УХВАЛА

8 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 135/474/23

провадження № 51-652 ск 24

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 11 вересня 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2023 року,

встановила:

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши подану касаційну скаргу на відповідність ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що при зверненні не було додержано положень пунктів 4, 5 ч. 2, ч. 3 цієї норми процесуального права.

Згідно з указаними законодавчими положеннями у касаційній скарзі має бути зазначено правове обґрунтування заявленої вимоги, котра повинна узгоджуватися зі ст. 436 КПК, адже суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм права і наділений повноваженнями скасувати чи змінити оспорювані рішення виключно на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 цього Кодексу.

Наведене скаржниця залишила поза увагою.

За змістом поданої скарги, у ній сторона захисту не погоджується з призначеним засудженому покаранням, яке вважає занадто суворим.

Однак усупереч законодавчим приписам авторка скарги не наводить обґрунтування в аспекті ст. 414 КПК, саме явної несправедливості заходу примусу, призначеного в мінімальних межах санкції закону України про кримінальну відповідальність. Наполягаючи на застосуванні ст. 69 Кримінального кодексу України (далі - КК), захисник не врахувала особливостей цієї норми, якою передбачено обов`язкову наявність кількох обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Отже, і не аргументовано необхідності зміни на підставі п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК оскаржених рішень, зважаючи також на визначену в ст. 50 КК мету покарання - попередження нових злочинів, та на дискреційні повноваження суду.

Крім того, попри те, що вирок переглядався в порядку апеляційної процедури, в скарзі не наведено доводів на обґрунтування допущення судом апеляційної інстанції таких порушень норм права, які перешкодили чи могли перешкодити йому ухвалити законне рішення.

Разом із цим, заявлена вимога про зміну вироку та скасування ухвали не узгоджується зі ст. 436 КПК (повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги).

Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Ураховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів

постановила:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 11 вересня 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2023 року залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_6