ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3499/23 Справа № 183/2197/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000441 за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2023 року, якою обвинувальний акт щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі та в доповненні до апеляційної скарги прокурор просить ухвалу суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам ст.291 КПК України та не містить положень, що суперечать одна одній.

Стверджує, що у підготовчому судовому засіданні суд першої інстанції не вправі перевіряти правильність обраної кваліфікації, наявність всіх елементів складу кримінального правопорушення, яке інкримінується особі (їх повноту).

Зазначає, що посилання суду на те, що в обвинувальному акті не зазначені прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчих є безпідставним, оскільки п.4 ч.2 ст.291 КПК України не визначає необхідності зазначати в обвинувальному акті інформацію про слідчих та прокурорів, які здійснювали досудове розслідування та процесуальне керівництво на будь-якому етапі досудового розслідування та з певних причин не включені в групу слідчих або групу прокурорів на момент подання обвинувального акта до суду.

Також будь-які описки, допущені в обвинувальному акті, не впливають на доведеність винуватості особи та на суть пред`явленого обвинувачення в цілому.

Окрім того, недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування не можуть бути підставою для повернення обвинувального акта.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2023 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що викладаючи фактичні обставини, прокурор зазначив розмір спричиненої шкоди, яка більше як в 400 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення, і відповідає крадіжці, вчиненій у великих розмірах, з правовою кваліфікацією за ч.4 ст.185 КК України, однак у сформульованому обвинуваченні сторона обвинувачення вже зазначає правову кваліфікацію за ч.3 ст.185 КК України, тобто про крадіжку, поєднану з проникненням, але вже без заподіяної шкоди.

Також в обвинувальному акті, в порушення вимог п.4 ч.2 ст.291 КПК України, не зазначені прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчих СВ НРВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також слідчого СВ ВП N 2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 .

Окрім того, в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, а саме в п. 35 ІІ Розділу «Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» зазначено про обвинувальний акт від 13.02.2023 року, водночас обвинувальний акт, який є предметом цього судового розгляду, затверджено 20.02.2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечувати щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та просили ухвалу суду залишити без змін, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із п. 3 ч. 3 ст.314 КПК України, суд в підготовчому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

На думку колегії суддів суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, згідно із якою визначаються вимоги до змісту та форми обвинувального акта. Частиною другою цієї статті визначений певний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Сам обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення особі, підозрюваній у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до положень п. 5 ч 2 ст. 291 КПК України та правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24.11.2016 року у справі № 5-328-кс 16 обвинувальний акт має містити обов`язкові три складові: фактичні обставини кримінального правопорушення; правову кваліфікацію (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); формулювання обвинувачення.

Відповідно до положень п. (а) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах «Маттоціа проти Італії» від 07 березня та 04 липня 2000 року та «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в яких зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Так, в ході апеляційного перегляду встановлено, що відповідно до обвинувального акта дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена з проникненням в інше приміщення.

Відповідно до цього ж обвинувального акта ОСОБА_8 спричинив ДП Дніпропетровський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України майнову шкоду на загальну суму 458 014,67 грн, що в 400 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення, і відповідає крадіжці, вчиненій у великих розмірах, з правовою кваліфікацією за ч.4 ст.185 КК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зазначена в обвинувальному акті кваліфікація дій обвинуваченого є неконкретизованою, оскільки зазначений в обвинувальному акті розмір шкоди, який відповідає кваліфікації за ч.4 ст.185 КК України, свідчить про відсутність належного формулювання обвинувачення, так як не зрозуміло, яке саме діяння ставиться у провину обвинуваченому.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.42 КПК України обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. Неконкретність та незрозумілість обвинувачення є порушенням п.«а» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та права на захист, та відповідно до п.3 ч.2 ст.87 КПК України є істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Саме з обізнаністю із суттю обвинувачення в особи виникають й інші права: давати пояснення, показання (п.5 ч.3 ст.42 КПК України), надавати докази (п.2 ч.4 ст.42 КПК України) тощо.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що відсутність належного формулювання обвинувачення не відповідає вищевказаним положенням кримінального закону, що свідчить про недотримання вимог ст. 291 КПК України.

При цьому, доводи прокурора про те, що суд у підготовчому судовому засіданні не може досліджувати питання відповідності кваліфікації дій обвинуваченого, наявність всіх елементів складу кримінального правопорушення, яке інкримінується особі (їх повноту) не заслуговують на увагу, оскільки викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення за ч.3 ст.185 КК України, яке є неконкретизованим, так як не відповідає встановленим на досудовому розслідуванні обставинам кримінального правопорушення, не вказує на те, що суд першої інстанції надавав оцінку його змісту та суті, а лише перевірив на відповідність диспозиції статті викладене обвинувачення в обвинувальному акті.

Разом з тим, допущені порушення не є новими фактичними обставинами, а є очевидними недоліками обвинувального акта, що встановлено на стадії підготовчого судового засідання, у зв`язку з чим обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

Водночас, вказівка суду про те, що в обвинувальному акті не зазначені прізвище, ім`я, по батькові та займана посада певних слідчих є безпідставною, оскільки обвинувальний акт містить відомості про слідчих, які здійснювали досудове розслідування, а зазначений недолік не є тим істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке може бути підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

Також доводи суду про те, що в Реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначено про обвинувальний акт від 13.02.2023 року, однак обвинувальний акт, який є предметом цього судового розгляду, затверджено 20.02.2023 року, хоч і мають місце, однак колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки кримінальним процесуальним законом передбачено повернення обвинувального акта прокурору лише в разі його невідповідності ст. 291 КПК України. Недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування не є підставою повернення обвинувального акта.

З урахуванням наведеного, оскільки встановлена невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні вимог за апеляційною скаргою прокурора, та залишення ухвали суду без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2023 року залишити без задоволення.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4