465/9844/23
1-кс/465/1881/23
У Х В А Л А

про розгляд заяви про самовідвід судді

14.12.2023 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , вивчивши та розглянувши заяву слідчої судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_3 про самовідвід у судовій справі № 465/9844/23 (судове провадження 1-кс/465/1869/23), -

У С Т А Н О В И В :

Слідчою суддею Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_3 подано заяву про самовідвід у розгляді судової справи № 465/9844/23 (судове провадження 1-кс/465/1869/23) за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність посадових осіб ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області щодо невнесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення за його заявою про злочин від 20.09.2023.

Заяву про самовідвід слідча суддя мотивує тим, що у її провадження надійшли вказані вище матеріали скарги, проте нею, суддею, встановлено, що подана заява про злочин стосується службових осіб ЛМКП «Львівводоканал» з приводу надання послуг з водопостачання та водовідведення, щодо яких нею, як суддею Франківського районного суду м. Львова, 04.08.2023 було видано судовий наказ (судова справа № 465/4716/23, судове провадження № 2-н/465/1958/23). Відтак, вона, слідча суддя ОСОБА_3 , вважає, що наведені обставини можуть викликати сумнів в учасників кримінального провадження щодо її неупередженості як слідчого судді.

Покликаючись на положення статті 75 КПК України, статті 15 Кодексу суддівської етики, слідча суддя ОСОБА_3 дійшла висновку про необхідність заявити самовідвід від розгляду вказаної скарги, тобто самовідвід від розгляду судової справи № 465/9844/23 (судове провадження 1-кс/465/1869/23) з підстав об`єктивного та неупередженого розгляду справи, усунення всіх сумнівів щодо неупередженості судді.

Заявлений самовідвід зареєстрований канцелярією суду, як окреме судове провадження за № 1-кс/465/1881/23 та відповідно до Протоколу та Звіту про автоматизований розподіл судових справ між суддями від 05 грудня 2023 року переданий судді ОСОБА_1 .

Розглянувши зміст заяви слідчої судді ОСОБА_3 про самовідвід та дослідивши матеріали скарги, приходжу наступного.

Як убачається із змісту заяви, слідча суддя самостійно прмийшла до висновку, встановивши та визнавши підставу для самовідводу покликаючись на відповідні процесуальні норми, а саме на п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, котрий дає чітке тлумачення: «слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості». Окрім цього, слідча суддя ОСОБА_3 покликається на ст. 15 Кодексу суддівської етики, відповідно до якого неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Таким чином, як суддя - колега слідчої судді ОСОБА_3 , вважаю, що вона прийняла процесуальне рішення про свій самовідвід, тобто сама себе відвела, і, як суддя мотивувала це своє рішення.

Вказаний висновок обґрунтовую тим, що діючий кримінально - процесуальний Кодекс не містить ні прямих вимог, ні будь яких інших процесуальних приписів щодо обов`язкового розгляду заявленого самовідводу суддею, - іншим суддею чи слідчим суддею. На даний час також відсутня єдина практика, яка б була вироблена Великою Палатою Верховного Суду, а також відсутні роз`яснення Пленуму Верховного Суду, які б мали рекомендаційний характер. Відтак всі інші тлумачення суперечать главі 2 і зокрема ст.. 7 КПК України, котра визначає загальні засади кримінального провадження, а також ст.. 52 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, виходячи із аналізу положень вказаних вище норм закону, приходжу до висновку, що питання самовідводу заявленого суддею (слідчим суддею) підлягає вирішенню саме цим суддею (слідчим суддею) який (яка) дійшов висновку про наявність таких підстав, і, це є логічним, оскільки суддя слідча суддя ОСОБА_3 уже заявила самовідвід, ця заява і є рішенням судді про можливість чи неможливість здійснювати судочинство у конкретній судовій справі, а його перевірка іншим суддею, суперечить загальним засадам рівності суддів (ст.. 52 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»). Крім того, у випадку відмови іншим суддею у задоволенні самовідводу судді (слідчого судді) призведе до непередбачуваного прецеденту, а в загальному до правового калапвсу, що на даний час спостерігкається в суді Франківського районного суду м. Львова.

На тлі зазнаіченого, слід звернутися до норми закону, яка безпосередньо регулює питання відводів в кримінальному процесі.

Так, ч. 4 ст. 81 КПК України, передбачає порядок вирішення відводу. Для прикладу, якщо суддя який розглядає самовідвід іншого судді «дійде висновку» про відсутність підстав для самовідводу, то суддя який заявив самовідвід має право повторно заявити самовідвід, або він не мотивував своєї заяви. В любому випадку при розгляді заяви про самовідвід судді (слідчого судді) іншим суддею, відбувається оцінка мотивів та внутрішнього переконання для обґрунтування підстав.

Слід також взяти до уваги, що у процесуальних положеннях національного судочинства, а саме: - цивільного, адміністративного, господарського дане питання національним законодавством врегульовано, і, вирішення питання самовідводу належить саме судді який заявляє самовідвід. Отже, кримінальний процес у цій частині, кореспондується з вказаними нормами, а тим більше з Бангалорськими принципами.

З огляду на викладене, вважаю, що самовідвід слідчої судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_3 у судовій справі №465/9844/23 (судове провадження 1-кс/465/1881/23) за своїм змістом і суттю є процесуальним рішенням, передбаченим ч. 1 ст. 80 КПК України, а тому не може бути предметом перегляду іншим суддею того ж рівня, з метою задоволити чи відмовити у задоволенні заяви.

Зважаючи, що на законодавчому рівні вказане питання не врегульовано, а судова практика відсутня, застосовуючи загальні засади кримінального провадження, передбачені п.1, п.2 ч.1 ст. 7, статями, 8, 9 КПК України, приходжу до переконання, що заява про самовідвід судді ОСОБА_3 підлягає реєстрації канцелярією суду як процесуальний документ - самовідвід судді та є підставою для здійснення повторного розподілу судової справи в якій заявлено самовідвід.

За таких обставин вважаю, що як суддя суду першої інстанції не можу перевіряти рішення свого колеги про самовідвід, оскільки це суперечить статті 52 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» , відповідно до якої суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі . Судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судоустрою чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.

Самовідвід не є правом судді чи слідчого судді, як для інших учасників кримінального процесу, це обов`язок судді, слідчого судді, який визначений ч. 1 ст. 80 КПК України та є безальтернативним, а порушення якого у подальшому, тягне за собою скасування судового рішення.

Отже, суддя ОСОБА_3 виконала свій обов`язок, передбачений ч. 1 ст. 80 КПК України, - заявила самовідвід, вбачаючи для цього підстави. Відтак перевіряти чи правильно слідча суддя ОСОБА_3 виконала свій обов`язок слідчого судді, виходить за межі компетенції іншого судді, а здійснення такої перевірки іншим суддею є некоректним.

Вказаний висновок обґрунтовую тим, що діючий процесуальний Кодекс не містить ні прямих вимог, ні будь яких інших процесуальних приписів щодо обов`язкового розгляду заявленого самовідводу суддею, - іншим суддею чи слідчим суддею. На даний час також відсутня єдина практика, яка б була вироблена Великою Палатою Верховного Суду, а також відсутні роз`яснення Пленуму Верховного Суду, які б мали рекомендаційний характер. Відтак, як уже зазначалося вище, всі інші тлумачення суперечать главі 2 і зокрема ст. 7 КПК України, котра визначає загальні засади кримінального провадження а також ст. 52 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, виходячи із аналізу положень вказаних вище норм закону, приходжу до висновку, що питання самовідводу заявленого суддею (слідчим суддею) уже вирішенню саме цим суддею (слідчим суддею) яка (який) дійшов висновку про наявність таких підстав, і, це є логічним, оскільки слідча суддя ОСОБА_3 уже заявила самовідвід, і це уже є процесуальним рішенням слідчого судді про можливість чи неможливість здійснювати нею судочинство у конкретній судовій справі, не може піддаватися перевірці іншим суддею, оскільки це не законно, а тому не може бути предметом перегляду з метою задовольнити чи відмовити у задоволенні заяви.

Відтак, приходжу до переконання, що заявлений самовідвід слідчою суддею ОСОБА_3 , слід прийняти як процесуальне рішення судді, є підставою для відводу від розгляду судової справи № 465/9844/23, судове провадження № 1 -кс/465/1881/23, а справа підлягає повторному перерозподілу в порядку, передбаченому ст. 35 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись відповідними положеннями Конституції України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» статтями 2,7,9, 75, 80 - 82, 369 -372 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву слідчої судді ОСОБА_3 вважати процесуальним рішенням судді, як підставу для її відводу від розгляду судової справи № 465/9844/23, судове провадження № 1 -кс/465/1881/23, а судова справа підлягає повторному перерозподілу в порядку, передбаченому ст. 35 КПК України, з підстав самовідводу.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути зазначені в апеляційній скарзі на судові рішення, перелік яких визначено ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_5