ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1570/23 Номер провадження 11-кп/814/2138/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

представника колонії ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 17 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено у задоволені подання начальника Державної установи «Крюковська виправна колонія (№29)» засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стара Гутка Семенівського району Чернігівської області, громадянина України, із вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого 16.05.2017 вироком Октябрського районного суду м. Бєлгород РФ, який приведено у відповідність ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 16.11.2018 та призначено покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 15 ч.3 ст. 307, ч. 3 ст. 307, із застосуванням ч.ч.1, 2 ст. 70 КК України, на 13 років позбавлення волі.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України зараховано у строк покарання період попереднього ув`язнення з 14.08.2015 по 16.05.2017.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 17.10.2019 зараховано у строк покарання період попереднього ув`язнення з 14.08.2015 по 04.08.2017 включно та з 01.03.2018 по 11.04.2018 включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таке рішення суд мотивував тим, що характеризуючі матеріали, наявні в матеріалах кримінального провадження свідчать про те, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, тому відсутні підстави для звільнення ОСОБА_8 умовно-достроково.

У поданій апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання про його умовно - дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що з наявних у матеріалах кримінального провадження характеризуючих матеріалів вбачається, що він щиро розкаюється у вчинених кримінальних правопорушеннях, до вимог працівників установи ставиться сумлінно, до виконання робіт ставиться з розумною ініціативою, не допускає порушень протипожежної безпеки і безпеки праці, бере участь у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально корисну ініціативу, бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених, тобто сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, що підтверджується позицією установи виконання покарань.

Інші учасники судового розгляду ухвалу суду не оскаржили.

Колегія суддів заслухавши доповідача, засудженого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, думку представника установи відбування покарань про можливість звільнення засудженого від відбування покарання, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

За змістом положень п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України в редакції, що діяла на момент вчинення ОСОБА_8 злочину, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 засуджений 16.05.2017 вироком Октябрського районного суду м. Бєлгород РФ, який приведено у відповідність ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 16.11.2018 та призначено покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 15 ч.3 ст. 307, ч. 3 ст. 307, із застосуванням ч.ч.1, 2 ст. 70 КК України, на 13 років позбавлення волі.

ОСОБА_8 покарання відбуває з 14.08.2015 та на момент звернення до суду із заявою відбув три четверті строку призначеного покарання та має право на застосування положень ст. 81 КК України. Кінець строку покарання засудженого 14.07.2026.

З характеристики вбачається, що засуджений за час перебування з 15.08.2015 у федеральній казенній установі «Слідчий ізолятор (№3) Управління Федеральної служби виконання покарань Росії по Бєлгородській області», характеризувався негативно, мав одне дисциплінарне стягнення, погашене у встановленому законом порядку, заохочень не мав.

З 11.08.2017 перебував у федеральній казенній установі «Виправна колонія №7 Управління Федеральної служби виконання покарань Росії по Бєлгородській області», характеризувався посередньо, мав два дисциплінарних стягнення, які зняті у встановленому законом порядку, отримав три заохочення.

З 22.03.2018 відбував покарання у федеральній казенній установі «Слідчий ізоляторі (№3) Управління Федеральної служби виконання покарань Росії по Бєлгородській області», характеризувався посередньо, дисциплінарних стягнень та заохочень не мав.

З 11.05.2018 перебував у федеральній казенній установі «Виправна колонія (№7) Управління Федеральної служби виконання покарань Росії по Бєлгородській області», мав вісім дисциплінарних стягнень, які погашені у встановленому законом порядку, та два заохочення.

З 27.06.2019 знаходився у Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор», де характеризувався посередньо, дисциплінарних стягнень та заохочень не мав.

З 13.08.2019 перебував в Державній установі «Менська виправна колонія (№91)», характеризувався позитивно, стягнень не мав, адміністрацією установи заохочувався один раз.

З 02.03.2021 відбуває покарання в Державній установі «Крюковська виправна колонія (№29)».

За час відбування покарання характеризується позитивно, отримав 11 заохочень, стягнень не мав.

Працює робітником їдальні. До виконання поставлених завдань ставиться сумлінно. У вільний від основної роботи час з власної ініціативи безоплатно працює робітником на швейній дільниці.

До робіт з благоустрою ставиться з розумною ініціативою

Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих відносин з персоналом установи, доброзичливих з родиною.

Бере участь у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально корисну ініціативу у організації їх роботи.

Відповідно до ст. 123 КВК України бере участь у реалізації програм диференційованого впливу на засуджених «Духовне відродження», «Підготовка до звільнення». Відвідує лекції правового характеру, культурно-масові заходи, що проводяться в установі.

Рішенням комісії державної установи «Менська виправна колонія (№91)» від 30.01.2020 засудженому відмовлено в застосуванні ст. 100, 101 КВК України, як такому, що не стає на шлях виправлення.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 скасовано рішення комісії державної установи «Менська виправна колонія (№91)» та зобов`язано комісію державної установи «Менська виправна колонія (№91)» повторно розглянути питання щодо можливості застосування до засудженого статті 100 та статті 101 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Рішенням комісії державної установи «Менська виправна колонія (№91)» від 30.09.2020 вирішено застосувати ст. 100, 101 КВК України щодо ОСОБА_8 , як такому, що стає на шлях виправлення.

Рішенням комісії Державної установи «Крюковська виправна колонія (№29)» від 24.03.2022 засудженому відмовлено в застосуванні ст. 82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення.

Відповідно до вироку Октябрського районного суду м. Бєлгород Російської Федерації від 16.05.2017 з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 04.08.2017 має позов на загальну суму 23 520 руб.

Верховний Суд України в п.17 постанови Пленуму №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» наголошує, що при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потреб у наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що дійсно, як зазначено у апеляційній скарзі, згідно з висновком, зробленим із характеристики засудженого, затвердженої начальником Державної установи «Крюковська виправна колонія (№29)», ОСОБА_8 можливо звільнити умовно-достроково, проте зазначені доводи не є беззаперечними доказами того, що він поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Крім того, дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого, відповідно до ст. 9 КВК України, є його обов`язком, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, протягом усього часу відбування покарання ОСОБА_8 мав 11 дисциплінарних стягнень, погашених у встановленому законом порядку, не завжди характеризувався позитивно, тривалий час не працював, рішеннями комісії засудженому було відмовлено у заміні невідбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі на більш м`яке, як такому що не став на шлях виправлення, що вказує на нестабільну поведінку та свідчить про недосягнення ОСОБА_8 такого стану, за якого від нього не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів.

Всупереч доводам засудженого, суд першої інстанції належним чином врахував усі обставини справи та дані про особу засудженого, в тому числі і ті, які зазначені в апеляційній скарзі, та обґрунтовано прийняв рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно - дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 17 травня 2023, відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4