Справа № 729/1469/23
1-кп/729/136/23 р.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2023 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі судді: ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0000648 від 19.05.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Парасковіївка, Артемівського району, Донецької області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючо за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Свої вимоги обгрунтовує тим, що ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 18.05.2023, у вечірній час, більш точного часу досудовим слідством не встановлено, перебував зі своєю співмешканкою ОСОБА_6 на подвір`ї господарства за адресою: АДРЕСА_2 , де спільно тимчасово проживають. Під час розпивання спиртних напоїв, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_3 , з мотиву раптово виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_6 та бажаючи їх настання, завдав останній не менше 34 травматичних дій, а саме множинних ударів руками в область голови, тулубу та кінцівок, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді: 1) закритої травми грудної клітки: множинних переломів ребер: зліва - 4,5,6,7 по середній ключичній лінії; справа - 3, 4, 5, 6, 9 по середній під паховій лінії, та 10, 11 - по лопатковій лінії: забій лівої легені, забій серця і; 7-м синців з одним садном на грудній клітці; 2) закритої травми живота: розриву лівої долі печінки як наслідку внутрішньочеревної кровотечі, - що мають ознаки тяжкого ступеню тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, як такі, що в клінічному перебігу закономірно ускладнились плевропульмональним шоком та травматичним шоком.

Отримані тілесні ушкодження знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_6 , яка померла на місці події 19.05.2023.

Також, ОСОБА_3 , у зазначені час і місці, в ході заподіяння травмуючих дій ОСОБА_6 , спричинив останній наступні тілесні ушкодження: 10 синців на фоні яких 3 садна, 2 крововиливу в м`які тканини голови з внутрішній поверхні, 3 синці в ділянці тазу і на попереку, 11 синці з 2 саднами на верхніх кінцівках та 3 синця на нижніх кінцівках, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20.05.2023 підозрюваному ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 17.07.2023.

Ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13.07.2023 продовжено ОСОБА_3 строк тримання під вартою до 20.08.2023.

Ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17.08.2023 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_3 продовжено на 30 діб - до 15 вересня 2023.

Ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 05.09.2023 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_3 продовжено до 04.11 2023 .

На даний час виникла необхідність продовжити дію запобіжного заходу ОСОБА_3 у виді тримання під вартою, оскільки 04.11.2023 закінчується строк запобіжного заходу, продовженого ухвалою Бобровицького районного суду від 05.09.2023 та ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не перестали існувати з огляду на наступне.

Підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження ст. 194 КПК України визначає: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінальних правопорушень такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозра ОСОБА_3 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення обґрунтовується зібраними під час досудового розслідування доказами, серед яких, зокрема:

- рапорт оперативного чергового про надходження повідомлення про виявлення трупа ОСОБА_6 з ознаками насильницької смерті;

- протокол ОМП від 19.05.2023, в ході якого зафіксовано місце події, виявлено труп ОСОБА_6 з тілесними ушкодженнями та вилучено речові докази;

- протокол огляду трупа ОСОБА_6 від 19.05.2023;

- протокол затримання ОСОБА_3 у порядку ст. 208 КПК України;

- протокол допиту підозрюваного ОСОБА_3 ;

- протокол слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_3 щодо обставин спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ;

- лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_6 від 19.05.2023 №81-К.

- висновок судово-медичного експерта, згідно якого встановлено причину смерті ОСОБА_6 , кількість нанесених їй травматичних дій.

Підставами для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обгрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Крім того, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжується з метою запобігання зазначених у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання від 7 до 10 років позбавлення волі, тому ОСОБА_3 , усвідомлюючи вид та розмір покарання, може:

- переховуватись від суду, оскільки вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи в стані алкогольного сп`яніння, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 15.03.2023 №764- проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 . Тимчасово проживає за адресою АДРЕСА_2 . На даний час ніде не працює, не має міцних соціальних зав`язків, а тому, з метою уникнення покарання може залишити своє місце проживання і переховуватись від органу досудового розслідування та суду, у тому числі повернутися до місця реєстрації та перейти на тимчасово непідконтрольну частину Донецької області;

- іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що може бути виражено у створенні підозрюваним штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінальних правопорушень, до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння пов`язаний з невиправданою агресією щодо інших осіб, а тому останній може повторно вчинити злочин проти життя та здоров`я інших осіб.

Обставини і ризики, що були підставами для застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшились і продовжують існувати.

Крім того, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу необхідно прийняти до уваги обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів, тяжкість покарання та ризик повторення протиправної поведінки. Не можна залишити без уваги і той факт, що в умовах воєнного стану вірогідність настання вищезазначених ризиків не зменшилась і є вкрай висока.

Також слід врахувати практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Просить не залишити поза увагою і вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України» передбачає, що тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Таким чином, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовільнити з підстав викладених в ньому, вказав, що обставини і ризики, що були підставами для застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшилися і продовжують існувати.

Обвинувачений просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт за місцем його тимчасового проживання в АДРЕСА_2 , посилаючись на те, що намірів переховуватись та впливати на свідків він не має, до вчинення злочину вважає себе не причетним. Своє клопотанняпро зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на менш суворий в порядку ст. 616 КПК України підтримав, після судовго розгляду просить направити його до лав ЗСУ пройти навчання і бажає допомогати в будь-яких бойових діях і гарячих точках, хоче стати до лав збройних сил та допомогти Батьківщині.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримала позицію свого підзахисного, просила суд змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт, оскільки заявлені прокурором ризики ним не доведені. Клопотання обвинуваченого направленого ним до суду в порядку ст. 616 КПК України просить вирішити на розсуд суду.

Розглянувши клопотання прокурора, клопотання обвинуваченого в порядку ст. 616 КПК України, вислухавши думку обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали Бобровицького районного суду Чернігівської області від 05.09.2023 року запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у виді тримання під вартою закінчується 04 листопада 2023 року.

Відповідно до частин 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, зокрема: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, наявність судимостей у обвинуваченого тощо.

Тобто, завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню.

Аналізуючи положення ст. 194 КПК України разом із загальними положеннями КПК України щодо судового провадження в суді першої інстанції, можна дійти висновку, що суд не надає оцінку наявності обґрунтованої підозри під час вирішення питання продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження. Бо такі дії передбачають оцінку доказів, яка може бути надана судом лише в нарадчій кімнаті на стадії ухвалення вироку. Зазначене свідчить про те, що на стадії судового розгляду суд не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри чи то обвинувачення безпосередньо шляхом надання оцінки доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Цими відомостями, на думку суду, є висунуте в передбаченому законом порядку обвинувачення, яке є предметом дослідження суду наразі.

Отже, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування запобіжного заходу з огляду потреб судового провадження.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Суд враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, який згідно ст. 12 КК України віднесеного до категорії тяжкого злочину.

Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому. Він кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Таким чином суд, відповідно до положень статей 177, 178 КПК України та практики Європейського Суду з прав людини з огляду на те, що прокурором у судовому засіданні доведено наявність обґрунтованості ризиків у кримінальному провадженні, передбачених ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, ризики, передбачені у ч. 1 ст. 177 КПК України, які було враховано під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному на цей час не змінились, а також, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , покарання, яке йому загрожує в разі визнання його винуватим, особу обвинуваченого, приходить висновку, що обставини кримінального провадження свідчать про наявність високого ступеню ризиків, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення і таким чином негативно вплинути на хід судового розгляду та встановлення об`єктивної істини в даному кримінальному провадженні, а тому вважає достатніми підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт суд зазначає наступне.

Сутність домашнього арешту полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або в певний період доби (ч.1 ст.181 КПК України). При цьому в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту зазначається точна адреса житла, яке підозрюваному, обвинуваченому забороняється залишати (ч.3 ст.196 КПК). Під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться у постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також всі складові частини такого приміщення (ч.2 ст.233 КПК).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ конкретизував вжите законодавцем у ч. 5 ст. 181 КПК словосполучення «житло цієї особи» випадками, коли підозрюваний, обвинувачений: є власником (співвласником) такого житла; зареєстрований у такому житлі; постійно або тимчасово проживає у такому житлі без реєстрації тощо. При цьому враховуючи, що власник житла може зазнати обмежень своїх прав у разі обрання домашнього арешту щодо осіб, які мешкають в його житлі, застосовуючи цей запобіжний захід, суд з`ясовує думку власника житла.

Як встановлено судом за адресою, яку вказує обвинувачений та захисник, обвинувачений не зареєстрований, проживає тимчасово, як переселенець, не є власником або співвласником зазначеного майна. Натомість в матеріалах клопотання відсутня згода власника на обрання домашнього арешту щодо ОСОБА_3 в його житлі. Вищевказане свідчить про неможливість задоволення клопотання обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу відносно нього.

Таким чином, даних про наявність підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, ніж тримання під вартою, судом за результатом розгляду клопотань прокурора та заперечень сторони захисту не встановлено.

Докази, що обвинувачений не може утримуватись в умовах слідчого ізолятору суду не надані.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою та відмови на даному етапі розгляду кримінального провадження стороні захисту у зміні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт. Будь-яких нових обставин, які не розглядалися та які б суттєво впливали на висновок щодо доцільності зміни запобіжного заходу, на поточний момент не виявлено.

Вирішуючи питання щодо заявленого обвинуваченим клопотання про направлення його до лав ЗСУ пройти навчання і допомогати в будь-яких бойових діях і гарячих точках суд приходить до такого висновку.

Обвинувачений посилається на ст. 616 КПК України, якою передбачено порядок скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або зміна запобіжного заходу з інших підстав.

Частини 1 та 2 вказаної статті встановлюють, що у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305- 321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

За результатами розгляду клопотання, передбаченого абзацом першим цієї частини, прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Враховуючи, що обвинуваченим ОСОБА_3 порушено встановлений законом порядок звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу, його заява підлягає поверненню.

При цьому ОСОБА_3 слід роз`яснити право звернення до прокурора з клопотанням про скасування або зміну запобіжного заходу, яке повинно відповідати вимогам, зазначеним в ч. 3 ст. 616 КПК України.

Керуючись ст. 177,331 КПК України, суд ,

у х в а л и в :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 - задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави відносно ОСОБА_3 на 60 днів до 09 грудня 2023 року включно з утриманням його в державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику обвинуваченого та направити уповноваженій службовій особі у місця ув`язнення.

Заяву обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на менш суворий в порядку ст. 616 КПК України повернути особі, яка її подала. Роз`яснити заявнику право звернутися з відповідним клопотанням до прокурора.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1