ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/11/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжні заходи
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю

прокурора ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

законного представника неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 -адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 грудня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою у задоволенні клопотанні сторони захисту про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі або ж визначення застави відмовлено.

Клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 від 27.12.2023р., яке погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_11 в рамках кримінального провадження №0002873 від 23.12.2023р. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави відносно підозрюваного ОСОБА_8 задоволено.

Застосовано до

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дзвиняча Борщівського району Тернопільської області, громадянина України, із незакінченою вищою освітою, не одруженого, студента 1 курсу Тернопільського національного технічного університету, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 135 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, терміном до 00 год. 00 хв. 24 лютого 2024 року.

Як слідує з оскаржуваної ухвали, старший слідчий СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 за погодженням прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_11 звернулася із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 .

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 135 КК України, також суд прийшов до висновку про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 22 грудня 2023 року близько 17:00 години ОСОБА_12 прийшов у квартиру АДРЕСА_2 , де перебували ОСОБА_8 та ОСОБА_13 . Надалі до них приєднався ОСОБА_14 .. Перебуваючи за вище вказаною адресою, ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 розпивали у приміщенні вітальні спиртні напої. Під час розпивання спиртного між вказаними особами виникла суперечка, в цей момент у ОСОБА_8 та ОСОБА_13 виник спільний злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 . Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, 22 грудня 2023 року в період часу з 19:00 години до 23:00 години ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_13 , перебуваючи у приміщенні вітальні квартири АДРЕСА_2 , знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально караним, діючи з прямим спільним умислом, маючи на меті спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, нанесли численні удари по тілу потерпілого ОСОБА_12 . Так, в той час, коли потерпілий сидів на дивані вказаного приміщення, до нього підійшов ОСОБА_8 та наніс два удари кулаком правої руки в ділянку обличчя ОСОБА_12 . Надалі ОСОБА_13 також підійшла до ОСОБА_12 та нанесла йому численні удари кулаками обох рук та ногами по різних ділянках тіла та голови. В подальшому ОСОБА_8 стягнув ОСОБА_12 із дивану, кинув на підлогу кімнати, в якій вони перебували та почав наносити численні (більше 10) удари кулаками обох рук, ліктями та ногами по різних частинах голови та тіла ОСОБА_12 . Після цього, коли потерпілий знаходився в положенні лежачи на підлозі, ОСОБА_8 присів та стиснув шию ОСОБА_12 колінами, здавивши її. В подальшому, через деякий час, ОСОБА_8 продовжуючи свої злочинні дії, знову підійшов до потерпілого та наніс останньому численні удари ліктями та ногами в ділянку голови, тіла та статевих органів. В цей час ОСОБА_13 , також продовжуючи свої злочинні дії підійшла до ОСОБА_12 та нанесла потерпілому два удари ногою в ділянку тулуба та один удар ногою в ділянку голови. Після цього вона нанесла ще чотири удари ногою в ділянку тулуба, статевих органів та голови ОСОБА_12 . Надалі, продовжуючи свій спільний злочинний умисел, ОСОБА_8 взяв із шафи, яка заходилась в даній кімнаті чорний шкіряний пасок із металевими вставками та наніс ним потерпілому більше 5 ударів по спині. В свою чергу ОСОБА_13 взяла металеву швабру, яка знаходилась у вітальні та нанесла нею численні (більше 10) удари в різні ділянки тулуба та голови ОСОБА_12 . Вказані тілесні ушкодження за своїм характером та кількістю викликали значні фізичні страждання та нестерпний біль у потерпілого і були вчинені способом, що має характер особливого мучення, що виразилося в багаторазовому та тривалому спричиненні болю потерпілому шляхом нанесення йому численних ударів руками, ногами та іншими предметами по всьому тілу.

Своїми спільними умисними діями ОСОБА_8 та ОСОБА_13 спричинили ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді: політравми, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, внутрішньомозкової гематоми правої тімяно-потиличної ділянки субтенторіально зі стисненням головного мозку, перелому лівої нижньої стінки орбіти зі зміщенням фрагментів, закритого перелому кісток носа зі зміщенням відламків, закритого перелому передньої та задньої стінки лівої гайморової пазухи, гематосинуса, викривлення носової перегородки з порушенням носового дихання, закритої травми грудної клітки, забою легень, перелому тіла груднини, ІХ ребра справа, правобічного субтотального післятравматичного пневмотораксу, двобічної полісигментарної пневмонії середньої важкості, гострого посттравматичного пошкодження печінки, забою нирок, гострого пошкодження нирок, метаболічної кардіоміопатії, пароксизму фібриляції передсердь з нормосистолією шлуночків, пароксизму передсердньої тахікардії з медикаментозним відновленням ритму, неповної блокади правої ніжки пучка Гісса, посттравматичної ретинопатії сітківки обох очей, гематоми повік обох очей, часткового гемофтальму обох очей, гострого посттравматичного панкреатиту, рваної рани надбрівної дуги справа, множинних осаджень та гематоми м`яких тканин обличчя, грудної клітки, попереку, верхніх та нижніх кінцівок, тромбоцитопенії. Вказані тілесні ушкодження були небезпечними для життя в момент заподіяння і за цією ознакою відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

В ході досудового розслідування також встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_13 здійснювали зйомку спричинених ними тілесних ушкоджень ОСОБА_12 на свої мобільні телефони, при цьому коментуючи свої дії та наслідки своїх дій з посмішкою, глузуючи та насміхаючись над потерпілим, а також в їх словах була присутня радість та гордість про скоєне, що свідчить про особливий цинізм та жорстокість останніх.

Окрім цього, 22 грудня 2023 року близько 23:45 год. ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_13 , перебуваючи у приміщенні вітальні квартири АДРЕСА_2 , після спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , достовірно знаючи, що внаслідок спричинених тілесних ушкоджень потерпілий перебував у непритомному та безпорадному стані, винесли ОСОБА_12 на вулицю та залишили у непритомному стані біля будинку №4 по вул.Лозовецькій в м.Тернополі, при цьому, усвідомлюючи, що своїми діями поставили потерпілого в небезпечне для життя становище, нехтуючи моральними і правовими нормами, які передбачають надання допомоги людині, що перебуває у небезпечному стані та, маючи можливість надати таку допомогу, повернулись до квартири АДРЕСА_2 , свідомо залишивши ОСОБА_12 в небезпечному для життя становищі. Не маючи фізичної можливості самостійно прослідувати до місця свого проживання, чи викликати допомогу через заподіяні ОСОБА_8 та ОСОБА_13 тілесні ушкодження, потерпілий ОСОБА_12 протягом тривалого часу пролежав на відкритому повітрі за низької температури у місці, де його залишили ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , внаслідок чого отримав обмороження обох стоп ІІ ступеня, загальне переохолодження та вранці 23.12.2023 близько 08:00 год. він був знайдений двірником, після чого каретою швидкої медичної допомоги його було доставлено до лікувального закладу.

Попри зазначене, старший слідчий у клопотанні вказує, що потерпілий ОСОБА_12 є інвалідом з народження, а саме він народився із вадою руки - його ліва кисть із частиною передпліччя нижче ліктя відсутня, що створювало для нього додаткові перешкоди для самозахисту та власного порятунку від нападу ОСОБА_13 та ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник просить вказану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Свої доводи аргументує тим, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження ризиків, зазначених у клопотанні.

Так, матеріали справи не містять висновку судово-медичної експертизи щодо ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Вказує, що підозрюваний є особою молодого віку, студентом, у нього є постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, він позитивно характеризується, раніше до відповідальності не притягався, що слідчим суддею враховано не було.

Зазначає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуваням електронних засобів контролю був би цілком достатнім для усунення ризику переховування від органів досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного, його законного представника та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просять постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, доводи прокурора, який вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а апеляцію такою, що не підлягає до задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.177, 178, 183 КПК України.

Так, відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду; знищити або сховати будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Згідно ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

п.4 ч.2 ст. 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та прокурор при розгляді клопотання вказували про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 даних кримінальних правопорушень, що свідчить про існування ризику, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а відтак, перешкодити повному, всебічному та неупередженому проведенні досудового розслідування.

Матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень,передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 135 КК України, що є тяжким та нетяжким злочинами.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри колегія суддів вважає вірними, оскільки вони підтверджуються доданими до клопотання органу досудового слідства та дослідженими в судовому засіданні доказами, які детально викладені в ухвалі слідчого судді.

Так, предметом дослідження, аналізу та оцінки слідчим суддею було надані органом досудового розслідування докази, які містяться у даних протоколів огляду місця події від 23.12.2023; протоколі допиту свідка ОСОБА_15 від 24.12.2023; протоколі допиту свідка ОСОБА_16 від 25.12.2023; протоколі проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_16 від 25.12.2023; протоколі допиту свідка ОСОБА_17 від 25.12.2023; протоколі проведення слідчого експерименту з свідком ОСОБА_17 від 25.12.2023; протоколі допиту свідка ОСОБА_14 від 26.12.2023; протоколі проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_14 від 26.12.2023; довідці про встановлений діагноз ОСОБА_12 № 01-3/2597 від 26.12.2023; протоколі огляду мобільного телефону від 25.12.2023 із таблицею ілюстрацій.

27 грудня 2023 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 135 КК України.

Колегія суддів погоджується в повному обсязі та вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про те, що надані суду в межах розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу матеріали свідчать про існування обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Зазначені у клопотанні обставини підозри особи підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, наведених у матеріалах клопотання. В той же час на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Таким чином твердження сторони захисту стосовно здійснення слідчим суддею неналежної перевірки обґрунтованості підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень є необґрунтованими та спростовуються матеріалами провадження. Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність і вмотивованість наведеного висновку слідчого судді під час апеляційного розгляду не встановлено.

Задовольняючи зазначене клопотання слідчого, слідчий суддя належним чином вмотивував своє рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , зазначив про наявність ризиків, визначених в ст.177 КПК України, а саме можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків у даному кримінальному провадженні, а відтак перешкодити повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може слугувати для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що останній може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що й ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Колегія суддів також звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваних чи обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного чи обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогнозованості характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Крім того, оскільки судом встановлено та підтверджується матеріалами провадження, що у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень підозрюються ще й інша особа, а отже існує ризик вільного їх спілкування, що перешкоджатиме кримінальному провадженню.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованих останньому кримінальних правопорушень, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам, та унеможливить завершення досудового розслідування кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК.

Доводи сторони захисту про необхідність зміни підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу з посиланням на те, що він є неповнолітньою особою, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, колегія суддів визнає непереконливими, оскільки вказані обставини не є такими, що нівелюють встановлені ризики у кримінальному провадженні та не стали тими стримуючими факторами щодо невчинення інкримінованих обвинуваченому протиправних дій.

Отже, судом встановлено та підтверджується матеріалами провадження, що обрання ОСОБА_8 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою не зможе попередити ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.

З таким висновком слідчого судді про застосування щодо ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів повністю погоджується, оскільки прокурором в судовому засіданні доведено обставини, передбачені ст.194 КПК України.

Пунктом 1 ч.4 ст.183 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

27 грудня 2023 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене способом, що має характер особливого мучення, вчинене групою осіб, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України - завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства, слідчий суддя вправі був не визначати підозрюваному розмір застави, і таке рішення не суперечить вимогам ч.4 ст. 183 КПК України.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, колегія суддів приходить до переконання, що вони не знайшли свого підтвердження, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 -адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 176 179, 407, 422 КПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 -адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 грудня 2023 року про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді