УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , співвласника майна ОСОБА_4 , представника власника майна адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в м.Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Приморської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000971 від 21.06.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, в провадженні СУ Головного управління Національної поліції в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №000971 від 21.06.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, за фактом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб, організувала незаконне переправлення осіб через державний кордон України до Республіки Молдова за грошову винагороду.

В ході досудового розслідування 27.10.2023 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, в порядку, передбаченому ст.208 КПК України, затримано ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Узбекистану, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , громадянина Республіки Молдова ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Залізничне, Болградського району, Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 .

28.10.2023 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси проведено обшук автомобіля марки «Кіа К5» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 в користуванні ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Під час проведення обшуку вилучено, вказаний тех.паспорт та довіреність поміщені до спец. пакету №ICR 0039732.

В подальшому, вищевказаний автомобіль та документи, визнані речовими доказами та винесено відповідну постанову від 28.10.2023.

Слідчий звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав посилаючись на доводи викладені письмово.

Представник власника майна ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти накладення арешту на вилучене під час обшуку майно, зазначила, що накладення арешту порушить право власників вільно користуватися та розпоряджатися власним майном, крім того у клопотанні не зазначено підстави та мети накладення арешту на зазначений автомобіль, не надано доказів, щодо його використання у вчиненні злочину, у зв`язку з чим просила відмовити у задоволенні клопотання.

Співвласник майна ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти заявленого клопотання, посилаючись на те, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження порушить її права, так як авто придбавалось за її власні кошти та лише було здано в оренду іншому підозрюваному. Просила відмовити у задоволенні клопотання.

Представник ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_12 повідомлений про дату та час судового розгляду за домомогою інтернет месенджеру, що підтверджується довідкою про доставку СМС повідомлення.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положеннями ст.2, ст.7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як вбачається з поданого клопотання та долучених в його обґрунтування матеріалів, слідчим під час складання клопотання не було дотримано вимог ч.2 ст.171 КПК України, що позбавляє можливості слідчого суддю розглянути таке клопотання по суті.

Так, в порушення вимог ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні прокурора про арешт майна належним чином не обґрунтовано наявність підстав та необхідності в дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

З поданого клопотання вбачається, що досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження здійснюється за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

В даному клопотанні прокурор зазначає, що вилучене майно, має доказове значення для даного злочинута має значення для обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Слідчим суддею з врахуванням висновків зазначених в ухвалі Одеського апеляційного суду від 24.11.2023 року встановлено, що в клопотанні слідчим не зазначено індивідуально визначених ознак майна, а саме: вилученого 28.10.2023 в ході обшуку автомобіля, марки «Кіа К5» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

За наявних недоліків клопотання та долучених до нього матеріалів слідчий суддя позбавлений можливості повно, всебічно та об`єктивно розглянути його.

Крім того, відповідно до клопотання слідчого вилучене під час обшуку майно являється речовим доказом у кримінальному провадження, у зв`язку з тим що «вказані грошові кошти набуті внаслідок вчинення злочину», однак, як вбачається із матеріалів доданих до клопотання останнє містить суперечності, зокрема, згідно протоколу обшуку від 28.10.2023 року було вилучено: автомобіль, марки «Кіа К5» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , а також технічний паспорт на вказаний транспортний засіб, а саме НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_9 , а також довіреність на право користування т/з на ОСОБА_9 , на ОСОБА_11 , від 03.12.2022, грошові кошти не вилучались.

Так, слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання підлягає поверненню прокурору для усунення вказаних в ухвалі слідчого судді недоліків, надавши для цього прокурору строк 72 години з моменту отримання копії цієї ухвали.

За таких обставин та враховуючи викладене, керуючись ст.ст.171, 172, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Приморської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000971 від 21.06.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України - повернути прокурору для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1