Справа № 553/1599/23
Провадження № 1-кп/553/1175/2023
В И Р О К

Іменем України

22.12.2023м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ленінського районного суду м. Полтави кримінальне провадження № 0000008 від 02.01.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, інвалідності не має, не одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України такого, що судимості не має,

? у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :

01.01.2023 в обідній час доби ОСОБА_4 обманним шляхом під приводом повернення законному володільцю отримав від ОСОБА_5 банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_6 , з якої в подальшому вирішив заволодіти грошовими коштами.

Так, 01.01.2023 в період часу з 14 год. 44 хв. по 14 год. 46 хв., маючи єдиний умисел на заволодіння грошовими коштами, ОСОБА_4 , діючи таємно, з корисливих спонукань, з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи, що на території України діє період воєнного стану, запроваджений Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, який затверджений Верховною Радою України 2102-ІХ від 24.02.2022, та продовжений Указом Президента України № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07.11.2022, затвердженого Законом України № 2738-ІХ від 16.11.2022, в магазині ФОП « ОСОБА_7 », за адресою: АДРЕСА_2 , здійснив оплату продуктів харчування на загальну суму 736,00 грн., за які розрахувався банківською карткою АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Продовжуючи, свою злочинну діяльність 01.01.2023 о 14 год. 52 хв., маючи єдиний умисел на заволодіння чужими грошовими коштами, ОСОБА_4 , діючи таємно, з корисливих спонукань, з прямим умислом, в умовах воєнного стану, в магазині ФОП « ОСОБА_8 », за адресою АДРЕСА_3 , здійснив оплату на загальну суму 1200,00 грн., за які розрахувався банківською карткою АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У подальшому, 01.01.2023 в період часу з 15 год. 03 хв. до 15 год. 10 хв., ОСОБА_4 , маючи єдиний умисел на заволодіння грошовими чужими коштами, діючи таємно, з корисливих спонукань, з прямим умислом, в умовах воєнного стану, в магазині ФОП « ОСОБА_7 », за адресою АДРЕСА_2 , здійснив оплату продуктів харчування на загальну суму 1374,00 грн., за які розрахувався банківською карткою АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Допитаний у судовому засідання обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав у повному обсязі, підтвердив всі обставини викладені в обвинувальному акті та пояснив, що 01.01.2023 під приводом повернення банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» її володільцю від ОСОБА_5 отримав банківську карту, яка належить потерпілій ОСОБА_6 , з якої в подальшому вирішив заволодіти грошовими коштами. Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та наслідки, розуміючи, що на території України діє воєнний стан, з корисливих мотивів, в той же день, в декількох магазинах міста м. Полтави купив продукти харчування на загальну суму 3310,00 грн., розрахувався банківською карткою АТ КБ «ПриватБанк» яка належить ОСОБА_6 .

Об`єм викрадених грошових коштів визнає, у вчиненому щиро кається, зазначив, що добровільно відшкодував спричинену майнову шкоду потерпілій у повному обсязі, виражає осуд своєї поведінки, зробив відповідні висновки, просить суд суворо його не карати.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою, в якій просить провести судовий розгляд кримінального провадження без її участі.

Також, 22.12.2023 від ОСОБА_6 надійшла заява, в якій потерпіла зазначає, що обвинувачений в повному обсязі відшкодував спричинену матеріальну шкоду. Претензій в частині стягнення матеріальної шкоди не має, позовну заяву в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн. просить повернути та не розглядати.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що всі учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність та істинність їх позиції не викликає сумнівів. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого. Судом також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає повністю доведеною винність обвинуваченого ОСОБА_4 в обсязі пред`явленого обвинувачення та кваліфікує його дії:

- за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка ), вчинене в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, відомості про особу винного, наявність обставин, які пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому, добровільне відшкодування завданої потерпілій шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 згідно ст.89 КК судимості не має, не одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря - нарколога не перебуває, інвалідності не має, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання ОСОБА_4 , суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості скоєного правопорушення, відношення обвинуваченого до вчиненого, вищенаведені дані про особу обвинуваченого, досудову доповідь органу пробації, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів буде призначення остаточного покарання у виді позбавлення волі, що відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Однак, з урахування даних про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, ставлення до вчиненого та прагнення обвинуваченого стати на шлях виправлення, суд вважає, що ОСОБА_4 не потребує обов`язкової ізоляції від суспільства, його виправлення можливе без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконання покладених на нього обов`язків, та приймає рішення про звільнення його у відповідності зі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Об`єктивні обставини, які б давали підстави для висновку про неможливість виправлення обвинуваченого при призначенні йому остаточного покарання у вигляді позбавлення волі з випробовуванням зі встановленням іспитового строку відсутні.

Застосування інституту звільнення від відбування покарання, має бути індивідуальним щодо кожної особи та на думку суду не зашкодить реалізації цілей покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого без ізоляції від суспільства та попередженню скоєння ним нових злочинів.

У той же час, з метою контролю за поведінкою засудженого, суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_4 обов`язки передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого не обирався.

Заявлений потерпілою ОСОБА_6 цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у зв`язку з добровільним відшкодуванням матеріальної шкоди та з урахуванням позиції потерпілої щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, підлягає залишенню без розгляду.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 та пункту 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Головуючий: суддя ОСОБА_1