металопластикові) роботи проведено по встановленню дверей із завищенням обсягу виконаних робіт на 4,56 кв.м.; «Вікна» (блоки віконні металопластикові) роботи проведено по встановленню вікон, з не завершенням зовнішніх (відсутні відливи) та внутрішніх робіт (між гіпсокартоном та стінкою навколо вікон є щілини, які не замощені), та безпідставного включення до акту КБ-2в вже встановлених в ДНЗ №111 вікон, загальною площею 111,33 кв.м.; «Дошки підвіконні» завищено обсяг виконаних робіт на 86,86 п.м., що привело до збільшення собівартості робіт на 495 694,06 грн.

Продовжуючи свої протиправні дії, з метою доведення свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння грошовими коштами департаменту енергетики, енергозбереження та запровадження інноваційних технологій Миколаївської міської ради, ОСОБА_5 , шляхом зловживання своїм службовим становищем, з метою збільшення своїх доходів, у грудні 2021 року, більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, але не пізніше 24 грудня 2021 року підписав та надав до департаменту енергетики, енергозбереження та запровадження інноваційних технологій Миколаївської міської ради вищенаведені документи.

На підставі вказаних документів, 30 грудня 2021 року департаментом енергетики, енергозбереження та запровадження інноваційних технологій Миколаївської міської ради з рахунку НОМЕР_1 , відкритого в ГУДКСУ у Миколаївській області в рахунок сплати за виконані ТОВ «ДІ КОР-БУД» роботи по договору №22 від 19 жовтня 2021 року зараховано на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 Товариства, який відкрито в АТ «Укрексімбанк», грошові кошти в сумі 1 709 201,69 грн, з врахуванням завищення обсягу та вартості на 495 694,06 грн., виконаних робіт, в результаті чого ОСОБА_5 як директор ТОВ «ДІ КОР-БУД», отримав змогу вільно розпоряджатися ними.

Таким чином ОСОБА_5 , зловживаючи своїм службовим становищем реалізував свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами ДЕЕЗІТ ММР, шляхом зловживання своїм службовим становищем, з метою збільшення своїх доходів, на загальну суму 495 694,06 грн., що в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, і є великим розміром, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Вищевказані протиправні дії ОСОБА_5 підтверджуються у сукупності зібраними доказами у кримінальному провадженні, серед яких: листом УСБУ в Миколаївській області за вих. № 64/20-8761 від 26 жовтня 2023 року; наказом № 85-П від 13.08.2019; договором підряду № 22 від 29 жовтня 2021 року; довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2021 року; актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2021 року; листом управління Південного офісу Держаудитслужби в Миколаївській області за вих. № 151420-17/2308-2023 від 10 листопада 2023 року; актом ревізії від 09 жовтня 2023 №15-14-11/34; актом не виконаних будівельних робіт за вересень 2023 року; листом дошкільного навчального закладу № 111 «Буратіно» за вих. № 44 від 21 грудня 2023 року; висновком експерта № 23-6335 від 27 грудня 2023 року (судово-економічна експертиза) та свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, що в силу пункту 3 частини другої статті 173 КПК України є підставою для накладення арешту на майно відповідно до пункту 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу.

Зі змісту повідомлення про підозру від 10 січня 2024 року, вбачається, що цього ж дня року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 191 КК України, а саме у привласненні чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому у великих розмірах.

Оскільки ОСОБА_5 може вчинити дії направлені на перереєстрацію права власності майна, яким він володіє, з метою уникнення додаткового покарання передбаченого санкцією частини четвертої статті 191 КК України слідчий вважав наявними підстави для накладення арешту на майно підозрюваного для запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, або відчуження.

При цьому метою арешту слідчий у поданому клопотанні зазначив забезпечення його можливої конфіскації як виду покарання та відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Іншої мети, яка кореспондується з положеннями частини другої статті 170 КПК України слідчий ОСОБА_3 у поданому клопотанні не наводить, тому з огляду на засади диспозитивності кримінального процесу, слідчий суддя розглядає клопотання про арешт майна підозрюваного ОСОБА_5 в межах, що окреслені органом досудового розслідування у цьому клопотанні.

Так, за змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

Відповідно до статті 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а відповідно до статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень.

Відповідно до статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що майно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках передбачених Кримінальним кодексом України.

У випадку передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках передбачених Кримінальним кодексом України може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правого характеру у виді конфіскації майна.

У випадку передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної або юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову в кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до частини п`ятої статті 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Слідчий суддя, розглянувши доводи слідчого, що наведені ним у поданому клопотанні, вважає, що накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 суперечать Конституції України, вимогам кримінального процесуального закону та принципам верховенства права, закладені в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та Рішеннях Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно зі статтями 94, 132, 173 КПК України повинен урахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження (пункт 7 частини другої статті 131 КПК України).

Відповідно до частини третьої статті 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Як убачається зі змісту клопотання слідчого про арешт майна, накладення арешту на нерухоме майно необхідно було для забезпечення конфіскації майна як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Відповідно до статті 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу. Перелік майна, що не підлягає конфіскації, визначається законом України.

За змістом клопотання та долучених до нього матеріалів вбачається, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статі 191 КК України.

Санкція частини четвертої статті 191 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

У свою чергу, вказана норма, якою охоплюється склад інкримінованого ОСОБА_5 злочину не містить додаткового покарання у виді конфіскації майна, тому в силу положень статті 59 КК України таке покарання не може бути застосовано до підозрюваного у разі його засудження.

Таким чином, мета арешту, що наведена слідчим у його клопотанні не відповідає матеріалам кримінального провадження та обставинам що встановлені слідчим суддею, оскільки підстав для застосування конфіскації до майна ОСОБА_5 немає.

Поряд із цим, перевіривши матеріали, долучені до клопотання, слідчий суддя дійшов висновку і про те, що в матеріалах судового провадження відсутні будь-які дані про те, що у цьому кримінальному провадженні заявлено цивільний позов, тоді як положення частини шостої статті 170 КПК України допускають накладення арешту з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), виключно за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Тому, у даному випадку клопотання слідчого подано з недотриманням вимог статті 171 КПК України.

Оскільки слідчим не надано відомостей про те, що хтось зі службових осіб юридичної чи фізичної особи, подавав заяви про визнання його цивільним позивачем, і що в справі будь-хто визнавався цивільним відповідачем, тому, на переконання слідчого судді доводи клопотання про необхідність накладення арешту на майно ОСОБА_5 з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення також не ґрунтуються на вимогах закону, належним чином невмотивовані та не доведені.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що органом досудового розслідування не наведено достатніх і належних доказів тих обставин, які є визначальними та необхідними для накладення арешту на майно, не доведено існування ризиків, визначених у абзаці 2 частини першої статті 170 КПК України, або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, належним чином не обґрунтовано та не доведено мету застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя вважає, що в матеріалах провадження немає будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням про накладення арешту на конкретне майно.

Тому, слідчий суддя вважає, що накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 з викладених у клопотанні мотивів не ґрунтується на положеннях норм Кримінального процесуального кодексу України та фактичних обставинах кримінального провадження, у зв`язку із чим клопотання задоволенню не підлягають.

У цьому випадку, відмова у задоволенні клопотання є ефективним засобом юридичного захисту від можливого свавілля правоохоронних органів щодо майна, про що констатується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Зосимов проти України».

На підставі викладеного, керуючись статтями 170-173, 309, 395 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_7