У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисників - адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, клопотання прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000269 від 23.06.2023 за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні № 0000269 від 23.06.2023 за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання мотивовано наступним:

Шостим слідчим відділом (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, за процесуального керівництва Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000269 від 23.06.2023 за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України.

Як вказано у клопотанні, досудовим розслідування встановлено, що 23.06.2023 ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , будучи представниками держави, діючи за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи на меті примусити потерпілого ОСОБА_9 вчинити дії, що суперечили його волі, а саме: отримати зізнання, що останній є нібито угорським агентом та отримати інформацію про осіб, з якими нібито співпрацює потерпілий ОСОБА_9 та завдання, яке останній виконує на території України, упродовж тривалого часу неодноразово застосовували до нього фізичне та психологічне насильство, а також вчинили викрадення потерпілого ОСОБА_9 .

Зокрема, 23.06.2023 у період часу з 16:25 год. по 16:43 год ОСОБА_4 та ОСОБА_8 з метою реалізації свого злочинного умислу, перебуваючи неподалік готельно-ресторанного комплексу «Три Туза» у с. Велика Добронь Ужгородського району Закарпатської області, почергово нанесли численні удари руками та ногами в область голови, тулуба та кінцівок ОСОБА_9 .

Надалі, того ж дня близько 16:43 год ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб, насильно помістили ОСОБА_9 у службовий автомобіль марки «Renault Duster», р.н.з. НОМЕР_1 , де незаконно проти його волі утримували та при слідуванні у напрямку м. Ужгорода у період часу приблизно з 16:44 год по 17:24 год застосовували до нього фізичне та психологічне насильство, яке супроводжувалось вдяганням на голову ОСОБА_9 картонної коробки та нанесенням численних ударів кулаками рук в область голови і тулуба.

23.06.2023 близько 17:32 год після прибуття на подвір`я будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_8 , діючи групою осіб за попередньою змовою з ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного наміру, наніс ОСОБА_9 декілька ударів кулаками рук в область черевної порожнини, після чого останнього було доставлено в м. Чоп Ужгородського району Закарпатської області, де близько 18:00 год. відпущено.

Унаслідок вищезазначених дій ОСОБА_4 та ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 заподіяно сильного фізичного болю та морального страждання.

30.06.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 127 КК України, а саме: катування, тобто будь-яке умисне діяння, спрямоване на заподіяння особі сильного фізичного болю та морального страждання, вчинене з метою примусити її вчинити дії, що суперечать її волі, у тому числі отримати інформацію, зізнання, та з метою залякування її, вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене представником влади, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, а саме: викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням викраденій людині фізичних страждань.

Прокурор вказує на те, що обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними доказами, а саме: допитом потерпілого ОСОБА_9 , протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, допитами свідків, висновками експертиз та іншими матеріалами кримінального провадження.

Як зазначає прокурор, вказані докази є вагомими та дають обґрунтовані підстави для підозри вказаної особи у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Повідомлення про підозру повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини, щодо поняття «обґрунтованості».

Вручена підозра повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», розумної підозри.

Прокурор зазначає, що особа підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 127 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.07.2023 до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 27.08.2023 включно без визначення розміру застави.

24.08.2023 керівником Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону продовжено строк досудового розслідування цього кримінального провадження до 3-х місяців, тобто до 30.09.2023.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.08.2023 строк дії запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою продовжено до 30.09.2023 включно без визначення розміру застави.

28.09.2023 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області продовжено строк досудового розслідування цього кримінального провадження до 6-ти місяців, тобто до 23.12.2023 включно.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.09.2023 строк дії запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою продовжено до 25.11.2023 включно без визначення розміру застави.

Прокурор зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 199 КК України, заявлені ризики передбачені ст. 177 КПК України викладені у попередньому клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , не зменшились та виправдовують тримання останнього, під вартою, такі ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають можливість обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Зокрема, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому у клопотанні вказано на те, що підставою застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під варту, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний матиме можливість переховуватися від слідства та суду, незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому у клопотанні вказано на те, що підозрюваний, на даний час, працездатний, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування до підозрюваної вказаного запобіжного заходу, не встановлено.

На переконання прокурора, враховуючи той факт, що ОСОБА_4 , вчинив особливо тяжкий злочин пов`язаний із застосуванням насильства до потерпілого, обрати відносно останнього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не надається можливим, оскільки воно на думку органу досудового розслідування буде неефективним.

Прокурор зазначає, що оцінюючи в сукупності викладене, слід прийти до висновку, що інші менш суворі запобіжні заходи, такі як особиста порука, домашній арешт, не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку ОСОБА_4 та відповідно до ст. ст. 183, 199 КПК України, йому необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У клопотанні вказано на те, що відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 199 КК України, обставини які перешкоджають завершення досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою, є, зокрема, те, що в рамках цього кримінального провадження для проведення повного, об`єктивного досудового розслідування та його завершення, необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, які з обґрунтованих причин та особливої складності цього провадження, не могли бути проведенні в межах строку дії попередньої ухвали слідчого судді про тримання під вартою ОСОБА_4 , спрямованих на збір доказів з метою повного, всебічного і неупередженого з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, зокрема: отримати та долучити до матеріалів цього кримінального провадження висновки судових молекулярно-генетичних експертиз (які ще тривають), призначені 08.08.2023 та які на даний час перебувають на виконанні у експертній установі (орієнтовний строк виконання грудень 2023 року); отримати та долучити до матеріалів цього кримінального провадження висновок додаткової судово-медичної експертизи щодо потерпілого ОСОБА_9 ; у разі наявності підстав, відповідно до ст. 279 КПК України, скласти та вручити підозрюваному ОСОБА_4 повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри з викладенням фактичних обставин в кінцевій редакції; оформити обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування та відповідно до ст. 293 КПК України вручити їх підозрюваним й захисникам; при необхідності виконати інші слідчі дії, необхідність в яких може виникнути в ході досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

Характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку.

Прокурор просить слідчого суддю: продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , співробітника-військовослужбовця 4 відділу (з дислокацією у м. Мукачево) 6 управління (з дислокацією у м. Рівне) Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України, у межах строку досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, тобто до 23.12.2023 включно.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про продовження строку тримання під вартою, зауважив, що на разі продовжують існувати ризики, що стали підставою для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник підозрюваного ОСОБА_10 , в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, клопотав про зміну запобіжного заходу.

Так, захисник вважає, що у зв`язку із тривалістю перебування підозрюваного під вартою, те що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований з 27.07.2023, тобто вже майже протягом 4 місяців, а отже виникає необхідність переглянути розумність застосування до підозрюваного ОСОБА_4 цього запобіжного заходу. Сторона захисту вважає, що наразі існують обставини, які дають можливість переглянути застосований щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та змінити його на цілодобовий домашній арешт.

Адвокат вказує на те, що за час перебування підозрюваного під вартою, за участі підозрюваного ОСОБА_4 не було проведено жодної слідчої (розшукової) дії. Зокрема, сторона обвинувачення не провела ні допиту чи слідчого експерименту з ОСОБА_4 , ні здійснила будь-яку іншу слідчу (розшукову) дію з підозрюваним як за власною ініціативою, так і за клопотанням захисту.

Захисник вказує на відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України, оскільки: повідомлення про підозру, не підтверджено жодними доказами, на підставі яких можливо було в встановити реальність подій, які викладені у зазначеному процесуальному документі, підозра ґрунтується лише на показаннях потерпілого, досудове розслідування здійснюється з порушенням розумних строків.

При цьому захисник вказує і на відсутність ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні, адже підозрюваний не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування та суду, в тому числі виїхати за кордон, має міцні соціальні зв`язки, сім`ю яка повністю перебуває на його утриманні, у нього відсутні мета і мотив для неправомірних дій, спрямованих на незаконний вплив на свідків та інших учасників цього кримінального провадження чи створення будь-який інших процесуальних перешкод правосуддю.

Також у письмовому клопотанні захисник вказує на те, що 07.07.2023 ОСОБА_4 було проведено оперативне втручання, а саме: дискектомія С5-С6, С6-С7, декомпресія спинного мозку на цьому рівні, корпородез С5-С6, С6-С7 титановими імплантами (відповідна медична документація додається). Після лікування в умовах стаціонару ОСОБА_4 наразі потребує довготривалих реабілітаційних заходів, які включають напівлежачий режим до 3-х місяців, без маніпуляцій та фізичних навантажень на шийний відділ хребта й курс відновного лікування. Підозрюваний також наразі потребує медичних наглядів лікарів травматолога, реабілітолога та нейрохірурга. Крім того, ОСОБА_4 26.07.2023 було затримано безпосередньо у палаті КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька», де він перебував на стаціонарному лікуванні.

Захисник у судовому засіданні підтримав подане ним клопотання, озвучив аргументи, які на його погляд свідчать про необхідність зміни запобіжного заходу підозрюваному, та просив слідчого суддю не застосовувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а змінити такий, та застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у судовому засіданні заперечувала проти продовження відносно ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначила, що на даному етапі досудового розслідування є можливим застосування відносно нього запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою.

Захисник ОСОБА_7 , у судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечувала, просила про зміну запобіжного заходу.

Захисники у судовому засіданні просили врахувати міцні соціальні зв`язки ОСОБА_4 , те що у нього на утриманні є діти, а також стан його здоров`я. При цьому вказували на відсутність обґрунтованої підозри та ризиків, у зв`язку із чим, на їх думку є можливим застосування відносно ОСОБА_4 , запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під варто.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 , підтримав позицію захисників, просив змінити йому запобіжний захід.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

У разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.ч.1,3 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати: 1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину; 2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

При вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою слід враховувати вимоги статей 177, 178, 197, 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Слідчим суддею встановлено, що Шостим слідчим відділом (з дислокацією у м. Ужгороді) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, за процесуального керівництва Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000269 від 23.06.2023 за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України.

30.06.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 127 КК України, а саме: катування, тобто будь-яке умисне діяння, спрямоване на заподіяння особі сильного фізичного болю та морального страждання, вчинене з метою примусити її вчинити дії, що суперечать її волі, у тому числі отримати інформацію, зізнання, та з метою залякування її, вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене представником влади, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, а саме: викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням викраденій людині фізичних страждань.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.07.2023 до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 27.08.2023 включно без визначення розміру застави.

24.08.2023 керівником Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону продовжено строк досудового розслідування цього кримінального провадження до 3-х місяців, тобто до 30.09.2023.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.08.2023 строк дії запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою продовжено до 30.09.2023 включно без визначення розміру застави.

28.09.2023 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області продовжено строк досудового розслідування цього кримінального провадження до 6-ти місяців, тобто до 23.12.2023 включно.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.09.2023 строк дії запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою продовжено до 25.11.2023 включно без визначення розміру застави.

Обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними доказами, а саме: допитом потерпілого ОСОБА_9 , протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, допитами свідків, висновками експертиз та іншими матеріалами кримінального провадження.

Сукупність фактичних даних, які містяться в наведених доказах, є достатньою для висновку про причетність підозрюваного до вищевказаного злочину. При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя вважає, доведеним, що завершити досудове розслідування до 25.11.2023 (в межах дії строку ухвали слідчого судді про обрання (продовження) запобіжного заходу у виді тримання під вартою) неможливо, у зв`язку із об`єктивною необхідністю, а саме, те, що в рамках цього кримінального провадження для проведення повного, об`єктивного досудового розслідування та його завершення, необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, які з обґрунтованих причин та особливої складності цього провадження, не могли бути проведенні в межах строку дії попередньої ухвали слідчого судді про тримання під вартою ОСОБА_4 , спрямованих на збір доказів з метою повного, всебічного і неупередженого з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, зокрема:

отримати та долучити до матеріалів цього кримінального провадження висновки судових молекулярно-генетичних експертиз (які ще тривають), призначені 08.08.2023 та які на даний час перебувають на виконанні у експертній установі (орієнтовний строк виконання грудень 2023 року); отримати та долучити до матеріалів цього кримінального провадження висновок додаткової судово-медичної експертизи щодо потерпілого ОСОБА_9 ; у разі наявності підстав, відповідно до ст. 279 КПК України, скласти та вручити підозрюваному ОСОБА_4 повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри з викладенням фактичних обставин в кінцевій редакції; оформити обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування та відповідно до ст. 293 КПК України вручити їх підозрюваним й захисникам; при необхідності виконати інші слідчі дії, необхідність в яких може виникнути в ході досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

Слідчим суддею встановлено, що на час розгляду клопотання, висновки експертиз стороною обвинувачення не отримано та не опрацьовано, що не дає можливості стороні обвинувачення, прийняти кінцеве обґрунтоване та законне процесуальне рішення.

Так, вказані слідчі та процесуальні дії мають доказове значення у провадженні, є необхідними для об`єктивного розслідування кримінального провадження та не є вичерпними, оскільки після їх проведення може виникнути необхідність у проведенні інших слідчих (розшукових) дій.

Окрім того, із врахуванням всіх зібраних у даному кримінальному провадженні доказів, в тому числі і вищенаведених, необхідно виконати вимоги ст. 290 КПК України з підозрюваним та його захисником, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, які направити до суду для розгляду по суті.

Слідчий суддя вважає, що на даний час є достатньо доказів які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Разом із тим, наявність обґрунтованої підозри є однієї із підстав застосування запобіжного заходу.

Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, яка за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21.04.2011р.). Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57). Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу. Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії».

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Окрім того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» Європейський Суд з прав людини зазначив, що поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Слідчий суддя констатує, що питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для підтвердження винуватості підозрюваної у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, вирішується судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.

Окрім того, слід зазначити, що згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні «Murray v. the United Kingdom».

Разом з тим, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що надані прокурором на його обґрунтовання, такі підтверджують зазначені у клопотанні обставини підозри, мають місце та підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю даних. Крім цього слідчий суддя враховує відомості, що зазначені в протоколі аналізу з`єднань абонентів мобільного зв`язку, із прив`язкою руху пристроїв абонентів мобільного зв`язку до базових станцій та накладенням на карту маршруту від 12.10.2023 року, згідно якого засоби комунікації ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 в період часу інкримінованих подій перебували разом, переміщувались в одному транспортному засобі, а згідно висновку експерта від 26.09.2023 року генетичні ознаки крові людини, що виявлені у змиві №3 (в транспортному засобі) належать потерпілому ОСОБА_9 , та слідчий суддя враховує такі дані додатково, як відомості якими обґрунтовують обставини повідомленої підозри ОСОБА_4 .

Окрім цього, сторона захисту беззаперечними доказами не спростовує питання обґрунтованості підозри, а саме, лише посилання на оскарження повідомлення про підозру не свідчить про її необґрунтованість.

Крім того, слідчий суддя відзначає, що предметом даного розгляду не є рішення слідчого судді, прийняте за результатами оскарження повідомлення про підозру на підставі п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, а лише встановлення обґрунтованості підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, необхідної для продовження запобіжного заходу.

Слідчий суддя вважає, що небезпека переховування підозрюваного ОСОБА_4 здається явно переконливою. Щодо доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_4 не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування та суду, то слідчий суддя зауважує, що ОСОБА_4 перебував під вартою з моменту його затримання та до цього часу. Таким чином, наведені доводи не можуть бути підставою вважати, що ризик переховування підозрюваного на даний час відсутній.

Відсутність у підозрюваного активів за кордоном, не є підтвердженням того, що він не має на меті, та не може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Окрім того, слідчий суддя враховує, що стороною обвинувачення доведено, що продовжують існувати інші ризики, що існували і на час обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме щодо незаконного впливу на свідків, потерпілого у кримінальному провадженні, інших підозрюваних, експертів, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, враховуючи можливість незаконного впливу з урахуванням службової діяльності, оцінка наведеним ризикам вже дана слідчим суддею при застосуванні та продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обраного підозрюваному ОСОБА_4 .. Вказані ризики не зменшились, та продовжують існувати на даний час.

При цьому слідчий суддя зазначає, що доводи сторони захисту щодо підстав зміни запобіжного заходу, та аргументи що наведені захисниками в цій частині, зводяться фактично до встановлення доведеності вини або невинуватості у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, та оцінці доказів, що є предметом судового розгляду.

На цій стадії процесу, слідчий суддя, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій підозрюваного, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті.

Слідчий суддя, вважає що існує достатньо доказів можливої причетності ОСОБА_4 , до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, та про наявність обґрунтованої підозри, не вирішуючи при цьому питання про доведеність його вини та остаточність кваліфікації його дій, що є предметом наступних стадій кримінального процесу.

З приводу стану здоров`я підозрюваного слідчий суддя зазначає, що захисником не надано доказів того, що на даний час ОСОБА_4 , через наявність у нього захворювання не може перебувати під вартою або утримуватись в УВП №9. В матеріалах кримінального провадження містяться копії медичної документації підозрюваного ОСОБА_4 , однак будь-яких вказівок про неможливість перебування останнього під вартою в них не відображено, інших документів, що підтверджують неможливість перебування такого в умовах СІЗО, слідчому судді не представлено.

Окрім того, слідчий суддя вважає за необхідно вказати на те, що частково аргументи наведені стороною захисту як підстави для зміни запобіжного заходу вже були предметом розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яким також була надана оцінка судом апеляційної інстанції.

Щодо наведених доводів захисника з приводу невідповідності зазначених у процесуальних документах дат та часу проведення слідчих дій, то слід зазначити, що допущення технічних описок щодо дат та часу процесуального документу не можуть свідчити про його недійсність, чи ставити під сумнів його зміст. Крім того в судовому засіданні прокурором зазначено, що вказані стороною захисту обставини в межах даного кримінального провадження, щодо дат та часу проведення протоколу огляду потерпілого, протоколу проведення впізнання особи зі свідком, перевіряються в процесуальному порядку органом досудового розслідування на даний час.

Таким чином, при розгляді клопотання слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також, те що продовжують існувати ризики, що були встановлені слідчим суддею при розгляді клопотання про обрання та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під варту.

Слідчий суддя вважає, що стороною захисту не наведено підстав які б переконливо доводили необґрунтованість підозри, зменшення чи відсутність ризиків, які були встановленні при обранні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Наведене на переконання слідчого судді свідчить про відсутність підстав для зміни підозрюваному запобіжного заходу.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Зокрема, питання застосування заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться і запобіжні заходи регламентовані Главою 10 - заходи забезпечення кримінального провадження і підстави їх застосування та Главою 18 запобіжні заходи, затримання особи Кримінального процесуального Кодексу України (надалі КПК України).

Відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З поданого до слідчого судді клопотання вбачається, що строк дії ухвали про обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави закінчується 25.11.2023 року.

Разом із тим, завершити досудове розслідування у даному кримінальному провадженні не вбачається за можливе, у зв`язку із наявними об`єктивними причинами, що наведені вище.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваному, слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, що свідчить про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть бути недостатніми для запобігання ризикам, які існували на час обрання відносно підозрюваної запобіжного заходу, та які продовжують існувати на даний час.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» вказав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів». Отже, суд приймає до уваги тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень та покарання, що підвищує ризик зникнення обвинувачених від правосуддя.

У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р. зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Окрім наявності обґрунтованої підозри, вказаних ризиків, слідчий суддя також враховує особу підозрюваного, зокрема те, що ОСОБА_4 , одружений, на утриманні має чотирьох неповнолітніх дітей, за місцем роботи характеризується позитивно. Разом з тим, наявність у підозрюваного сім`ї, дітей, на його утриманні, позитивна характеристика, наявність відзнак по службі, за сукупності інших обставин, а саме обґрунтованої підозри, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не можуть слугувати підставою для зміни запобіжного заходу або відмови у застосуванні такого.

Щодо доводів адвоката про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, то слід зазначити наступне:

Слідчий суддя вважає доведеним: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 , у вчиненні ним кримінальних правопорушень, наявність вищевказаних ризиків, а також неможливість їх запобігання при вжитті більш м`яких запобіжних заходів, передбачених КПК України оскільки останній підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 127 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

На переконання слідчого судді, застосування більш м`якого запобіжного заходу не унеможливить прояв встановлених слідчим суддею ризиків, та не буде ефективним та доцільним в рамках даного кримінального провадження та свідчить про те, що інші більш м`які запобіжні заходи особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту.

Щодо обґрунтованості застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 183 КПК України визначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчий суддя звертає увагу на спосіб вчинення кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретних осіб, а і для суспільства в цілому, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин слідчий суддя враховуючи наведені вище обставини, вважає, що станом на день розгляду клопотання ризики не зменшилися, не відпали та продовжують існувати, і неможливість їх запобігання при вжитті більш м`яких запобіжних заходів, передбачених КПК України оскільки останній підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення.

При чому наслідком вчинення злочину стало завдання потерпілому тілесних ушкоджень, а у відповідності до ст.3 Конституції України людина, її життя та здоров`я визнаються найвищою соціальною цінністю, а також наявність обставин які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення строку дії попередньої ухвали, вважає доцільним продовжити підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, стороною захисту не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ризик переховування цього обвинуваченого, а також ризик його впливу на інших учасників процесу, або взагалі перестали існувати, або зменшилися настільки, що й такий запобіжний захід як інший не пов`язаний із позбавленням волі здатний їм запобігти, а тому підстав для зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший не пов`язаний із позбавленням волі суд не вбачає.

При вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою підозрюваному, слідчий суддя також враховує, особливу складність кримінального провадження, його значний обсяг, а також те, що строки досудового розслідування продовжено у даному кримінальному провадженні до 23.12.2023.

Відповідно до п. 35 рішення Європейського суду по правам людини від 26.06.1991 р., у справі «Летельє проти Франції», національні судові органи повинні у першу чергу слідкувати за тим, щоб в кожному конкретному випадку строк попереднього ув`язнення обвинуваченого не перевищував розумних меж. З цією метою вони повинні приймати до уваги всі обставини, які мають значення для з`ясування, чи мається суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості виправдовував відступлення від принципу поваги до особистої свободи.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Отже, враховуючи обставини провадження, характер обвинувачення, слідчий суддя вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваної.

На думку слідчого судді, застосування більш м`якого запобіжного заходу унеможливить прояв встановлених слідчим суддею ризиків, та не буде ефективним та доцільним в рамках даного кримінального провадження та свідчить про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть бути недостатніми для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Заслухавши учасників судового засідання, враховуючи вищенаведені ризики і обставини, які у своїй сукупності беруться до уваги слідчим суддею при вирішенні питання про продовження обраного запобіжного заходу, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, з метою запобігти ризикам, суд вважає, що обставини, зазначені при обранні запобіжного заходу продовжують існувати і по даний час, досудове провадження не закінчено, ОСОБА_4 перебуваючи на волі може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, впливати свідків, та інших підозрюваних, можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також перешкоджати встановленню істини у справі, з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та процесуальної поведінки підозрюваного, запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити, а застосування більш м`яких запобіжних заходів, будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту. З урахуванням викладеного слідчий суддя дійшов висновку, що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який. Клопотання захисників про зміну запобіжного заходу, обраного стосовно ОСОБА_4 та доводи в їх обґрунтування, не можна визнати такими, що ставлять під сумнів вище наведені висновки, а відтак, вказане клопотання задоволенню не підлягає.

Обраний ОСОБА_4 запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, а тому слідчий суддя вважає, доводи сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт є необґрунтованими, з врахуванням сукупності викладених обставин щодо тривалості перебування підозрюваного під вартою, даних про особу ОСОБА_4 , в силу характеру інкримінованого такому діянь та одночасної потреби у проведенні дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає за доцільним продовження терміну тримання підозрюваного ОСОБА_4 під вартою, та вважає за доцільне продовжити дію існуючого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, але на строк, в межах строку досудового розслідування.

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, щодо злочину, який спричинив загибель людини, щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Зазначена норма закону не містить прямої заборони визначити розмір застави у такому випадку, а лише надає суду таке право, при цьому слідчий суддя повинен вирішувати питання щодо наявності підстав для визначення розміру застави поряд із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кожному конкретному випадку окремо, виходячи з обставин справи і даних про особу підозрюваного.

Частиною 3 статті 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

З матеріалів кримінального провадження та судового розгляду вбачається, що підозрюваному інкримінується безпосереднє застосування насильства відносно потерпілого.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , згідно досліджених матеріалів доданих до клопотання, вбачається що вчинено з застосуванням до потерпілого безпосередньо насильства, неодноразово, та яке було триваючим в часі, про що свідчать також покази потерпілого та покази свідків, вважаю за можливе у відповідності до ч.4 ст.183 КПК України не визначати розмір застави у кримінальному провадженні

Виходячи з вищевикладеного, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора про продовження підозрюваному строків тримання під вартою підлягає задоволенню, так як є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризик якого залишився з огляду на серйозний характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкість з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, та може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Згідно ч.4 ст.196 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом. Вказана норма застосовується і до вимог ухвали слідчого судді про продовження строків тримання під вартою.

Статтею 113 КПК України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 114 КПК України, будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.

Згідно п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься розумність строків.

Засада розумності строків кримінального провадження випливає із завдання швидкого розслідування і судового розгляду, закріпленого в ст. 2 КПК України, і відповідає вимогам ст. 6 КЗПЛ, яка гарантує, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У МПГПП встановлено, що кожен має право на основі повної рівності бути судимим без невиправданої затримки» (п. «с» ч. 2 ст. 14). При цьому кожен заарештований або затриманий має право на судовий розгляд протягом розумного строк (ч. 3 ст. 9). Звід принципів захисту всіх осіб, які піддаються затриманню чи ув`язненню будь - яким чином, прийнятий Генеральною Асамблеєю ООН 9 грудня 1988 р., вимагає проведення судових розглядів в розумні строки після затримання, або звільнення суду (принцип 38).

Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримання процесу практично рівнозначна відмові в правосудді.

Відповідно до положень ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів і продовжується слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, а тому, зважаючи на право підозрюваного, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк стало предметом судового розгляду, визначені ст. 28 КПК України розумні строки кримінального провадження, строк тримання під вартою ОСОБА_4 , слід продовжити до 22.12.2023 року.

Керуючись ст. ст. 117, 178, 183, 184, 193-194, 197, 199, 202, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000269 від 23.06.2023 за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, до підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , співробітника-військовослужбовця 4 відділу (з дислокацією у м. Мукачево) 6 управління (з дислокацією у м. Рівне) Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України, у межах строку досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, тобто до 22.12.2023 включно.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1