ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/323/24 Справа № 227/911/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відео конференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2023 року відносно ОСОБА_7 ,

В СТ А Н О В И Л А:

Вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2023 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця с. Тимошине Білокуракінького району Луганської області, громадянина України, військовослужбовця, має на утриманні двох малолітніх дітей, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Стягнуто з нього процесуальні витрати. Стягнуто з нього моральну шкоду на користь потерпілих. Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 , в порушення вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», п.п. 12.4, 12.9 (б) 10.1, 14.2 (в) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, приблизно о 13 годині 50 хвилин, 7 лютого 2023 року в світлий час доби, діючи необережно, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, керував технічно справним транспортним засобом - автомобілем марки «Hyndai» моделі «Terracan» з реєстраційним номером республіки Польща НОМЕР_1 , яким рухався по проїжджій частині вул. Білозерська в с. Святогорівка Покровського району Донецької області, з боку м. Білозерське, у напрямку м. Добропілля, та при приближенні до будинку 30 вказаної вулиці, рухаючись із перевищенням швидкості в межах населеного пункту, понад 50 км/год, не маючи перешкод технічного характеру для об`єктивного сприйняття дорожньої обстановки, не реагуючи на зміну дорожньої обстановки, розпочав маневр обгону, невстановленого під час досудового розслідування автомобіля, при цьому не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та не переконався, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, виїхав на зустрічну для себе смугу руху де скоїв зіткнення з автомобілем марки ВАЗ моделі 213100 з реєстраційним номером НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по вул. Білозерській у зустрічному напрямку, внаслідок чого ОСОБА_8 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітини з наявністю численних переломів грудини, ребер праворуч і ліворуч, травматичного розриву серцевої сорочки, висхідного відділу аорти, яка ускладнилася крововиливом у ліву плевральну порожнину, з розвитком гострої масивної крововтрати, що стали причиною його смерті на місці дорожньо-транспортної пригоди

На вказане рішення обвинуваченим ОСОБА_7 подана апеляційна скарга, в якій він просить вирок суду відносно нього скасувати, направити справу на новий судовий розгляд. Вказує, що суд першої інстанції виніс незаконне та необґрунтоване рішення. Зазначає, що суд не взяв до уваги пом`якшуючі обставини, а саме те що він визнав свою провину повністю, щиро розкаявся, згоден з моральною компенсацією та вибачився перед потерпілими. Також він є військовослужбовцем, який захищає свою країну від загарбників, характеризується за місцем служби позитивно. Суд безпідставно відхилив клопотання обвинуваченого про зупинення судового провадження у зв`язку з проходженням ним військової служби. Зауважує, що в автомобілі з яким він зіткнувся були ще інші особи, але будь яких претензій або зауважень вони не мали.

Заслухавши суддю - доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація дій ОСОБА_7 ніким не оскаржується, а тому на підстав ч. 1 ст. 404 КК України апеляційним судом не перевіряються.

Так згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Статтею 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які, з урахуванням приписів ст.50 КК України, наділяють суд правом вибору між формою та видом реалізації кримінальної відповідальності. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

На думку колегії суддів, при призначенні покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини, що пом`якшують покарання та призначив обвинуваченому ОСОБА_7 занадто суворе покарання.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Верховний Суд у своїх рішеннях (ЄУН справ 199/6365/19, 643/13256/17, 166/1065/18) неодноразово зазначав про те, що щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею кримінального правопорушення, добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину визнав в повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, неодноразово в судовому засіданні вибачився перед потерпілими за вчинене та висловлював жаль з приводу скоєного, що, на думку суду, свідчить про те, що особа розуміє наслідки від своїх дій та щиро кається, раніше не судимий, захищає Україну з 2022 року, а також приймав участь з 2016 по 2019 р. в зоні АТО, за місцем служби характеризується позитивно, приймає участь у активних бойових діях, має двох неповнолітніх дітей,

Таким чином, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, утримання двох неповнолітніх дітей та прийняття активної участь у бойових діях на захисті України, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, судова колегія вважає можливим при призначенні ОСОБА_7 покарання застосувати вимоги ст. 69 КК України та призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначеного ОСОБА_7 покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 - 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2023 року відносно ОСОБА_7 змінити, а його апеляційну скаргу задовольнити частково.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набуває чинності негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді