ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/746/24 Справа № 209/3353/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000636, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та прокурора Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 листопада 2023 року, ухвалений щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, освіта базова загальна середня, не працюючого, розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Дніпровського районного суду м. Днпродзержинська Дніпропетровської області від 21 листопада 2023 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.

Цим вироком ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з 11 березня 2021 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 в строк відбуття покарання час його тримання під вартою з 11 березня 2021 року по день ухвалення вироку, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Крім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речови доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечному для життя в момент заподіяння.

За встановлених судом обставин Обвинувачений ОСОБА_9 , 04.05.18 приблизно о 00.00 годині, будучи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився поблизу торгівельного лотка, шо розташований біля будинку № 18 по вул. Воїнів Афганців в м. Кам`янське, де на той час перебував також і раніше незнайомий йому ОСОБА_10 .

Далі, між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на ґрунті особистих, раптово виниклих неприязних відносин, виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, спрямований на протиправне спричинення ОСОБА_10 , який був у стані алкогольного сп`яніння, тілесних ушкоджень.

Діючи на реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на протиправне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , пішов до себе додому, та взявши звідти дерев`яну біту, знову направився до торгівельного лотка, розташованого біля будинку АДРЕСА_2 , з метою відшукати там ОСОБА_10 . Далі, не знайшовши за вказаною адресою ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , на автомобілі марки «Аudi», темного кольору почав шукати ОСОБА_10 , проїжджаючи по подвір`ям будинків АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 побачив ОСОБА_10 . Після цього. ОСОБА_9 вийшов з вищевказаного автомобіля та підійшов до ОСОБА_10 , де між ними знову виник словесний конфлікт.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , 04.05.18 приблизно о 00.30 годині ОСОБА_9 , повернувся до автомобіля «Аudi», темного кольору, та взявши звідти, з переднього пасажирського сидіння, дерев`яну біту, підійшов до ОСОБА_10 , який перебував біля будинку № 27 по бул. Незалежності в м. Кам`янське та, тримаючи дерев`яну біту обома руками, діючи умисно, цілеспрямовано, цілковито усвідомлюючи протиправність своїх дій та розуміючи, що шляхом завдання удару дерев`яною бітою по тілу людини, зокрема в життєво важливі органи, можливо спричинити їй тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, передбачаючи такі наслідки своїх дій та свідомо припускаючи їх настання, застосовуючи достатню м`язову силу, наніс ОСОБА_10 , вказаною дерев`яною бітою, один удар по траєкторії зверху вниз від правого плеча у ліву сторону голови ОСОБА_10 , в скроневу область вище вуха, тобто у життєво важливий орган, від якого ОСОБА_10 зігнувши ноги в колінах присів, після чого впав на лівий бік тулубу на асфальтове покриття дороги та вдарився потиличною областю голови об бордюр. Після цього, ОСОБА_9 з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Згідно висновку експерта № 484-Е від 15.05.18. внаслідок нанесеного ОСОБА_9 удару, потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми з раною в скронево- тім`яній області зліва з переломом кісток склепіння черепу в цій ділянці, які згідно п. п. 2.1.3 Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.95, відносяться до ТЯЖКИХ тілесних пошкоджень, по ознаці небезпеки для житія та виникли внаслідок дії тупого твердого предмета, предметів з обмеженою подовженою контактуючою поверхнею. Давність утворення пошкоджень незадовго до потрапляння в стаціонар - 04.05.18.

Згідно висновку експерта № 620-Е від 18.06.18, виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми з раною в скронево-тім`яній області зліва з переломом кісток склепіння черепу в ній ділянці виникли внаслідок дії тупого твердого предмета, предметів з обмеженою подовженою контактуючою поверхнею, можливо при ударі предметом - бітою, описаною у висновку експерта від 22.05.18 № 25/3.3/510.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на незаконність рішення суду, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду. Так, захисник вказує на недостовірність показів свідків у провадженні, зокрема в частині того, що за їх показами обвинувачений начебто до місця події приїхав на машині, при цьому вони плуталися в кольорі та марках машини. Захисник зазначає, що обвинувачений не заперечує факт бійки з потерпілим, однак без застосування біти. Крім того, захисник наголошує на тому, що після бійки обвинувачений приїздив до потерпілого в лікарню, щоб надати матеріальну допомогу, від якої родина потерпілого відмовилася. Вказує і на те, що потерпілий був на лікуванні не довго, в той час, як після травми голови, мав пролежати там не менше 21 дня.

Крім цього, захисник звертає увагу і на те, що обвинуваченому під час затримання повідомлення про підозру не вручили та під тиском змусили обвинуваченого взяти вину на себе.

Разом з цим, на переконання захисника, суд не надав належної оцінки тому, що обвинувачений на момент затримання працював на контрактній основі в Італії, хворіє на гіпертонію та хворобу серця, має на утриманні малолітнього сина 2009 року народження, та матір 1954 року народження, яка потребує піклування, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, добре характеризується за місцем проживання.

Зазначає захисник і про те, що вирок суду містить посилання на невідому особу потерпілого ОСОБА_11 , в той час як потерпілим у цьому провадженні є ОСОБА_10 .

Не погоджуючись з рішенням суду прокурор звернувся до суду з апеляційною скаргою.

24 січня 2024 року, від прокурора Камянської окружної прокуратури ОСОБА_8 надійшло клопотання про відмову від поданої ним апеляційної скарги, в порядку ст. 403 КПК України, у зв`язку з чим, а також враховуючи думку учасників провадження, апеляційний суд не надає оцінки доводам апеляційної скарги прокурора.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник підтримала апеляційну скаргу та з підстав наведених в ній просила вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити вирок без змін.

Обвинувачений ОСОБА_9 , належним чином повідомлений про час, дату та місце апеляційного перегляду, до зали судових засідань доставлений не був, клопотань про особисту участь не подавав. Разом з цим, учасники судового провадження, у зв`язку з відмовою прокурор від апеляційної скарги не заперечували проти проведення апеляційного перегляду за відсутності обвинуваченого.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах поданої апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованими.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, зміст яких полягає у незгоді з правовою кваліфікацією дій обвинуваченого, частковим запереченням винуватості за ч. 1 ст. 121 КК України, відповідно, у неправильному застосуванні судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження в частині оцінки дій обвинуваченого та свідків, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі, правильно встановивши фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, проаналізував, дослідив усі докази по справі та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 1 ст. 121 КК України, з огляду на таке.

Як видно з оскарженого вироку суду, ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечному для життя в момент заподіяння, а саме шляхом завдання удару дерев`яною бітою по тілу людини, зокрема в життєво важливі органи.

З показань обвинуваченого, які він надав в суді першої інстанції, видно, що він не заперечував факту конфлікту з потерпілим та місце бійки, однак не визнавав факт застосування біти. Зазначив що не мав умислу на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому.

Однак такі доводи обвинуваченого не знайшли свого підтвердження під час перевірки матеріалів кримінального провадження, під час розгляду справи судом першої інстанції та під час апеляційного перегляду справи.

З показів допитаних судом першої інстанції свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 видно, що ОСОБА_10 підійшов обвинувачений ОСОБА_9 , який вийшов з машини темно-зеленого кольору, і в руках він тримав бейсбольну біту, якою в ході сварки завдав удар потерпілому, від якого той впав на землю та вдарився головою.

При цьому слід зауважити що подія відбувалася в темний період доби та обвинувачені надавали покази у суді через значний проміжок часу з самої події, й чим обумовлюються певні неточності в частині опису машини з якої вийшов обвинувачений.

В той же час з протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.05.2018, 15.05.2018, 16.05.2018, 18.05.2018 року з додатком, видно, що потерпілий ОСОБА_10 , свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 впізнали ОСОБА_9 , як чоловіка, який 04.05.2018 завдавав ОСОБА_10 тілесні ушкодження. Вказані свідки, кожен окремо, а також сам потерпілий впізнали обвинуваченого як особу яка завдавала тілесних ушкоджень ОСОБА_10 бітою.

До того ж саму бійку з потерпілим обвинувачений не заперечував і в ході судового розгляду, а також і захисник під час апеляційного перегляду.

В той же час, свідок ОСОБА_17 , яка того дня була разом з обвинуваченим, підтвердила, що коли вони йшли до магазину зустріли компанію хлопців, з якими у ОСОБА_9 виник словесний конфлікт, після того як вони повернулись до подвіря її будинку, обвинувачений комусь зателефонував та залишив її. Через деякий час, вона пішла до магазину, виходячи з якого побачила як ОСОБА_9 завдав один удар дубинкою у верхню частину тіла незнайомому хлопцю, від чого останній впав на землю і з його голови текла кров.

При цьому, палка якою ОСОБА_9 завдав потерпілому удару, залишилась у цього свідка вдома, яку вона на прохання ОСОБА_9 привезла у відділення поліції.

Зазначені обставини підтверджуються, зокрема і заявою ОСОБА_17 від 04.05.2018 про добровільну передачу працівникам поліції дерев`яної біти, протоколом огляду від 04.05.2018 року, відповідно до якого оглянуто дерев`яну палицю типу біти та постановою про залучення речових доказів від 06.07.2018 року, й висновком експерта № 25/3.3/510 від 22.05.2018 встановлено, що дерев`яна палиця до холодної зброї не належить, даний предмет виготовлений саморобним за типом біт для гри в бейсбол.

В той же час, в ході досудового розслідування зі свідками ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , та потерпілим ОСОБА_10 , кожним локремо, були проведенні слідчі експерименти 22.05.2018 та 16.05.2018, в ході яких, вони за участі спеціаліста та в присутності 2 понятих, відтворили обставини події, що сталася 03.05.2018 04.05.2018 та показали, як обвинувачений під`їхав на автомобілі, взяв біту та завдав удар по голові потерпілого, від чого той впав на асфальт.

Згідно з висновками експерта № 559-Е від 05.06.2018, № 558-Е від 05.06.2018, № 560-Е від 05.06.2018 року, № 561-Е від 05.06.2018 тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_10 могли виникнути при механізмі та взаємному розташуванні потерпілого й нападника, як вказано в вищезазначених протоколах слідчих експериментів.

Жодних суперечностей чи протиріч в цих доказах з приводу механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілому не має.

Згідно з висновком експерта № 484-Е від 11.05.2018 у ОСОБА_10 виявлені пошкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з раною в скронево-тім`яній області зліва з переломом кісток склепіння черепу в цій ділянці. Пошкодження виникли внаслідок тупого твердого предмета, предметів з обмеженою подовженою контактуючою поверхнею. Давність утворення пошкоджень незадовго до потрапляння в стаціонар 04.05.2018 р. Вищезазначені пошкодження відносяться до тяжких тілесних пошкоджень, по ознаці небезпеки для життя (а.п.162-163);

Висновком експерта № 620-Е від 15.06.2018 року, встановлено, що виявлені у ОСОБА_10 пошкодження виникли внаслідок дії тупого твердого предмета, предметів з обмеженою подовженою контактуючою поверхнею, можливо при ударі предметом битою, описаною у висновку експерта № 25/3.3/510 від 25.05.2018 року.

Зазначеною експертизою підтверджується що тілесні ушкодження отримані потерпілим могли виникнути при ударі битою, яку видала працівникам поліції свідком ОСОБА_17 , з якою того дня був обвинувачений ОСОБА_9 , та після подій залишив биту у свідка.

Зазначеними доказами поза розумним сумнівом підтверджуються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а заперечення обвинуваченого з приводу предмета, яким було завдано удару потерпілому, суд розцінює, як стратегію захисту з метою пом`якшення кримінальної відповідальності за вчинене.

З приводу заперечення захисником ступеню тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, то апеляційний суд зазначає, що вказані доводи повністю спростовуються дослідженими судом доказами, зокрема висновками експертів № 484-Е від 11.05.2018 та № 620-Е від 15.06.2018 року, які були складені із дотриманням вимог статей 101, 102 КПК України, містять опис проведених досліджень та посилання на методи, застосовані у дослідженні, кваліфікованим експертом із відповідною освітою та стажем роботи, згідно вимог Закону України «Про судову експертизу», ст. 69 КПК України, який внесений до реєстру атестованих судових експертів Міністерства юстиції України та був попередженим про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, а тому суд першої інстанції обґрунтовано їх визнав належними та допустимими доказом та взяв до уваги отримані результати.

До того ж, апеляційний суд зауважує, що згідно з частинами 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням зазначеного за наявності обґрунтованих підстав захист не був позбавлений можливості клопотати в суді про призначення повторної чи комісійної експертизи. Проте, сторона захисту не реалізовувала свої права, передбачені КПК для обстоювання своєї правової позиції в цій частині.

З приводу доводів сторони захисту щодо здійснення на обвинуваченого органом досудового розслідування тиску, зокрема під тиском змусили визнати вину у скоєнні кримінального правопорушення, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 87 КПК докази, отримані внаслідок застосування катувань, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження, є недопустимими.

ЄСПЛ послідовно зазначає, що в тих справах, коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана неналежному поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень в порушення статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це положення, якщо його тлумачити в світлі загального обов`язку держави відповідно до статті 1 цієї Конвенції, вимагає, щоб було проведено ефективне офіційне розслідування (рішеня Kobets v. Ukraine, no. 16437/04, § 51, 14 February 2008).

Особа, яка робить таку заяву, має повідомити фактичні обставини поводження з нею і надати їм певне підтвердження або, якщо це неможливо з об`єктивних причин, інформацію, яка дасть можливість її перевірити і отримати підтвердження заяви. Хоча на заявника не може покладатися надмірний тягар обґрунтування заяви, однак він має надати інформацію, яка хоча б prima facie (з першого погляду) давала підстави для висновку про те, що погане поводження могло мати місце (див, наприклад, ухвалу Dmitriy Valentinovich Goryanoy against Ukraine (dec.), no. 54630/13, §§ 27-29, 15 October 2019).

Отже, для того, щоб у компетентних органів виник обов`язок провести розслідування за заявою про застосування методів, які порушують статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, така заява має бути «небезпідставною». Тобто особа, яка заявляє про погане поводження з нею, має навести конкретні обставини такого поводження і надати певне підтвердження цим обставинам або, якщо це не можливо з об`єктивних причин, повідомити інформацію, яка дає можливість перевірити, чи має заява певні підстави. Хоча доведення обґрунтованості заяви про погане поводження не може покладати на заявника настільки надмірний тягар доведення, однак за відсутності інформації, яка дає можливість її перевірити, заява про погане поводження не може бути визнана «небезпідставною» і не створює обов`язку проведення розслідування такої заяви.

За відсутності будь-якої інформації, яка піддається перевірці, заява про погане поводження не може бути визнана «обґрунтованою» і, таким чином, не створює обов`язку щодо її розслідування (див, постанови Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 317/2389/17 (провадження № 51-4935км19); від 26 травня 2020 року у справі № 234/9575/19 (провадження № 51?5690км19); від 19 листопада 2020 року у справі № 640/9837/18 (провадження № 51-1539км20); від 29 жовтня 2019 року у справі № 515/2020/16-к (провадження № 51-2904км18) та інші).

В той же час сторона захисту вказуючи про недозволені методи ведення слідства працівниками СБУ, посилається на те, що обвинуваченого було примушено визнати винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Разом з цим, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційним судом встановлено, що обвинувачений не визнавав вину, як під час досудового розслідування так і суді першої інстанції.

Отже сторона захисту хоча і вказує на застосування щодо ОСОБА_9 заходів психічного впливу,однак доцільність перевірки відсутня оскільки жодні показання про визнання обставини які б свідчили про визнання ним вини,як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду,не надавалися

Разом з цим, вказуючи на наявність таких обставин, стороною захисту не ставилося питання про призначення перевірки заявлених фактів.

Посилання захисника на те, що судом в тексті вироку зазначено невідому особу з анкетними даними « ОСОБА_11 », то апеляційний суд вважає, що вказане є нічим іншим як опискою суду, й на доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину жодним чином не впливає. До того ж, як при викладі встановлених судом обставин, так і досліджених судом доказів, зазначено правильні анкетні дані потерпілого « ОСОБА_10 ».

Щодо невручення обвинуваченому підозри під час його затримання, то апеляційний суд зазначає, що прокурором в судовому засіданні суду апеляційної інстанції було надано повідомлення про підозру ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке було складено слідчим та затверджено прокурором 27 липня 2018 року й цього дня, в порядку ст. 135 КПК України, вручено ОСОБА_19 . Разом з цим, 31.07.2018 слідчим було винесено постанову про зупинення досудового розслідування та ОСОБА_9 було оголошено у розшук та постановою слідчого від 10.04.2019 його оголошено у міждержавний розшук. 17 серпня 2021 року ОСОБА_9 ознайомлено з підозрою та щодо нього було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а відтак, апеляційний суд не вбачає порушень кримінального процесуального закону щодо вручення повідомлення про підозру ОСОБА_9 .

Перевіряючи законність та обґрунтованість призначеного ОСОБА_9 покарання, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги ст. 50, 65 КК України та врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, відомості про особу ОСОБА_9 , який раніше не судимий, не працює, за місцем мешкання характеризується посередньо, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, 09.05.2018 перетнув державний кордон України та виїхав до Італії, перебував у розшуку з 31.07.2018, в рамках екстрадиційної процедури був виданий Італійською Республікою Україні для притягнення до кримінальної відповідальності, а також відсутність обставин, що пом`якшують йому покарання й наявність тих, що обтяжують - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Разом з цим, судом враховано і висновок досудової доповіді на обвинуваченого ОСОБА_9 , складеної фахівцем Дніпровського РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_20 від 20.12.2021, згідно з яким існує висока ймовірність вчинення повторного правопорушення, виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити дуже високу небезпеку для суспільства, у тому числі окремих осіб.

Твердження захисника щодо, що суд призначаючи обвинуваченому покарання належним чином не врахував, що обвинувачений має на утриманні неповнолітню дитину та матір похилого віку, а також стан його здоров`я та офіційне працевлаштування, й характеристику за місцем мешкання, то вказані обставини були враховані судом й ним надано належну оцінку. До того ж, ці обставини існували і на момент вчинення кримінального правопорушення, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції про призначення ОСОБА_9 в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, єдиного можливого покарання у виді позбавлення волі на строк наближений до мінімального, є законними, обґрунтованими та відповідають принципам справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації та невідворотно стіпокарання.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні не встановлено, а доводи апеляційної скарги захисника, які зводяться до незгоди з оцінкою судом першої інстанції сукупності доказів та фактичних обставин справи не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, у зв`язку з чим вони задоволенню не підлягають, а відтак вирок суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 листопада 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який перебуває під вартою, в той самий строк з моменту отримання ним копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4