Справа № 159/2713/23 Провадження №11-кп/802/593/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000120 від 28 березня 2023 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ковель Волинської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, розлученого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого що не має судимості,

визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді відбуття 160 (сто шістдесяти) годин громадських робіт.

Початок відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вироком суду вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_8 , 27.03.2023 року, близько 15 години 40 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшовши до будинку рідної сестри ОСОБА_9 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 знаходячись на порозі зазначеного будинку, спричинив конфлікт із останньою, під час якого, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, наніс один удар кулаком правої руки в ліву скроневу ділянку неповнолітньому сину ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинивши йому тілесне ушкодження у вигляді синця лівої скроневої ділянки, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Своїми умисними діями, що виразились у завданні умисного легкого тілесного ушкодження, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч.1 ст.125 КК України (а.с.85-86).

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вказує на те, що не оспорюючи висновків суду першої інстанції, щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, апеляційна скарга вноситься у зв`язку з невідповідністю призначеного судомпокарання ступеню тяжкості вчиненого кримінальногоправопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Крім цього обвинувачений має проблеми зі здоров`ям у зв`язку з раніше перенесеною травмою, тому в суді першої інстанції просив суд застосувати до нього покарання у вигляді штрафу. Також суд першої інстанції під час судового розгляду не врахував обставини в ході яких потерпілий спровокував нанесення обвинуваченим йому тілесних ушкоджень, визнав його винним та призначив йому покарання у виді відбуття громадських робіт в межах максимальної санкції даного виду покарання.

Обвинувачений скоїв вперше кримінальне правопорушення, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Він не пам`ятає всіх обставин вчиненого, однак в ході оцінки доказів, які були наданні суду стороною обвинувачення, розуміє, що винен та щиро шкодує про вчинене, кається. Судом дані обставини не було віднесено до пом`якшуючих обставин. За час проведення досудового слідства та судового розгляду обвинувачений вже багаторазово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення.

Апелянт вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому є явно несправедливим через суворість, і покарання у виді штрафу в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.125 КК України, буде законним, обгрунтованим, справедливим, достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання: кара, виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів.

Просить вирок від 08.06.2023 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання та призначити обвинуваченому покарання, яке буде співрозмірним його діянню та особі обвинуваченого, обравши йому покарання у вигляді штрафу у межах санкції, передбаченої ч.1 ст.125 КК України (а.с.91-93).

В судове засідання не з`явилися обвинувачений ОСОБА_8 , неповнолітній потерпілий ОСОБА_10 та його законний представник ОСОБА_11 , хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження (а.с.114). Від них на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду справи у відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 , неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 та його законного представника ОСОБА_11 . Їх неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; думку захисника обвинуваченого, яка апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити; прокурора, яка проти задоволення апеляційної скарги заперечила, просила вирок суду першої інстанції залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у завданні умисного легкого тілесного ушкодження та кваліфікація його дій за ч.1 ст.125 КК України є правильними та ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Водночас щодо доводів захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та що є підстави для пом`якшення покарання, то вони не заслуговують на увагу апеляційного суду з наступних підстав.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

В той же час згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Тобто, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, особу винного та всі обставини по справі у їх сукупності.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції відніс те, що обвинувачений до кримінальної відповідальності притягується вперше.

До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції відніс - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Також місцевим судом враховано ставлення обвинуваченого до скоєного, позицію неповнолітнього потерпілого щодо призначення покарання, те, що обвинувачений не працює і не має постійного доходу.

Апеляційний суд зазначає, що позиція потерпілої сторони у судових засіданнях місцевого та апеляційного судів, щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України.

Апеляційним судом також приймається до уваги те, що ОСОБА_8 не перебуває на обліку у лікаря нарколога (а.с.74), перебуває на обліку у лікаря психіатра та проходив лікування у ВОПЛ № 1 міста Луцька (а.с.75), характеризується посередньо за місцем проживання (а.с.77).

На переконання апеляційного суду враховуючи всі обставини в кримінальному провадженні в їх сукупності, у тому числі й ті, на які посилається у своїй апеляційні скарзі захисник обвинуваченого, яким судом першої інстанції була надана вірна оцінка, місцевий суд обґрунтовано прийшов до висновку щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання лише у виді громадських робіт, яке передбачене санкцією статті, за якою він притягується до кримінальної відповідальності, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що місцевим судом вірно не віднесено до пом`якшуючих обставин обвинуваченого визнання вини та щире каяття, як такі, що характеризують суб`єктивне ставлення винного до вчиненого кримінального правопорушення, оскільки такі обставини під час судового розгляду не встановлено. Та обставина, що обвинувачений фактично визнав свою вину вже під час судового розгляду справи, не може свідчити про наявність щирого каяття.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 18.09.2019 року (справа № 166/1065/18, провадження № 51-3392 км 19) щире каяття, розкаяння, передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого, у тому числі шляхом справедливої і достатньої сатисфакції потерпілому. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Також апеляційний суд вважає, що пом`якшити покарання, як цього просить сторона захисту неможливо, оскільки покарання не буде відповідати загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання буде недостатнім для досягнення мети такого покарання, не буде співмірним протиправному діянню і не може вважатися явно справедливим через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Верховний Суд неодноразово звертає увагу на те, що виправлення має на меті шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що є важливим результатом застосування покарання та суттєвим показником його ефективності.

Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

А тому, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі захисником обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.379, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді