Номер провадження: 11-сс/813/1909/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 14.11.2023, якою в межах к/п №0000021 від 10.01.2023 стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, із вищою освітою, неодруженого, маючого на утриманні доньку 2014 р.н., військовослужбовця молодшого сержанта на посаді інструктора ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу вимог ст. 89 КК України,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000021 від 10.01.2023 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України частково задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та застосовано стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.01.2024 включно із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», із визначенням в якості альтернативного запобіжного заходу застави в розмірі 900 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 415 600 грн., з покладенням на нього у разі внесення застави строком до 10.01.2024 включно певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України та в зазначеному кримінальному провадженні органом досудового розслідування доведено існування ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, знищення та схову речей та документів, які мають значення для кримінального провадження, незаконного впливу на свідків, обґрунтовані тяжкістю покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину; тим, що останній наразі притягується до кримінальної відповідальності за іншими кримінальними провадженнями, є розлученим, проживає за місцем проходження військової служби; досудове розслідування триває, вживаються заходи щодо встановлення місця знаходження та вилучення всіх документів, які мають значення для зазначеного кримінального провадження; свідки на теперішній час не допитані.

Водночас, врахувавши положення ч. 4 ст. 182 КПК України, а також з урахуванням обставин можливого вчинення кримінального правопорушення у сфері використання електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), систем та комп`ютерних мереж і мереж електрозв`язку, розміру збитків територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності в інших кримінальних провадженнях, високий ступінь встановлених ризиків, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність визначення підозрюваному ОСОБА_8 застави в якості альтернативного запобіжного заходу з виходом за межі, встановлені п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме у розмірі 900 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 415 600 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її незаконною та необґрунтованою з огляду на наступні обставини:

- поза увагою слідчого судді залишився той факт, що ОСОБА_8 не є підозрюваним в зазначеному кримінальному провадження в розумінні діючого КПК та стосовно нього не може бути застосований жодний запобіжний захід, оскільки, при врученні останньому повідомлення про підозру органом досудового розслідування було порушено особливий порядок кримінального провадження та, не врахувавши факт того, що ОСОБА_10 01.04.2016 набув статусу адвоката, повідомлення про підозру підписано та вручено слідчим за погодженням із прокурором регіональної прокуратури, всупереч визначеному вимогами п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК України переліку таких суб`єктів;

- слідчим суддею не було враховано того, що додані до клопотання матеріали не підтверджують наявності в діях ОСОБА_8 будь-якого кримінального правопорушення, останній має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем служби, добровільно мобілізувався на самому початку повномасштабного вторгнення рф в Україну, ОСОБА_8 не є заможною людиною, у нього відсутні судимості, в інших кримінальних провадженнях не допускав порушення процесуальної дисципліни, йому не повідомлено про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень, розмір майнової шкоди підлягає встановленню;

- оскаржувана ухвала не містить обґрунтування неможливості застосування стосовно ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів, натомість, підозрюваний навіть без застосованого стосовно нього запобіжного заходу дотримується процесуальної дисципліни;

- визначаючи підозрюваному ОСОБА_8 розмір застави в якості альтернативного запобіжного заходу, слідчий суддя не обґрунтував належним чином виключність випадку, який би слугував підставою для визначення такого її розміру, який в 11 разів перевищує 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, натомість, стороною обвинувачення не було надано жодних відомостей про матеріальний стан ОСОБА_8 , посилання на рішення ЄСПЛ «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) не є релевантним, оскільки в зазначеній справі фактичні обставини суттєво відрізняються від обставин справи за підозрою ОСОБА_8 .

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, на підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що 13.11.2023 ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України (а.с. 115-126), санкція якої передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від 3-х до 6-ти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до 3-х років.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, зокрема, у тому, що він, 13.07.2018 о 17:04 год., займаючи посаду державного реєстратора прав на нерухоме майно комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» (код ЄДРПОУ №42107749), перебуваючи у приміщенні вказаного комунального підприємства за адресою: м. Одеса, пр-т Шевченка, 4 Д, в порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою КМ України №1127 від 25.12.2015 в ред. від 22.06.2018, маючи доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, розглянув документи та заяву ОСОБА_11 про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та, розуміючи, що відсутні правові підстави для реєстрації змін до запису, в частині зміни площі нежитлового приміщення першого поверху №507 за рахунок мансарди, (триповерхового будинку) за адресою: АДРЕСА_3 , прийняв рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №42054271, на підставі якого несанкціоновано змінив інформацію, яка обробляється в автоматизованій системі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме без належних правових підстав зареєстрував зміни щодо загальної площі нежитлового приміщення першого поверху №507 на 462,8 кв. м. за рахунок мансарди у триповерховому будинку за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №01, вартістю 4 976 488 грн., спричинивши своїми умисними діями територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради збитки у вказаному розмірі.

Всупереч твердженням сторони захисту, колегія суддів зауважує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченому ч. 3 ст. 362 КК України на даному етапі досудового розслідування підтверджується долученими до клопотання матеріалами провадження, зокрема: протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 16.10.2023 (а.с. 20-22); витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 36-42); копією договору купівлі-продажу від 05.12.2016 (а.с. 45-49); копією технічного паспорту ТОВ «ПРОФПРОЕКТ» від 19.06.2018 (а.с. 50-52); копією розписки ОСОБА_8 щодо отримання логіну та паролю доступу до Єдиних та Державних реєстрів (а.с. 66); копією висновку судової оціночно-будівельної №23-2991 від 10.10.2023 (а.с. 72-92) та іншими матеріалами в їх сукупності.

Натомість, надаючи оцінку посиланням захисника на те, що додані до клопотання матеріали не підтверджують наявності в діях ОСОБА_8 будь-якого кримінального правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає їх передчасними та зауважує на тому, що оцінка доказів з точки зору належності та допустимості, а сукупності доказів, з точки зору вагомості, достатності та взаємозв`язку, буде надана судом, відповідно до вимог ст.ст. 89, 94 КПК України, на іншій стадії провадження стадії судового розгляду кримінального провадження по суті, натомість, на теперішній час слідчий суддя лише вирішує питання щодо достатності певного обсягу зібраних доказів для переконання стороннього спостерігача у тому, що особа причетна до вчинення злочину та стосовно неї існують законодавчо встановлені підстави для застосування (продовження строку застосування) певного запобіжного заходу.

На переконання апеляційного суду, в даному випадку сукупності зібраних органом досудового розслідування доказів достатня для формування стійкого переконання у причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, тому підозра у вчиненні останнім зазначеного злочину є обґрунтованою.

Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Надаючи оцінку посиланням захисника на залишення слідчим суддею поза увагою того, що повідомлення про підозру ОСОБА_8 , який має статус адвоката, було здійснено неуповноваженою особою, колегія суддів зауважує на наступному.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК України, письмове повідомлення про підозру здійснюється адвокату, депутату місцевої ради, депутату Верховної Ради Автономної Республіки Крим, сільському, селищному, міському голові - Генеральним прокурором, його заступником, керівником обласної прокуратури в межах його повноважень.

Аналогічні положення закріплені в п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідно до якого однією із гарантій адвокатської діяльності виступає факт того, що повідомлення про підозру адвоката у вчиненні кримінального правопорушення може бути здійснене виключно Генеральним прокурором, його заступником, прокурором Автономної Республіки Крим, області, міста Києва та міста Севастополя.

Разом з цим, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (надалі Закон), адвокатом є фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Так, приписами ст. 23 цього Закону встановлені гарантії адвокатської діяльності. Із самої назви зазначеної статті та з її змісту вбачається, що зазначені гарантії надаються адвокату для забезпечення можливості безперешкодного здійснення професійної діяльності, тобто представництва, захисту, надання професійної правничої допомоги фізичним чи юридичним особам, підприємствам, установам та організаціям незалежно від форм власності.

Таким чином, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК України, вручення підозри у вчиненні злочину здійснюється особі, яка на момент вчинення злочину фактично була адвокатом, тобто здійснювала адвокатську діяльність.

Відповідно до ч. 5 ст. 31 Закону, протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати.

Згідно інформації, яка розміщена в Єдиному реєстрі адвокатів України, право ОСОБА_8 на заняття адвокатською діяльністю зупинено, у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», з 04.04.2016 на підставі заяви ОСОБА_8 .

При цьому, жодних відомостей стосовно поновлення ОСОБА_8 свого права на заняття адвокатською діяльністю апеляційному суду стороною захисту не надано.

Таким чином, на момент вчинення злочину, в якому підозрюється ОСОБА_8 , він не здійснював адвокатську діяльність, тобто не був адвокатом в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а був державним службовцем, внаслідок чого передбачені вищевказаним Законом гарантії адвокатської діяльності на нього не розповсюджувались.

На підставі викладеного апеляційний суд доходить висновку про неспроможності доводів захисника стосовно вручення повідомлення про підозру ОСОБА_8 неуповноваженою особою та, як наслідок, недотримання визначеної кримінальним процесуальним законом процедури набуття останнім статусу підозрюваного.

Що стосується тверджень сторони захисту стосовно відсутності обґрунтування в оскаржуваній ухвалі неможливості застосування стосовно ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів, апеляційний суд наголошує на наступному.

Частиною 1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування було доведено існування ризиків можливого переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду, знищення та схову речей та документів, які мають значення для кримінального провадження, а також здійснення незаконного впливу на свідків у провадженні, обумовлені тим, що: останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину у сфері використання автоматизованих систем, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк від 3-х до 6-ти років; на теперішній час досудове розслідування кримінального провадження триває, органом досудового розслідування вживаються заходи стосовно встановлення місцезнаходження та вилучення всіх документів щодо можливих неправомірних дій державного реєстратора ОСОБА_8 та інших невстановлених осіб; має процесуальну можливість ознайомлюватись із матеріалами кримінального провадження та, як наслідок, анкетними даними свідків у провадженні, які підлягають безпосередньому допиту судом під час розгляду кримінального провадження по суті.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, колегія суддів зауважує на тому факті, що ОСОБА_8 , хоча і є особою, яка в силу вимог ст. 89 КК України не має судимостей, проте раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України та на теперішній час підозрюється у вчиненні аналогічного злочину в іншому кримінальному провадженні (а.с. 143-157), що свідчить про певну схильність останнього до вчинення кримінальних правопорушень у сфері використання автоматизованих систем.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає виправданим застосування на даній стадії досудового розслідування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Водночас, апеляційний суд приймає до уваги твердження захисника про те, що підозрюваний ОСОБА_8 має на утриманні малолітню дитину 2014 р.н. та позитивно характеризується за місцем проходження військової служби (а.с. 159 та 160), проте наголошує на тому, що вказані обставини, хоча й характеризують особу підозрюваного з позитивної сторони, не зменшують встановлені вище ризики та не можуть бути підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Отже, враховуючи викладені вищи обставини, колегія суддів доходить переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування на даному етапі досудового розслідування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу для запобігання названим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Водночас, надаючи оцінку посиланням захисника на неналежну обґрунтованість оскаржуваного рішення в частині виключності випадку, який би послугував підставою для визначення підозрюваному ОСОБА_8 застави в розмірі 900 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, апеляційний суд зауважує на наступному.

Частина 4 ст. 182 КПК України передбачає, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з приписами п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом із тим, абз. 2 зазначеної ч. 5 ст. 182 КПК України визначає, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

На підставі системного аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що саме слідчий суддя вправі визначити, чи здатна застава у розмірі від 20 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину) забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної особи, а також зауважити на виключності такого випадку.

В даному випадку слідчий суддя зазначених вище вимог закону дотримався та при визначенні застави, яка перевищує зазначену вище п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України межу, врахував те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину у сфері використання автоматизованих систем, ймовірний розмір збитків, завданих територіальні громаді м. Одеси, а також те, що підозрюваний притягується до відповідальності за вчинення аналогічного злочину в інших кримінальних провадженнях.

Окрім того, позиція ЄСПЛ стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

Водночас, за певних обставин небезпідставним також буде взяття до уваги суми збитку, що ставиться йому в провину (Mangouras v. Spain (Мангурас проти Іспанії) [ВП], §§ 81 та 92).

В цьому контексті суд апеляційної інстанції приймає до уваги та вважає слушними твердження сторони захисту про те, що вищезгадане рішення ЄСПЛ не є абсолютно релевантним в даному кримінальному провадженні з огляду на те, що обставини справи в даному випадку суттєво відрізняються, проте в зазначеному рішенні закріплені загальні засади, якими, поряд з нормами чинного кримінального процесуального законодавства, в силу вимог Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», повинен керуватись слідчий суддя при визначенні конкретного розміру застави в якості запобіжного заходу, які, на переконання колегії суддів, підлягають застосуванню й в даному випадку стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , з урахуванням обставин вчинення злочину, в якому він обґрунтовано підозрюється.

Так, дійсно, як на цьому обґрунтовано зауважує сторона захисту, розмір заподіяної майнової шкоди підлягає встановленню в ході подальшого здійснення досудового розслідування кримінального провадження, проте, наразі, відповідно до висновку експерта судової оціночно-будівельної експертизи №23-2991 від 10.10.2023, встановлено, що ринкова вартість об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер 101), зокрема, нежитлового приміщення №508, розташованого на мансардному поверсі трьох-поверхового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 462,8 кв.м., у несанкціонованій зміні інформації в автоматизованій системі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно якого наразі обґрунтовано підозрюється ОСОБА_8 , станом на 13.07.2018 склала 4 976 488 грн. (а.с. 72-92).

Вищевказана обставина свідчить про те, що на теперішній час органом досудового розслідування попередньо встановлений розмір майнових збитків, завданих територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради.

За встановлених обставин, апеляційний суд, враховуючи приписи абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, з огляду на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину, ймовірний розмір збитків, завданих територіальній громаді (4 976 488 грн.), майновий та сімейний стан підозрюваного, який є працездатною особою, проходить військову службу, має на утриманні малолітню дитину, а також зважаючи на існування зазначених вище ризиків, погоджується із висновком слідчого судді про виключність випадку та необхідність визначення підозрюваному ОСОБА_8 в якості альтернативного запобіжного заходу застави, розмір якої перевищує встановлений законом для зазначеної категорії злочинів, а саме у розмірі 900 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який, на переконання апеляційного суду буде справедливим та не є непомірним для підозрюваного.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що стосовно підозрюваного ОСОБА_8 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, який, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе запобігти названим вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, тому ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 14.11.2023, якою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.01.2024 включно, із визначенням застави в розмірі 2 415 600 грн. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4