ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора представника виправної колонії захисника засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 15 червня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макїівка Донецької області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, розлученого, маючого інвалідність 3-ї групи, засудженого вироком Дарницького районного суду м. Києва від 02 серпня 2019 року за ч.2 ст.286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки,

суд відмовив у задоволенні подання начальника Державної установи «Машівська виправна колонія (№9)» про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 02 серпня 2019 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що засуджений хоча і відбув строку призначеного йому основного покарання у виді позбавлення волі та має два заохочення, проте тривалий час перебував на лікуванні за межами установи, що свідчить про відсутність контролю за його поведінкою і унеможливлює зробити висновок про доведеність його виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково.

При цьому зазначає, що протягом відбування покарання стягнень не має та при цьому заохочувався за сумлінну поведінку та суспільно-корисну працю по благоустрою установи.

Наголошує, що тривале перебування у лікувальних закладах було зумовлене необхідністю оперативного втручання та реабілітації.

Зауважує про готовність до самокерованої поведінки і сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил.

Вказує про наявність міцних соціальних зв`язків.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання умовно-достроково.

При цьому зазначає, що засуджений має заохочення та не має стягнень, йому встановлена інвалідність 3-ї групи.

Стверджує, що підзахисний не працевлаштований лише у зв`язку з відсутністю робочих місць, але виконує роботи по благоустрою установи, приймає участь у виховних заходах, на профілактичному обліку не перебуває, вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав, повністю відшкодував потерпілій заподіяну шкоду.

Звертає увагу, що засудженому встановлений низький рівень ймовірної небезпеки для суспільства.

Вказує, що час перебування засудженого в лікувальній установі під час відбування покарання у виді позбавлення волі зараховується у строк покарання відповідно до положень ст.540 КПК України.

Інші учасники провадження ухвалу суду не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримання доводів апеляційних скарг, міркування представника виправної колонії про те, що засуджений довів своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, думку прокурора, який вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.

Згідно зі ст.81 КК України (в редакції, чинній на час вчинення кримінального правопорушення) до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним не менше половини строку покарання, призначеного судом за необережний тяжкий злочин.

При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).

Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснив про необхідність під час розгляду даного питання ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Фактичне відбуття ОСОБА_9 більше половини строку покарання у виді позбавлення волі, що є необхідною умовою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, призначеного за необережний тяжкий злочин, ніким не оспорюється.

Доводи засудженого та його захисника про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є слушними.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_9 засуджений вироком Дарницького районного суду м. Києва від 02 серпня 2019 року за ч.2 ст.286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

За весь період відбування покарання ОСОБА_9 до дисциплінарної відповідальності не притягувався і водночас має два заохочення за сумлінну поведінку.

При цьому, незважаючи на відповідні заяви, засуджений не був працевлаштований лише у зв`язку з відсутністю робочих місць, що підтвердив у засіданні апеляційного суду представник виправної колонії.

Разом з тим, ОСОБА_9 добровільно, за власною ініціативою належним чином виконує неоплачувані роботи з благоустрою установи, приймає участь у виховних заходах, а також у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Правова просвіта» та «Підготовка до звільнення», прагне до підвищення загальноосвітнього рівня, відвідує бібліотеку.

З матеріалів особової справи видно, що засуджений підтримує зв`язки з рідними, на профілактичному обліку не перебуває.

Відповідно до приписів ст.540 КПК України час перебування засудженого в лікувальній установі під час відбування покарання у виді позбавлення волі зараховується у строк позбавлення волі.

Всупереч висновкам місцевого суду, наявність у засудженого об`єктивно зумовленої потреби у проведенні невідкладного лікування, в тому числі і поза межами установи відбування покарань, не може бути враховано як обставину, що свідчить про недоведеність ним свого виправлення.

Адже виїзди на лікування здійснювались на підставі висновків начальника установи та наказів, а фактичні обставини оперативного втручання та подальшої реабілітації підтверджуються відповідними медичними документами.

При цьому матеріали особової справи не містять відомостей щодо порушення ОСОБА_9 термінів повернення до установи відбування покарань після завершення лікувальних процедур або щодо перебування засудженого поза межами установи в інші періоди, що не охоплювались необхідністю проходження ним лікування.

Наведене, на думку колегії суддів, також свідчить про належне дотримання порядку та умов відбування покарання, усвідомлення засудженим встановлених обмежень, відповідальності за їх порушення та про його готовність до законослухняної поведінки.

Враховує колегія суддів і характеристики, відповідно до яких засуджений довів своє виправлення, є соціально зрілою особою, приймає особисті рішення, бере на себе відповідальність за них, конструктивно взаємодіє з оточуючими, усвідомлює необхідність досягнення позитивних змін, дотримується моральних стандартів та правил.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_9 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та підлягає звільненню умовно-достроково від відбування основного покарання у виді позбавлення волі.

Тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження з ухваленням нового рішення про звільнення засудженого від відбування покарання умовно-достроково.

Отже, апеляційні скарги підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 15 червня 2023 року стосовно ОСОБА_9 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання начальника Державної установи «Машівська виправна колонія (№9)» ОСОБА_10 та звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 02 серпня 2019 року, умовно-достроково на невідбутий строк 11 (одинадцять) місяців 12 (дванадцять) днів.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4