ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5814/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/373/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.125 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополіапеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_10 , на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000231 від 27 лютого 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, такого, що на утриманні має одну неповнолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин.

Задоволено частково цивільний позов ОСОБА_10 (адреса зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі 10 000 (десять тисяч) грн.

В решті заявлених позовних вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовлено.

Також відмовлено у задоволенні клопотання представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 про відшкодування процесуальних витрат на професійну правову допомогу в сумі 9000 (дев`ять тисяч) грн.

Згідно вироку суду, 26 лютого 2023 року о 22.30 год у обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував на стоянці біля автовокзалу, що за адресою: АДРЕСА_3 , винник протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 .

Так, реалізуючи свій протиправний умисел, 26 лютого 2023 року о 22.30 год, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на стоянці автовокзалу, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, кулаком правої руки наніс шість ударів у ділянку обличчя потерпілому ОСОБА_11 , а саме чотири ідентичних удари у ліву ділянку обличчя, один удар кулаком правої руки в ділянку носа та один удар кулаком тієї ж руки в ділянку щелепи з правої сторони останнього. Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_7 кулаком правої руки наніс два ідентичних удари в ділянку грудей та один удар, кулаком тієї ж руки, в ділянку лівого плеча, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження.

Внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця із садном на його тлі лівої надбрівної ділянки, синця із садном на його тлі нижньої повіки лівого ока, синця спинки носа, що поширюється на праву бокову стінку із садном на його тлі, садна слизової оболонки нижньої губи справа, садна в проекції тіла нижньої щелепи справа, синців передньої поверхності грудей зліва і посередині, садна лівого передпліччя, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Не погодившись з вироком суду, адвокат ОСОБА_9 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок місцевого суду в частині призначеного розміру покарання та вирішення цивільного позову змінити, вважати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України з призначенням йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин, стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 40 000 грн., відшкодування моральної шкоди; вирок, в частині відмови у задоволенні клопотання про відшкодування процесуальних витрат на професійну правничу допомогу скасувати, постановити у цій частині новий вирок, яким стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 9000 грн., витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Зазначає, що потерпіла сторона погоджується із призначеним судом першоії інстанції покарання у виді громадських робіт, проте не погоджується із його розміром, на переконання потерпілого наявні усі підстави застосувати до обвинуваченого максимальний розмір даного виду покарання у розмірі 200 годин.

Таку позицію апелянт обґрунтовує тим, що під час вчинення кримінального проступку, а саме нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, обвинувачений наніс 3-4 удари кулаком правої руки в обличчя. Далі, коли потерпілий вийшов з автомобіля, то обвинувачений то обвинувачений наніс йому ще 1-2 удари кулаком в область грудної клітки та 1 удар кулаком в плече. Після цього потерпілий сів у свій транспортний засіб, а обвинувачений почав наносити удари по автомобілю. Конфлікт припинився лише з приїздом працівників поліції, що свідчить про те, що обвинувачений після першого нанесення тілесних ушкоджень, жодним чином не пожалів про вчинене, а навпаки повторив протиправні дії, з метою нанесення тілесних ушкоджень та завдання фізичного болю потерпілому.

Також потерпіла сторона не погоджується із оскаржуваним вироком в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральної шкоди в сумі 10 000 грн.

Представник потерпілого стверджує, що розмір відшкодування моральної шкоди, яку визначив місцевий суд для цивільного позивача (потерпілого), не є адекватною компенсацію перенесених ним моральних страждань, заподіяних внаслідок злочину, суд першої інстанції не в повній мірі врахував наслідки скоєного, характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав потерпілий, характер немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у житті, негативних наслідків.

Вважає, що з врахуванням положень закону та обставин справи, характеру, глибини та тривалості душевних, емоційних, фізичних і моральних страждань, які переніс потерпілий ОСОБА_10 у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями від незаконних дій обвинуваченого, зважаючи на спричинений діями обвинуваченого негативний вплив на його здоров`я та життя, а також завдання шкоди авторитету потерпілого, враховуючи принцип розумності та справедливості, потерпілий оцінює моральну шкоду у розмірі 40000 грн., саме така сума, на переконання апелянта, буде відповідати глибині душевних та фізичних страждань потерпілого.

Крім цього, потерпіла сторона не погоджується із позицію суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн.

Вважає, що висновки місцевого суду, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо фактичного понесення потерпілим витрат на професійну правничу допомогу, відповідних доказів сплати таких коштів є помилковим, оскільки представником потерпілого клопотання обґрунтовано протилежною правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, згідно якої, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Вказує, що захисник обвинуваченого у судових дебатах, частково визнав витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Також, разом з апеляційною скаргою представником потерпілого подано клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якому апелянт просить стягнути з ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_10 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) 4000 (чотири тисячі) грн., витрат на професійну правничу допомогу адвоката на стадії апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 , який підтримав подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просить її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 які вирок суду першої інстанції вважають законним та обґрунтованим і тому просять залишити його без зміни та відмовити у задоволені апеляційної скарги; прокурора, який не вбачає підстав для скасування вироку місцевого суду в частині призначеного судом покарання, а щодо відшкодування моральної шкоди та витрат на правничу допомогу покладається на думку апеляційного суду; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, частково провівши судове слідство, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, установлених судом та викладених у вироку, є правильними і ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, яким суд дав належну оцінку, обґрунтовано визнавши їх належними, допустимими та достатніми для висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, і які у апеляційній скарзі не оспорюються.

З огляду на фактичні обставини, встановлені судом, та доведеність винуватості вірною є і кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України, що також апелянтом не оспорюється.

Тому вирок переглядається у межах доводів апеляційної скарги, тобто у частині призначеного обвинуваченому покарання, стягнення з обвинуваченого (цивільного відповідача) моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Щодо призначеного судом покарання, то слід зазначити наступне.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.ст.50, 65 КК України, а також у приписах постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження нових злочинів.

Як слідує із змісту вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2023 р., обираючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевий суд врахував думку потерпілого, відношення обвинуваченого ОСОБА_7 до вчиненого ним кримінального правопорушення, того, що він не сплатив кошти на відшкодування спричиненої шкоди, небажання ним реально негативно оцінити свої дій та відсутність запевнення суду, щирих переконань у тому, що він жалкує та не буде вчиняти правопорушень у майбутньому і прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність обрання покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин.

Поряд з цим, судом першої інстанції враховано також відсутність пом`якшуючих покарання обставин, а також обтяжуючих покарання обставин.

Колегія суддів вважає, що покарання, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 у виді громадських робіт на строк 80 годин, повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі винного, узгоджується із санкцією статті обвинувачення і є достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.

Водночас колегія суддів враховує думку потерпілого щодо призначення обвинуваченому покарання, проте акцентує увагу на тому, що позиція потерпілої сторони кримінального провадження щодо визначення винному виду та розміру покарання хоча і може враховуватися судом при призначенні покарання, однак не є визначальною та не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.

Отже, рішення в цій частині належним чином умотивоване, відповідає вимогам кримінального закону і підстав для зміни вироку через невідповідність тяжкості злочину та її особі внаслідок м`якості і застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин, про що потерпіла сторона ставить питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Що стосується вимог апеляційної скарги щодо задоволення цивільного позову ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі, колегія суддів вважає такі необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За змістом ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. ст. 56, 62 Конституції України фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

У відповідності до ст. 23 ЦК України, а також виходячи з системного аналізу законодавства України в частині, що стосується відшкодування моральної (немайнової) шкоди, колегія суддів звертає увагу на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, проте при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до роз`яснень, даних у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.95 з наступними змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_10 , в частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого, місцевий суд врахував, що потерпілим, унаслідок спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченим перенесені моральні страждання та негативні наслідки, що настали у зв`язку із цим, моральні страждання, порушення нормального та звичного способу життя, необхідності лікування і прийшов до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди у розмірі 40 000 грн. підлягають частковому задоволенню на суму 10 000 грн., з чим погоджується і колегія суддів.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що висновки суду у частині вирішення питання щодо витрат на правову допомогу є непереконливі та необґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про стягнення витрат на правову допомогу належним чином не врахував наведені вище норми.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, 16 травня 2023 року між адвокатом ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_10 , укладений договір про надання останньому правової допомоги у даному кримінальному провадженні на стадії судового розгляду. Копія договору, акт виконаних робіт № 01 від 05.06.2023 р., детальний опис робіт № 1 від 05.06.2023 р., а також копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю і копія ордеру долучені до матеріалів справи, та були предметом дослідження апеляційного суду в порядку ч.3 ст.404 КПК України. (а.с. 12,13, 41-43).

Відповідно до розділу 4 вказаного договору сторони дійшли згоди встановити факсований гонорар адвоката за підготовку та подачу цивільного позову про визнання цивільним позивачем у кримінальному провадженні та відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення у справі № 607/5814/23 за обвинуваченням ОСОБА_12 у розмірі 4 000 грн. та за представництво інтересів Клієнта ОСОБА_10 у Тернопільському міськрайонному суді, у розмірі 5 000 грн. незалежно від кількості судових засідань. Також визначено, що гонорар визначений за цим договором оплачується Клієнтом протягом 15-ти календарних днів, з моменту набрання рішення суду першої інстанції законної сили.

Крім цього, до матеріалів апеляційної скарги апелянтом долучено також договір про надання правової допомоги від 31 жовтня 2023 р. акт виконаних робіт № 01 від 31.10.2023, детальний опис робіт №1 від 31.10.2023, які також досліджені судом апеляційної інстанції. (а. п.124-126)

Так, відповідно до розділу 4 вказаного договору сторони дійшли згоди встановити фіксований гонорар адвоката за підготовку та подачу апеляційної скарги в даному кримінальному провадженні, а також представництво інтересів у Тернопільському апеляційному суді під час розгляду провадження у розмірі 4 000 грн. Також визначено, що гонорар визначений за цим договором оплачується Клієнтом протягом 15-ти календарних днів, з моменту набрання рішення суду апеляційної інстанції законної сили.

Колегія суддів вважає правильними посилання представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 на правову позицію, викладеною в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.

Крім цього, колегія суддів враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 16 листопада 2022 р. у справі №922/1964/21. Висловлюючись щодо порядку обчислення гонорару, ВП ВС вказала, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатись в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦК України.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції належним чином не дослідив обставин справи, зокрема те, що у позивача за цивільним позовом у даному кримінальному провадженні наявні документально підтверджені докази, пов`язані з правничою допомогою адвоката, які складають 13 000 грн, що випливає з договорів про надання правової допомоги від 05.06.2023 р. та 31.10.2023 р., укладеного між потерпілим ОСОБА_10 та адвокатом ОСОБА_9 .

Згідно висновку, викладеному у п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

На підставі наведеного вище, з урахуванням принципу співмірності, складності кримінального провадження, часу, витраченого адвокатом для виконання послуг та їх обсягу, а також розміру понесених потерпілим витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд вважає, що в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу в користь цивільного позивача необхідно стягнути 13 000 гривень із обвинуваченого.

Відповідно до приписів п. 2 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

За таких обставин, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 408, п. 2 ч. 1 ст. 411 КПК України, апеляційна скарга адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_10 підлягає до часткового задоволення, а вирок місцевого суду - зміні в частині відшкодування процесуальних витрат на професійну правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 411, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 процесуальні витрати на професійну правничу допомогу під час судового провадження у суді першої інстанції в сумі 9 000 (дев`ять тисяч) грн, а також процесуальні витрати на професійну правничу допомогу під час апеляційного розгляду в сумі 4 000 (чотири тисячі) грн, а всього 13 000 (тринадцять тисяч гривень) грн.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді