Дата документу 22.01.2024 Справа № 336/4765/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 336/4765/23 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/411/24 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула 22 січня 2024 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2023 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Оріхів Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

08.04.2023 року в післяобідній час, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого мешкання, в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, в ході розпиття спиртних напоїв з ОСОБА_9 , діючи на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з останнім, діючи умисно, наніс не менше трьох ударів обухом сокрити в область голови ОСОБА_9 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-лицьової травми: множинні уламкові переломи зі зміщенням кісток склепіння, основи та лицьового черепу справа - імпресійний перелом лобово-тім`яної-скроневої кісток, малого та великого крил основної кістки, верхньої та нижньої стінок орбіти, всіх стінок гайморового сінуса, стінок фронтального сінуса, виличної кістки, епідуральна гематома в лобно-скроневій ділянці, площинна субдуральна гематома праворуч, субарахноїдальний крововилив в тім`яній та скроневій частках справа, вогнища забоїв в скроневій та лобовій частках справа, гаморагічний вміст в гайморовій пазусі справа, рани в тім`яній ділянці праворуч, в лобовій ділянці праворуч, наслідками загоєння яких є рубці, «гематома параочної клітковини з двох сторін», які згідно висновку експерта № 624п від 17.05.2023 року у сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2023 року:

ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 14 квітня 2023 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишено без змін.

Позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у сумі 10832,93 грн. та моральну шкоду у сумі 150 000 гривень.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_9 відмовлено.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає його незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_7 щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, що підтверджується його поведінкою і в суді, внаслідок чого судовий розгляд проведено на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України. Щире каяття ОСОБА_7 виразилося у визнанні своєї вини, даванні правдивих свідчень як на етапі досудового розслідування, так і судового розгляду, прояві щирого жалю, негативній оцінці вчиненого злочину, добровільному частковому відшкодуванні завданого збитку та готовності понести заслужене покарання. Активне сприяння розкриттю злочину ОСОБА_7 полягало у допомозі органам досудового розслідування і суду у встановленні істини у справі, з`ясуванні фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття злочину. Виходячи з цього, така обставина як активне сприяння розкриттю злочину у сукупності із щирим каяттям обвинуваченого та з тим, що він позитивно характеризується за місцем проживання, неофіційно працює будівельником, перебуває у цивільному шлюбі, на утриманні має малолітню дитину, вже становлять достатні підстави для призначення ОСОБА_7 мінімального покарання згідно санкції ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши від покарання з іспитовим строком 3 роки. Суд не взяв до уваги те, що в матеріалах кримінального провадження є докази, які підтверджують наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків в місці свого постійного проживання, де характеризується позитивно, неофіційно працює будівельником, перебуває у цивільному шлюбі, на утриманні має малолітню дитину, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, бажає служити в лавах ЗСУ та захищати Україну зі зброєю в руках. Також зазначає, що вчинене обвинуваченим суспільно небезпечне діяння не потягло тяжких наслідків, оскільки завдана шкода була частково відшкодована.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив застосувати до його підзахисного положення ст. 75 КК України.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу свого захисника. Зазначив, що він визнав свою вину, тому просить дати йому шанс виправитися.

Прокурор у судовому засіданні висловила заперечення вимогам та доводам апеляційної скарги. Зазначила, що судом були враховані всі обставини та призначене покарання у мінімальній межі. Підстав для застосування ст. 75 КК України немає.

У судове засідання апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явився, у зв`язку з чим відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний суд проводить апеляційний розгляд без участі потерпілого ОСОБА_9 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні вироку.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 , в достатній мірі дотримався вказаних вимог кримінального процесуального законодавства.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, і сторонами не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до положень ст. 404 КПК України не перевіряється.

Доводи апеляційної скарги захисника, в частині призначення судом занадто суворого покарання, колегія суддів вважає непереконливими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Визначений судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 вид та розмір покарання в повному обсязі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

При обранні виду та розміру покарання суд першої інстанції, згідно вироку та матеріалів кримінального провадження, врахувавступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставину, що обтяжує покарання, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, конкретні обставини вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працевлаштований, за місцем проживання характеризується негативно.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до положень ст. 66 КК України, місцевий суд визнав щире каяття обвинуваченого.

Також суд першої інстанції врахував, що, зі слів обвинуваченого, останній перебуває у цивільному шлюбі, в якому має малолітню дитину, а також те, що на обліку в спеціалізованих медичних закладах обвинувачений не перебуває.

Отже, судом першої інстанції при дослідженні матеріалів провадження в повній мірі враховані усі відомості, які характеризують обвинуваченого, його ставлення до скоєного та обґрунтовано призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у мінімальній межі, визначеній санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

Колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Так, наведений висновок судова колегія аргументує фактичними обставинами скоєного умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, а саме нанесення потерпілому ОСОБА_9 не менше трьох ударів обухом сокири в область голови.

Також заслуговують на увагу і очевидні наслідки скоєного у вигляді спричинення шкоди здоров`ю потерпілого.

У якості характеризуючих даних колегія суддів бере до уваги попереднє притягнення обвинуваченого ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 115 КК України, тобто також за злочин проти життя та здоров`я особи, що у сукупності з іншими обставинами справи засвідчує усталеність протиправної поведінки ОСОБА_7 та небажання останнього піддавати критиці свою антисоціальну поведінку.

Сукупність наведених обставин давала суду підстави для призначення ОСОБА_7 покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Попри твердження захисника щодо наявності позитивних відомостей відносно особистості ОСОБА_7 , об`єктивних даних цим обставинам, а так само і позитивних змін у його житті після попереднього відбування покарання в місцях позбавлення волі не вбачається.

Щодо посилань захисника в апеляційній скарзі на визнання вини обвинуваченим, його щире каяття та не перебування обвинуваченого на обліку в спеціалізованих медичних закладах колегія суддів зазначає, що вказані обставини були враховані районним судом при призначенні мінімального покарання обвинуваченому, а тому колегія суддів не вбачає підстав для повторного врахування вказаних обставин та пом`якшення правового становища обвинуваченого шляхом застосування положень ст. 75 КК України.

Наявність цивільної дружини та малолітньої дитини на утриманні ОСОБА_7 , неофіційне працевлаштування будівельником, а також активне сприяння розкриттю злочину, не є обставинами, які дають підстави для безумовного застосування положень ст. 75 КК України.

До того ж слід відмітити, що на підтвердження наявності у обвинуваченого на утриманні малолітньої дитини стороною захисту не надано жодних документів ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду.

Довод захисника про те, що ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем свого постійного проживання є надуманим та таким, що спростовується наявною в матеріалах кримінального провадження характеристикою, виданою міським головою Оріхівської міської ради ОСОБА_10 , зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_7 ніде не працював, зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами, веде аморальний спосіб життя (а.п. 84).

Твердження захисника про те, що скоєне ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, не потягло тяжких наслідків, оскільки завдана шкода була частково відшкодована, є безґрунтовними через відсутність у матеріалах провадження даних про часткове відшкодування шкоди, а висновок експерта засвідчує спричинення обвинуваченим потерпілому тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Таким чином, колегія суддів не знаходить переконливими доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі.

Наведені апелянтом обставини були враховані місцевим судом при призначенні обвинуваченому покарання, яке є мінімальним.

Отже, на думку колегії суддів, призначене місцевим судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром відповідає засадам призначення покарання, є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Призначене місцевим судом покарання, з огляду на сукупність оцінених судом обставин щодо скоєного злочину та особи ОСОБА_7 , вочевидь не можна вважати невідповідним ступеню тяжкості та особі обвинуваченого внаслідок суворості, що вказує на безпідставність доводів сторони захисту.

Оцінюючи наведені в апеляційній скарзі доводи щодо мотивів призначення ОСОБА_7 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, колегія суддів не вбачає виключних та переконливих підстав для пом`якшення покарання.

Твердження захисника про те, що обвинувачений бажає служити в лавах Збройних сил України та захищати країну, не може слугувати підставою для призначення ОСОБА_7 покарання, не пов`язаного з реальним позбавленням волі внаслідок наявності інших наведених вище обставин, зокрема щодо негативної репутації обвинуваченого, які вочевидь, з огляду на положення ст. 65 КК України, слід вважати вагомими.

Отже, обставин, які б можна було віднести на користь призначення ОСОБА_7 покарання, не пов`язаного із позбавленням волі, апеляційною інстанцією не встановлено, що обумовлює визнання доводів сторони захисту як неспроможних.

Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, покарання, призначене ОСОБА_7 , відповідає принципам співмірності та індивідуалізації, є необхідним для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, призначене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Враховуючи викладене, колегія суддів, вважає необхідним вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2023 року відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4