ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1870/23 Номер провадження 11-кп/814/2263/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 січня 2023 року за №0000023, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчук від 19 травня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Рогань Харківського р-ну Харківської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 19 січня 2023 року приблизно о 22 годині 10 хвилин по АДРЕСА_2 у ході сварки на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс ОСОБА_9 один удар правою рукою в грудну клітину, чим заподіяв останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці грудної клітини справа.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить скасувати вирок Крюківського районного суду м. Кременчук від 19 травня 2023 року, призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України більш суворе покарання, ніж штраф, прийняти до провадження та задовольнити цивільний позов про стягнення із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 майнової шкоди в сумі 18 280 гривень і моральної шкоди в сумі 10 000 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: досудове розслідування було проведено неповно та однобічно на користь обвинуваченого, без урахування інтересів потерпілого; він ( ОСОБА_9 ) заявляв слідчому про бажання особисто приймати участь у судовому розгляді справи та подати до суду першої інстанції цивільний позов, так як унаслідок вчинення обвинуваченим злочину йому було заподіяно зазначену вище шкоду, при цьому, слідчим наголошено, що цивільний позов він має право заявити в першому судовому засіданні безпосередньо до суду; ОСОБА_8 вчинив публічний зухвалий злочин, не розкаявся у вчиненому та в добровільному порядку не відшкодував завдану потерпілому майнову і моральну шкоду, у зв`язку з чим призначене обвинуваченому покарання у вигляді штрафу є занадто м`яким.

До початку апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_9 заявив клопотання про здійснення розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги й повідомили про сплату ОСОБА_8 призначеного йому штрафу, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Параграфом І глави 30 КПК України регламентовано порядок спрощеного провадження щодо кримінальних проступків.

Відповідно до ч.2 ст.302 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний роз`яснити підозрюваному, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вони будуть позбавлені права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані впевнитися у добровільності згоди підозрюваного, потерпілого та представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

На виконання зазначених вище вимог закону на підставі приписів п.2 ч.3 ст.302 КПК України до обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні повинна бути додана, зокрема, письмова заява потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Таким чином законодавець створює процесуальні запобіжники від можливої недобросовісності та зловживання процесуальними правами учасників судового провадження, які у випадку зміни правової позиції з метою скасування вироку місцевого суду, ухваленого в порядку ст.ст.381-382 КПК України, можуть в апеляційній скарзі відмовитися від визнання обставин, які визнавалися ними під час досудового розслідування.

Суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта (ч.2 ст.381 КПК України).

За змістом ч.2 ст.382 КПК України вирок за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

У силу ч.1 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст.ст.381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Доводи апелянта про те, що досудове розслідування було проведено неповно та однобічно (підстави, пов`язані з оспоренням встановлених досудовим розслідуванням обставин, з яких вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження, не може бути оскаржений в апеляційному порядку), він під час досудового розслідування заявляв слідчому про бажання особисто приймати участь у судовому розгляді справи та подати до суду першої інстанції цивільний позов, є неспроможними та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, із розписки від 16 травня 2023 року, зміст якої підтверджено підписом потерпілого ОСОБА_9 , вбачається, що ним було отримано копію обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування та самих матеріалів дізнання в даному кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 січня 2023 року за №0000023, щодо ОСОБА_8 (а.п.13) (а.п.13).

Відповідно до заяви від 16 травня 2023 року ОСОБА_9 був згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, на розгляд обвинувального акта в спрощеному провадженні, просив здійснювати судовий розгляд без його участі, а також ознайомлений із наслідками такого розгляду, унормованими в ч.2 ст.302 КПК України. Добровільність такої позиції потерпілого підтвердженого його підписом та власноручним записом у цій заяві (а.п.17).

Також перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що як під час усього досудового розслідування, яке розпочато 20 січня 2023 року, так і судового провадження в першій судовій інстанції ОСОБА_9 не заявляв про бажання пред`явити цивільний позов до обвинуваченого й відповідно до не подавав його в ході досудового провадження та провадження в місцевому суді.

Розгляд місцевим судом обвинувального акта щодо ОСОБА_8 у спрощеному провадженні проведено з дотриманням вимог КПК України.

Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, перевіривши дотримання органом досудового розслідування вимог ст.302 КПК України, суд першої інстанції ухвалив обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 , який відповідає вимогам ст.ст.374, 382 КПК України.

Натомість, цивільний позов про стягнення з обвинуваченого 18 280 гривень майнової шкоди й 10 000 гривень моральної шкоди складено потерпілим вже після розгляду справи в суді першої інстанції (оскаржуваний вирок ухвалено 19 травня 2023 року) та подано його разом із апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції 06 липня 2023 року (а.п.125-137).

Проте положеннями ч.1 ст128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, під час кримінального провадження до початку судового розгляду.

Аналіз же положень КПК України та ЦПК України свідчить про те, що цивільний позов подається до суду першої інстанції і в кримінальному провадженні цей позов вирішується місцевим судом при ухваленні остаточного судового рішення по справі.

Оскільки ОСОБА_9 не заявляв цивільного позову до обвинуваченого під час досудового розслідування та судового провадження в суді першої інстанції за наявності передбачених законом умов та процесуальних гарантій, які захищали здатність потерпілого на власний розсуд висловлювати позицію щодо обставин справи та, зокрема, ініціювання позовного провадження, то поданий ним після розгляду справи в місцевому суді цивільний позов (безпосередньо до апеляційного суду) не є предметом розгляду суду апеляційної інстанції та не підлягає вирішенню під час апеляційного розгляду, оскільки цивільний позов має бути спочатку заявлено до суду першої інстанції та вже після розгляду провадження місцевим судом правильність вирішення такого позову може бути оскаржено учасником справи в апеляційному порядку при подачі апеляційної скарги на судове рішення першої інстанції.

Разом з цим, колегія суддів роз`яснює, що це не перешкоджає потерпілому звернутись до суду першої інстанції з позовом в порядку цивільного судочинства для вирішення питання про стягнення відповідного відшкодування.

Окрім того, позбавлені підстав аргументи апеляційної скарги про м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) в кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, його конкретні обставини, зокрема, наслідки, особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності (а.п.89), за місцем проживання характеризується позитивно (а.п.82, 84, 86), наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутність обставин, що його обтяжують.

Урахувавши наведені вище дані та обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_8 покарання у вигляді штрафу в максимальному розмірі (який 01 червня 2023 року сплачено обвинуваченим, що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» - а.п.121).

Доводи ж потерпілого про відсутність обставини, яка пом`якшує покарання, у вигляді щирого каяття обвинуваченого колегія суддів уважає необгрунтованими.

Так, щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї кримінально-протиправної поведінки, має характеризувати її поведінку після вчинення кримінального правопорушення суто з позицій психологічної внутрішньої переорієнтації суб`єкта, справжнє засудження свого діяння, визнання його антисуспільного характеру. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Між тим, відшкодування завданої шкоди, яке поміж іншого, є самостійною обставиною, що пом`якшує покарання, визначеною п.2 ч.1 ст.66 КК України, може додатково свідчити про розкаяння винної особи, однак не є вирішальним при встановленні наявності чи відсутності щирого каяття, яке в кожному випадку є оціночним та має встановлюватися, виходячи із матеріалів провадження.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_8 повністю визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, правдиво підтвердив його обставини, внаслідок чого кримінальне провадження розглянуто в спрощеному порядку, та надав належний критичний осуд своїй кримінально-протиправній поведінці, тобто є наявним факт щирого каяття (а.п.107). Щире каяття в діях обвинуваченого було встановлено й у обвинувальному акті за результатами проведеного досудового розслідування, зі встановленими обставинами якого погодився ОСОБА_9 під час досудового провадження та направлення справи до суду (а.п.5).

Аналогічний підхід за релевантних обставин провадження викладено в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 листопада 2022 року (справа №640/3693/15-к, провадження № 51-5737км19).

Водночас відсутність у матеріалах провадження даних щодо компенсування обвинуваченим шкоди потерпілому, з урахуванням наведених вище обставин у їх сукупності, поряд із відсутністю цивільного позову під час досудового розслідування та провадження в суді першої інстанції, сама по собі не є достатньою підставою для висновку про явну несправедливість обраного ОСОБА_8 заходу примусу внаслідок м`якості та не вказує на необхідність його посилення, зважаючи також на те, що у випадку призначення судом у майбутньому в порядку цивільного судочинства відповідного відшкодування для його стягнення законодавство передбачає інші правові заходи.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

При цьому, ОСОБА_9 у апеляційній скарзі, хоча й не погоджується з певними обставинами при обранні заходу примусу ОСОБА_8 , однак не порушує питання про ухвалення нового вироку апеляційним судом із метою посилення останньому покарання та не зазначає, яке покарання, на думку потерпілого, необхідно призначити обвинуваченому, а тому, з огляду на встановлені ст.404 КПК України межі апеляційного розгляду, процесуально унеможливлено та є відсутніми підстави для призначення ОСОБА_8 більш суворого покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду повно й усебічно розглянути провадження, за результатом чого ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Крюківського районного суду м. Кременчук від 19 травня 2023 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4