Справа № 522/9458/19
Провадження № 1-кп/522/1199/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальні провадження, зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000416 від 15 січня 2016 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, неодруженого, з вищою освітою, працюючого спеціалістом відділу продаж ТОВ «МАЄРСК», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

потерпілої ОСОБА_17 ,

свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

14 січня 2016 року, приблизно о 19 годині 10 хвилин, ОСОБА_7 , з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_17 , прибув до квартири АДРЕСА_2 , в якій вона мешкає разом із двома малолітніми дітьми.

ОСОБА_17 відчинивши вхідні двері, однак побачивши свого колишнього чоловіка ОСОБА_7 , який неодноразово вчиняв відносно неї фізичне насильство, у зв`язку з чим, не бажаючи з останнім бачитись та розмовляти, спробувала зачинити двері, однак ОСОБА_7 на підґрунті особистої неприязні, керуючись прямим умислом направленим на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_17 , схопив останню правою рукою за одяг та різко потягнув її до виходу з квартири, від чого ОСОБА_17 вдарилась об металеві елементи вхідних дверей головою, правою частиною тулуба та руки, намагаючись в свою чергу вирватись та не допустити ОСОБА_7 до приміщення своєї квартири.

Продовжуючи свій прямий умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, ОСОБА_7 штовхнув ОСОБА_17 руками у тулуб, від чого остання впала на підлогу вдарившись спиною.

Після того, як ОСОБА_17 встала, ОСОБА_7 схопив її за плечі, після чого почав викручувати їй руки та з силою штовхати, внаслідок чого ОСОБА_17 вдарилась об стіни коридору різними частинами тіла. Після чого ОСОБА_7 наніс ще два удари правою ногою в область лівого стегна ОСОБА_17 , удар ногою в область спини, від якого вона впала на підлогу, після чого ОСОБА_7 з місця події зник.

В результаті противоправних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_17 спричинені тілесні ушкодження: садно правої лопаткової області; синці плечей, правого передпліччя, області лівого променево-зап`ясткового суглобу, лівого стегна, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, за ознаками умисне легке тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не визнав та пояснив: 14.01.2016 він зі своєю матір`ю їхали до бабусі для допомоги їй в підготуванні до дня народження. На той час вже звернувся в службу у справах дітей щодо питання його участі у вихованні дітей ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , оскільки після розлучення ОСОБА_17 забороняла бачитсь із дітьми і крім цього ще з 2015 року ОСОБА_17 звернулась до суду з вимогою надати їй дозвіл на вивіз дітей без його згоди. З вересня 2015 року ОСОБА_17 повністю заборонила йому бачитись з дітьми і не давала змогу їм спілкуватися. Через це 08.12.2015 він подав заяву з проханням провести бесіду з ОСОБА_17 , як спробу запобігти її протизаконним діям і поновити його право на спілкування із дітьми.

Крім того, 25 грудня 2015 року суд виніс рішення яким заборонив ОСОБА_17 вивозити дітей без його дозволу, після цього ОСОБА_17 в той же день відключила усі свої мобільні телефони і зникла. Оскільки був реальний ризик того, що ОСОБА_17 може незаконно вивезти дітей, 30.12.2015 він звернувся до поліції з проханням з`ясувати їх місцезнаходження. На той час він вже звернувся до органу опіки та піклування. 13.01.2016 поліція відповіла, що вони не можуть встановити місцезнаходження дітей. Служба по справам дітей 13.01.2016 попросила його передати ОСОБА_17 вимогу з`явитися на засідання органу опіки та піклування, вони не могли зв`язатися з ОСОБА_17 ,оскільки вона ігнорувала їх також. 14.01.2016 о 18:10 год. він зі своєю матір`ю підїхали за адресою: АДРЕСА_3 , де була квартира, яка належала його дітям, щоб перевірити іх місцезнаходження та вручити ОСОБА_17 вимогу від органу опіки та піклування з`явитися на засідання та побачитись з дітьми і вручити дітям подарунки на Новий рік. Піднявшись на 10 поверх вказаного будинку, вийшовши з ліфту, назустріч зайшла близька подруга ОСОБА_17 - ОСОБА_22 . Вони підійшли до дверей і після дзвінка у двері ОСОБА_17 , відкрила двері і він побачив її, і ззаду неї стояли діти. Діти здивувалися, але зраділи, побачивши його. ОСОБА_17 одразу почала лаятись на нього і кричати на дітей, щоб вони відійшли від дверей, так як ОСОБА_17 продовжила свої агресивні дії. Для того щоб зупинити її, він дістав свій мобільний телефон і почав знімати її поведінку на камеру. Побачивши це ОСОБА_17 намагалася вибити телефон з рук, що їй вдалося. Його матір підняла телефон з підлоги в парадній і передала йому. Побачивши це ОСОБА_17 почала кричати: "Сотри это немедленно, сотри это немедленно". Розуміючи, що її поведінка була заснята на телефон, він намагався її заспокоїти, сказав щоб діти залишились самі в квартирі, і що вони можуть закритися і залишитися там самі. ОСОБА_17 продовжила свої спроби вирвати телефон з вимогами стерти запис і не зважаючи на те, що діти дійсно намагалися закрити двері. Після того як двері закрилися, він благав ОСОБА_17 припинити її агресивні незаконні дії, оскільки знаходження дітей, яким на той час ще не виповнилося 3 роки було небезпечно. Після цього, ОСОБА_17 десь протягом хвилини продовжила свої намагання вирвати телефон, а потім вже підійшла до дверей і намагалася пояснити дітям як відкрити двері. Припинивши зйомку щоб подзвонити в компанію, яка встановлювала ці двері для того, щоб вони негайно прислали службу аварійного відкривання дверей, але діти самі змогли відкрити двері, а після цього ОСОБА_17 попросила його матір постояти перед дверми, щоб діти не могли їх закрити. Повернувшись до нього ОСОБА_17 продовжила спроби відібрати телефон з вимогами, щоб він видалив запис. Через 1-2 хв. на 10 поверх піднявся ліфт і з ліфту вийшла ОСОБА_22 . Побачивши напад ОСОБА_17 на нього, ОСОБА_23 запитала у ОСОБА_17 чи є сенс визивати поліцію, на що ОСОБА_17 заперечила, пояснюючи це тим, що вона має відібрати його телефон з доказами її протиправної поведінки. Тоді вона попросила зайти ОСОБА_24 до квартири, а сама продовжила спроби відібрати телефон. Йому вдалося вирватися з обіймів ОСОБА_17 але, оскільки покинути парадну ліфтом не було змоги через дії ОСОБА_17 , він покинув майданчик через сходи, добігши вниз до зони де мобільний зв`язок відновився, оскільки там він не працював, він набрав матір, але вона спочатку не відповіла. Через 1 хвилину його матір передзвонила і сказала, що ОСОБА_17 вивернула її сумку в пошуках її мобільного телефону, тому що думала, що він міг віддати свій телефон матері. Після цього ОСОБА_17 відпустила його матір. Матір спустилася до нього, і вони поїхали далі на ювілей до його бабусі.

Коли вони вже приїхали до бабусі, йому подзвонили з поліції і сказали що від ОСОБА_17 поступив дзвінок, після чого він сам поїхав до поліції для з`ясування обставин. В поліції в той день ніяких обвинувачень до нього не було, слідчий поїхав на якусь негайну справу, після цього про цей інцидент від поліції не поступало ніяких новин до 19 квітня 2019 року.

Наступного тижня 20 січня 2016 року він з`явився до служби у справах дітей та попросив, щоб вони надалі надавали зустріч йому із дітьми у присутності ОСОБА_17 , соціального працівника аби запобігти подальшим спробам ОСОБА_17 , вести себе агресивно на очах у дітей, тим самим порушуючи закон і морально етичні норми поведінки батьків.

До квартири він не заходив, та не вчиняв ніяких дій. Він не знав, що ОСОБА_17 отримала якісь ушкодження. Всі ці обставини у обвинувальному акті не відповідають дійсності. І чому слідчий чекав всі три роки щоб продовжити розгляд справи, йому не зрозуміло. Всі дії відбувалися на майданчику, до квартири не потрапляв. Свідок ОСОБА_18 з`явилася під кінець, тому вона нічого не могла бачити в цій ситуації.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_17 , вказала, що 14 січня 2016 року вона була вдома з дітьми, відчинила двері та на порозі побачила ОСОБА_7 та його матір. Потерпіла ОСОБА_17 хотіла зачинити двері, але ОСОБА_7 її штовхнув, вона впала та вдарилася головою та спиною. ОСОБА_7 почав крутити їй руки, діти плакали, він та його матір виштовхнули її з квартири, донька зачинила двері, та діти залишились в квартирі самі. ОСОБА_7 почав знімати все на телефон, дітям двері вдалося відчинити, до квартири зайшла його матір. Подруга потерпілої ОСОБА_25 повернулась та допомогла викликати поліцію. ОСОБА_17 просила їх одразу же піти, але вони сказали, що прийшли в свою квартиру та відмовились, обвинувачений штовхав її руками та ногами, та наніс 2 чи 3 удари. Коли вони були у шлюбі, він її бив, не може сказати як довго це продовжувалось, квартира належить дітям, але вони неповнолітні, тому потерпіла представляє їх інтереси. ОСОБА_17 повідомила, що квартира належить дітям, вона відмовилась від аліментів, та ОСОБА_7 подарував свою частину дітям.

Вона писала заяву в поліцію, з обвинуваченим ОСОБА_7 проводились бесіди, є рішення суду щодо спілкування батька з дітьми, за рішенням суду діти проживають з нею.

На її думку ОСОБА_7 приходив, щоб забрати разом зі своєю матір`ю в неї дітей, та вигнати її з квартири. В квартирі він знаходився до й після вказаних подій, погрожував їй фізичною розправою.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 повідомила, що того дня вона була в гостях у ОСОБА_17 з 16:00 до 19:00. Вона знала, що ОСОБА_17 мешкає разом з дітьми, знала про конфлікт з колишнім чоловіком. Вона поїхала на ліфті, на першому поверсі вона зустріла ОСОБА_7 з незнайомою їй жінкою. Ящук ОСОБА_23 зателефонувала потерпілій ОСОБА_27 , однак та не відповідала, тому вона повернулась, піднялась на поверх, побачила відчинені двері, бачила конфлікт, як ОСОБА_7 штовхнув її в спину та вона упала. Потерпіла попросила її піти до дітей, вони кричали. Ще там була матір ОСОБА_7 . Вони кричали, потім всі вийшли, вона зачинила двері. Потерпіла ОСОБА_27 кричала та звала її, вона побачила як вони її заштовхували в ліфт, потерпіла вдарилась, вони пішли. Далі викликали поліцію. ОСОБА_26 повідимила, що ОСОБА_7 та його матір штовхали ОСОБА_27 декілька разів, постійно тягнули її до ліфту, штовхали, кричали. Приблизно через 30 хвилин, коли вони повернулись в квартиру, вона побачила синці. Це виглядало як напад на неї, вона хотіла звільнитися. Свідок повідомив, що вона прийшла в той момент, коли вони всі були в квартирі, бачила як ОСОБА_7 штовхнув ОСОБА_17 в поперек і вона впала, на початку конфлікту вона не була присутня, ОСОБА_27 була в шоці, вона захищалась, одежу не рвала. Свідок ОСОБА_26 повідмила, що матір ОСОБА_7 допомагала тягнути ОСОБА_27 до ліфту, пропонувала викликати поліцію.

Допитаний свідок ОСОБА_19 повідомила, що вона поїхала із сином до селища ОСОБА_28 , син запропонував провідати його дітей, вони подзвонили у двері, вийшла ОСОБА_27 , вийшли діти, всі були в коридорі. ОСОБА_27 була невдоволена, говорила на підвищенних тонах, в коридорі вона виштовхувала ОСОБА_29 з нецензурною лексикою. ОСОБА_30 попросив її зупинитись тому що це бачили дітей. Діти зачинили двері до квартири, ОСОБА_30 дістав телефон та почав знімати на телефон, вона вибила телефон з його рук, дитина змогла відчинити двері, вона знову почали з`ясовувати відношення. В цей час повернулась подруга ОСОБА_31 , яка пішла до дітей. ОСОБА_30 пішов першим, свідок за ним. ОСОБА_19 повідомила, що вони розвелись та поділили майно, був встановлений графік відвідування дітей, потім ОСОБА_27 відмінила зустрічі. Вони приїхали перевірити чи вдома діти. До квартири вони не попали, подзвонили в дзвінок, вона сказала, що дітей вони не побачать. ОСОБА_27 повисла в нього на грудях, намагалась вирвати телефон, тілесні ушкодження він їй не наносив, свідок також не наносила. ОСОБА_32 була розірвана рубашка, руки подряпані, двері до квартири були відчинені. Чабан ОСОБА_33 повідомила, що ця квартира була придбана для дітей, в судовому порядку син залишиав дітей з ОСОБА_27 . Після рішення суду про розірвання шлюбу син переїхав та проживав на вулиці В. ОСОБА_34 . На той час проблеми із зустрічами з дітьми вже почались, вони приїхали, щоб побачити дітей, до квартири їх не запросили, вони в квартиру не заходили. Чабан ОСОБА_33 повідомила, що спілкування з дітьми вже не було, ОСОБА_30 хотів бути впевненим, що діти знаходяться в Україні. Свідку відомо, що ОСОБА_27 зверталась до суду, щоб отримати дозвіл вивезти дітей на оздоровлення за кордон, знає про це від сина. До ліфту її не тягнула, підійшла та була біля порогу, двері були відчинені, потім один раз двері захлопнулися, були на площадці. Все продовжувалось приблизно 15 хвилин. ОСОБА_19 повідомила, що затрималась, шукала телефон ОСОБА_29 , ОСОБА_27 смикала її сумку, після чого вона пішла.

Не зважаючи на не визнання своєї провини обвинуваченим ОСОБА_7 в інкримінованому ним кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 125 КК України знайшла своє підтвердження в судовому засіданні та підтверджується:

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Таким чином, дослідивши докази по справі, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_7 , у вчиненні вказаних злочинів за встановлених судом обставин, які підтверджуються сукупністю досліджених та перевірених в судовому засіданні доказів

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 , суд кваліфікує:

- ч. 1 ст. 125 КК України, за ознаками умисне тілесне ушкодження.

Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому суд у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного злочину (яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком), особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального проступку, особу винного, та обставини справи, що пом`якшують покарання не встановлено. Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлені.

Частиною 5 ст. 74 КК України передбачено можливість звільнення особи за вироком суду від покарання у зв`язку із закінченням строків давності без виконання будь-яких додаткових умов (без звернення до суду з клопотанням). Зазначена правова позиція узгоджується з позицією Верховного Суду (постанова по справі №512/380/19).

Враховуючи, що станом на теперішній час минуло 2 роки від часу скоєння кримінального правопорушення, а отже сплинули строки давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, водночас, за відсутності клопотання кримінального провадження про звільнення від криміальної відповідальності, суд вважає за необхідне звільнити засудженого від покарання за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Відповідно до Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах ВС, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Такі висновки враховуються іншими судами, під час застосування таких норм права.

Так, у Постанові Верховного Суду від 11.09.2023 року (справа № 711/8244/18) надано правовий висновок щодо часу застосування п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Законом України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального Кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон №2147) ч. 1 ст. 284 КПК України доповнено пунктом 10.

Пунктом 4 § 2 розділу 4 Закону № 2147-VIII (далі - пункт 4 §2) визначено, що п. 10 і ряд інших змін до КПК України вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яких відомості про кримінальне правопорушення внесені в ЄРДР після введення в дію цих змін.

Відповідно до розділу 6 «Прикінцеві положення» Закону № 2147 він набрав чинності з дня початку роботи Верховного Суду, визначеного рішенням його Пленуму відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Постановою Пленуму Верховного Суду від 30 листопада 2017 року днем початку роботи Верховного Суду визначено 15 грудня 2017 року.

Відповідно до ч. 5 ст.115 КПК України, при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк.

Таким чином, у цьому випадку положення п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України почали діяти із 16 березня 2018 року, оскільки в разі обліку тримісячного строку з дня початку роботи Верховного Суду (15 грудня 2017 року) такий строк закінчується 15 березня 2018 року.

Речові докази та процесуальні витрати по справі заявлені не були.

Цивільний позов захисника ОСОБА_14 в інтересах потерпілої ОСОБА_17 про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином задовольнити частково, оскільки вина обвинуваченого у вчиненні злочину повністю доведена.

Згідно пунктів 8 та 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «... моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. ... у порушенні інших цивільних прав, ... у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків».

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - «Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.».

В судовому засіданні встановлено та доведено, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 ОСОБА_17 завдано емоційних та душевних страждань, що призвело до погіршення здоров`я та тривалого лікування.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу, у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_7 звільнити від призначеного судом покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді штрафу, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов захисника ОСОБА_14 в інтересах потерпілої ОСОБА_17 про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_17 моральну шкоду в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя:

07.11.23