УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 від 16.10.2023 у кримінальному провадженні № 620 221 001 200 004 34 від 20.09.2022 про відмову у визнанні потерпілим,

у с т а н о в и в :

У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 від 16.10.2023 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні № 620 221 001 200 004 34 від 20.09.2022 за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 365 КК України.

На обґрунтування скарги зазначено, що 11.10.2023 ОСОБА_3 звернулася до слідчого ДБР із заявою про визнання її потерпілою у цьому кримінальному провадженні.

Водночас, постановою від 16.10.2023 слідчий відмовив у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні, оскільки діями, передбаченими ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 365 КК, останній шкода не завдана.

Заявник, вважаючи вказане рішення слідчого необґрунтованим, просила його скасувати, визнати незаконною бездіяльність слідчого та зобов`язати слідчого залучити її до кримінального провадження як потерпілу.

У судовому засіданні заявник підтримав скаргу та просив її задовольнити.

Слідчий ДБР до суду не прибув, про наявність поважних причин неявки не повідомив, що у силу ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, заслухавши заявника, дослідивши скарги та долучені до неї документи, дійшов висновку про таке.

Статтею 2 КПК визначені завдання кримінального провадження, до яких, серед іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Крім того, кримінальним процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування покладається на слідчого суддю.

Отже, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень покликаний забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачених законом заходів для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Відповідно до ст. 25 КПК слідчий зобов`язаний у межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування, зокрема в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Статтею 7 КПК передбачені загальні засади кримінального провадження, однією з яких є законність, сутність якої розкрита у ст. 9 КПК.

Так, частиною 1 статті 9 КПК на слідчого під час кримінального провадження покладений обов`язок неухильного дотримання вимог Кримінального процесуального кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Рішення слідчого у відповідності до вимог ч. 3 ст. 110 КПК приймається у формі постанови.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК постанова слідчого має містити, зокрема, відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви її прийняття, обґрунтування та посилання на положення КПК.

Таким чином, враховуючи викладене, законним процесуальне рішення може визнаватись лише у разі його відповідності вищевказаним вимогам.

У той же час, рішення слідчого від 16.10.2023 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні № 620 221 001 200 004 34 від 20.09.2022 зазначеним вимогам не відповідає з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Статтею 92 КПК обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на прокурора та слідчого.

Слідчим ДБР здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за заявами ОСОБА_3 про вчинення слідчим Шевченківського УП ГУНП у м. Києві кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 365 КК.

Як вбачається з матеріалів скарги, ОСОБА_3 у своїх заявах про вчинення кримінальних правопорушень зазначила відомості про заподіяння їй шкоди внаслідок протиправних дій службової особи Шевченківського УП ГУНП у м. Києві.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 54 КПК права і обов`язки потерпілого виникають з моменту подання особою заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

У силу ч. 2 ст. 55 КПК особою, яка прийняла заяву про визнання певного суб`єкта потерпілим у кримінальному провадженні, має бути вручена останньому пам`ятка про права та обов`язки потерпілого.

Отже, враховуючи зазначене вище, слідчий у своїй постанові про відмову у визнанні потерпілим мав послатися на докази, зібрані у ході досудового розслідування, які доводять, що зазначеними у заяві ОСОБА_3 діями, останній шкоди не заподіяно.

Однак, постанова слідчого не містить посилань на обставини, встановлені у ході досудового розслідування, які б були підставою для прийняття рішення про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у цьому кримінальному провадженні.

Лише цитування норм кримінального процесуального закону не доводить відсутність матеріальної чи моральної шкоди.

З огляду на викладені вище обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що постанова слідчого є необґрунтованою, тому підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо визнання бездіяльності слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, незаконною та зобов`язання слідчого залучити ОСОБА_3 до кримінального провадження як потерпілу, слідчий суддя звертає увагу, що статтею 307 КПК України визначений вичерпний перелік рішень, які слідчий суддя може ухвалити за наслідками розгляду скарги.

Водночас, зазначений перелік не передбачає рішення слідчого судді щодо визнання бездіяльності слідчого незаконною, як і зобов`язання слідчого залучити особу до кримінального провадження як потерпілого.

Наведене у своїй сукупності приводить слідчого суддю до висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 2, 7, 9, 22, 55, 303-306, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, ОСОБА_4 від 16.10.2023 у кримінальному провадженні № 620 221 001 200 004 34 від 20.09.2022 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою скасувати.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1