Дата документу 21.12.2023 Справа № 324/341/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №324/341/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1461/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 03 листопада 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Романівське Пологівського району Запорізької області, громадянки України, яка має середню освіту, не заміжня, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

за участю обвинуваченої ОСОБА_6 - в режимі відео конференції з приміщенням ДУ «Черкаський слідчий ізолятор».

Обвинувачена ОСОБА_6 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 03 листопада 2023 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останньої у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів тобто до 02 січня 2024 року включно, одночасно з продовженням строку тримання під вартою визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень та у разі внесення застави, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченої.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та обрати стосовно неї запобіжний захід у виді особистого зобов`язання або домашнього арешту (на житловій площі її друзів в м.Запоріжжі).

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тій обставині, що фактично розгляд кримінального провадження не здійснюється, матеріали не відновлені, оскільки залишились на тимчасово окупованій території.

Посилається на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Також, звертає увагу на те, що суд першої інстанції продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, одночасно визначив альтернативний запобіжний захід у виді застави. Проте, визначена сума застави для неї є занадто великою.

Зауважує на тому, що до затримання вона мала місце проживання в Пологівському районі Запорізької області та у разі зміни запобіжного заходу зможе проживати у друзів та знайомих, які знаходяться у м.Запоріжжі.

Згідно з ухвалою суду, 27 жовтня 2023 року прокурор Пологівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 , посилаючись на те, що на даний час ризики, які слугували підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 , передбачені ч.1 ст.177 КПК України - переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, не зникли, не зменшилися та продовжують існувати. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити з мотивів продовження існування ризиків, передбачених п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Також, пояснив, що кримінальне провадження залишилось на окупованій території, до війни знаходилось на стадії допиту свідків обвинувачення, та матеріали кримінального провадження наразі не відновлені.

Обвинувачена ОСОБА_6 фактично заперечувала проти задоволення клопотання. Вказала, що їй немає куди бігти від суду, не розуміє чого вона сидить в СІЗО в Черкаській області, а не в Запорізькій. Також, пояснила, що на підконтрольній території України у неї нерухомості і близьких родичів немає, лише знаходиться знайомий. Заставу внести не в змозі, так як сума застави завелика.

Захисник ОСОБА_8 заперечував проти клопотання прокурора, вказав, що ризики не доведені, судовий розгляд кримінального провадження не здійснюється, матеріали кримінального провадження не відновлені. Підзахисна не має технічної можливості переховуватися і зникнути. Вважає необхідним застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Прокурор заперечував проти зміни запобіжного заходу та вказав, що інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Прокурор та захисник у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про день, час та місце розгляду провадження повідомлялись належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участі не заявляли.

Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора та захисника при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі прокурора та захисника, проти чого обвинувачена не заперечує.

Заслухавши доповідь судді; доводи обвинуваченої ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 , перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 , доводи її захисника, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, яке є особливо тяжким злочином.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду; незаконного впливу на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні - з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого їй правопорушення, відомості про особу обвинуваченої, яка хоч і є раніше не судимою особою, проте наразі обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено суворе покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Крім того, обвинувачена не має стабільного та законного джерела доходу, неодружена, на утриманні неповнолітніх дітей не має, що свідчить про відсутність в неї стійких соціальних зв`язків.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останньої вказаного запобіжного заходу не зменшились, з огляду на особу обвинуваченої, характер та ступінь тяжкості інкримінованого останній правопорушення та суворість можливого покарання.

Практика ЄСПЛ не убачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Аналогічна позиція викладена у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.

Отже, висновок суду першої інстанції не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, на яку послався суд, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.).

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченої, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_6 , та ті, що заявлені при апеляційному розгляді обвинуваченою, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, перевірялись судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою, а доводи апелянта про протилежне суперечать змісту самої ухвали.

В ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі одночасно з продовженням строку тримання під вартою визначив альтернативний запобіжний захід у виді застави у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень, яка може бути внесена обвинуваченою, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на відповідний рахунок, та у разі її внесення з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо надмірного розміру застави, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Відповідно до положень п.3 ч.5 ст.182 КПК України, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, розмір застави визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів вважає, що визначений судом розмір застави достатній для забезпечення виконання обвинуваченою обов`язків, передбачених КПК України та визначений відповідно до вимог п.3 ч.5 ст.182 КПК України, з урахуванням обставин кримінального провадження, майнового та сімейного стану обвинуваченої, інших даних про його особу та встановлених ризиків.

Окрім того, судом визначений мінімальний розмір, виходячи з положень п.3 ч.5 ст.182 КПК України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів не убачає підстав для зміни визначеного розміру застави у бік його зменшення.

Доводи обвинуваченої про те, що розгляд кримінального провадження не здійснюється, матеріали не відновлені, оскільки залишились на тимчасово окупованій території, також не свідчать про безпідставність продовження щодо неї строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки кримінальним процесуальним законодавством (ст.615-1 КПК України) передбачений певний порядок відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження в умовах воєнного стану.

Твердження апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що до затримання вона мала місце проживання в Пологівському районі Запорізької області та у разі зміни запобіжного заходу вона зможе проживати у друзів та знайомих, які знаходяться у м.Запоріжжі, на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції також не спростовує, оскільки суттєво не зменшують встановлених ризиків та в цьому випадку не свідчить про достатність застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення його належної процесуальної поведінки і запобігання встановлених ризиків.

Більш того, доводи обвинуваченої про наявність в неї місця проживання на території м.Запоріжжя нічим не підтверджені, на що звертав увагу і суд першої інстанції.

Дані про те, що обвинувачена за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування вказаної ухвали суду, при апеляційному її перегляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 03 листопада 2023 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останньої у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів тобто до 02 січня 2024 року включно, одночасно з продовженням строку тримання під вартою визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень та у разі внесення застави, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3