ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1019/24 Справа № 186/1394/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 29 січня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Першотравенську, Дніпропетровської області, освіта середня, неодруженого, маючого на утриманні сина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого гірником на допоміжних роботах в шахтах ВСП "Шахта "Степова" ШУ "Першотравенське" ПрАТ "ДТЕК "Павлоградвугілля", зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , на обліку у лікарів психіатра та нарколога неперебувачого, раніше судимого:

- 07 лютого 2013 року Жовтневим районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області по ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ст.75 КК України до позбавлення волі на строк три роки, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком два роки;

- 17 вересня 2013 року Жовтневим районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області по ч.2 ст.186, ч.1 ст.71 КК України до позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців. 05 січня 2018 року звільненого з Криворізької виправної колонії Дніпропетровської області №80 по відбуттю покарання;

- 04 травня 2018 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області по ч.1 ст.187 КК України до позбавлення волі на строк чотири роки. 09 березня 2022 року звільненого з Синельниківської виправної колонії Дніпропетровській області №94 по відбуттю покарання;

- 16 листопада 2022 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області по ч.4 ст.185, ст.75, ст.76 КК України до позбавлення волі на строк п`ять років, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком два роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 29 січня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28 березня 2024 року включно.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, а також особу обвинуваченого, посилався на те, що ризики передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не припинили існувати та застосування менш обтяжливого запобіжного заходу не зможе їм запобігти.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково, обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на недоведеність встановлених судом ризиків та необґрунтованість обвинувачення. Адвокат зазначає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою носять формальний характер. Захисник звертає увагу на те, що розгляд обвинувального акту відносно ОСОБА_6 лише розпочато, а тому матеріали судової справи не містять будь-яких доказів на підтвердження продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а прокурором всупереч вимогам ч. 3 ст. 184 КПК України вони не долучені до клопотання. Більш того, письмові докази прокурора в обґрунтування існування ризиків збирались та формувались станом на 19.09.2023, а тому не можуть мати доказів продовження існування ризиків через 4 місяці після розгляду справи в суді. Твердження прокурора про відсутність міцних соціальних зв`язків та ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення», на переконання захисту не відповідають дійсності. Як було встановлено під час досудового розслідування та у ході судового розгляду, у обвинуваченого ОСОБА_6 є неповнолітній син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а відсутність інших соціальних зв`язків у ОСОБА_6 обумовлено тим, що він має статус особи з числа дітей, позбавлених батьківського піклування. Крім того, на час вчинення злочину ОСОБА_6 працював гірником на допоміжних роботах в шахтах ВСП «Шахта «Степова» ШУ «Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля», що додатково свідчить про наявність засобів на існування та шлях виправлення після засудження за ч. 4 ст. 185 КК України. Під час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом не враховано доводи сторони захисту. Так, на підтвердження відсутності існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, стороною захисту надано виробничу характеристику на ОСОБА_6 за період роботи на посаді гірник на допоміжних роботах в шахті ВСП « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», за якою останній має позитивну характеристику (з колегами перебував у товариських відносинах, підтримував ділові відносини у колективі, зміні виробничі завдання виконував якісно і встановлені Документ сформований в системі «Електронний суд» 04.02.2024 8 терміни). Також, на підтвердження відсутності існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, стороною захисту надано відповідь на адвокатський запит від Офісу Генерального прокурору, за яким ОСОБА_6 не є підозрюваним у будь-яких інших кримінальних провадженнях (за виключенням тих, які раніше направлені до суду та по яких останній поніс покарання). Разом із цим, стороною захисту надано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за якою ОСОБА_6 на праві приватної власності належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що надає можливість виконати останнім запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Окрім наведеного, захисник вказує на те, що кваліфікація дій обвинуваченого як хуліганство є необґрунтованою, а обвинувальний акт містить істотні суперечності, які не були враховані судом.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах контрольного провадження, 29 січня 2024 року судом, на розгляді якого перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , в порядку ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою останнього.

Вирішуючи питання про продовження строку застосування запобіжного заходу суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість подальшого тримання ОСОБА_6 під вартою, та дійшов висновку про існування тих, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились і виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження тримання під вартою ОСОБА_6 та доводи захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення цього питання.

Так, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , який відноситься до категорії тяжких, покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, особу обвинуваченого, який хоча і має міцні соціальні зв`язки, проте до кримінальної відповідальності притягується не вперше, та відповідно наявність передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК ризиків, які не припинили існувати, тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, та стороною захисту не наведені.

Доводи захисника про недоведеність встановлених судом ризиків суд вважає необґрунтованими, оскільки сукупність даних про тяжкість злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , обставини провадження, покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим та особу обвинуваченого, безпосередньо вказує на їх існування.

Доводи захисника про наявність у обвинуваченого постійного місця роботи, за яким він характеризується виключно позитивно, а також неповнолітнього сина на утриманні та постійного місця проживання, на переконання колегії суддів, обґрунтовано не враховані судом. На переконання колегії суддів ці обставини не є стримуючим фактором належної процесуальної поведінки обвинуваченого, як такі, що не перешкодили йому продовжити злочинну діяльність.

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, що з урахуванням оголошеного на території України воєнного стану, значно підвищує суспільну небезпечність останнього та свідчить про неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Що стосується обґрунтованості обвинувачення останнього, то ці обставини перевіряються судом під час ухвалення остаточного рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, питання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було вирішено під час судового розгляду, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 29 січня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4