Справа № 751/6132/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/766/23
Категорія - ч.1 ст. 286-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001815 від 25.05.2023 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 серпня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець м. Чернігова, офіційно не працевлаштований, неодружений, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286-1 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1912 грн. 00 коп. витрат, пов`язаних з проведенням експертиз.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.05.2023 скасовано.

Питання щодо речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 25.05.2023 близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_8 , керуючи усупереч вимог підпункту «а» пункту 2.9 та підпункту «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі ПДР), у стані наркотичного сп`яніння мотоциклом марки «Lifan LF200-10S», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за відсутності посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії А, рухаючись вулицею Любецька міста Чернігова у напрямку від перехрестя з вулицею Довга до перехрестя з вулицею Широка по сусідній смузі з транспортним засобом марки «Hyundai HD78», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зліва від останнього, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу поблизу будинку, розташованого за адресою: м. Чернігів, вул. Любецька, 119/1, у порушення вимог пункту 18.4 ПДР, не зважаючи на зупинення перед вказаним нерегульованим пішохідним переходом зазначеного автомобіля марки «Hyundai HD78», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_9 , який перетинав проїзну частину вказаним нерегульованим пішохідним переходом справа наліво відносно напрямку його руху та для котрого створювалася небезпека, у результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , унаслідок якого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому середньої третини лівої ключиці зі зміщенням уламків, котре згідно висновку експерта відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_8 порушив вимоги підпункту «а» пункту 2.9 та підпункту «а» пункту 2.1 ПДР, а також пункт 18.4 ПДР, які стали причиною та умовою настання події даної дорожньо-транспортної пригоди та перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з тілесними ушкодженнями, отриманими потерпілим.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини, кваліфікацію його дій, просив змінити вирок суду першої інстанції та пом`якшити покарання, призначивши покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Послався на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, у зв`язку з чим вирок підлягає зміні.

Вказує, що місцевий суд не в повній мірі врахував процесуальну поведінку обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час розгляду справи в суді, а саме, що обвинувачений погодився на розгляд справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, критично висловлювався щодо своїх неправомірних дій, висловлював щирий жаль з приводу вчиненого, продемонстрував дійове каяття та бажання спокутувати свою провину, і відповідно перестав бути суспільно небезпечним через розуміння ним своєї поведінки та стану здоров`я, відсутність тяжких, непоправних наслідків від кримінального правопорушення. Також зазначає, що ОСОБА_8 постійно працює, характеризується позитивно, має сталі соціальні зв`язки, не переховувався від органів досудового розслідування та суду, раніше не судимий, на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінетах не перебуває, проживає з батьком інвалідом третьої групи. Не визнано обставину, що пом`якшує покарання примирення з потерпілим та усунення негативних наслідків, та добровільне відшкодування завданих збитків. Потерпілий в судовому засіданні зазначав про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання, не пов`язаного з реальним позбавленням волі у виді штрафу. Вважає висновки суду про те, що всі попередньо застосовані адміністративні санкції в рамках адміністративного судочинства не забезпечили виховну та профілактичну функції ОСОБА_8 необґрунтованими, оскільки кримінальне правопорушення є злочином, вчиненим з необережності, а не умисним, і притягнення до адміністративної відповідальності не може впливати на настання чи не настання певної дорожньої обстановки. Крім того, всі факти притягнення до адміністративної відповідальності були породжені однією подією та не були системними.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених в ній підстав, думку прокурора, котрий просив залишити вирок місцевого суду без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за встановлених під час судового розгляду фактичних обставин, суд першої інстанції обґрунтував дослідженими в порядку, передбаченому статтею 349 КПК України, доказами, що не оспорюються в апеляційній скарзі.

Враховуючи, що фактичні обставини справи, як і кваліфікація дій обвинуваченого, ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі статті 349 КПК України, не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

На думку суду апеляційної інстанції, призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину та особі обвинуваченого через суворість в зв`язку з наступним.

Місцевий суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання у виді реального позбавлення волі, не в повній мірі врахував процесуальну поведінку обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час розгляду справи в суді, а саме, що обвинувачений критично висловлювався щодо своїх неправомірних дій, висловлював щирий жаль з приводу вчиненого, і відповідно перестав бути суспільно небезпечним через розуміння ним своєї поведінки та стану здоров`я, відсутність тяжких, непоправних наслідків від кримінального правопорушення, його позитивну характеристику, сталі соціальні зв`язки, раніше не судимий, на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінетах не перебуває, проживає з батьком інвалідом, який потребує допомоги, наявність обставин, що пом`якшують покарання щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину.

Крім того, не враховано позицію потерпілого в судовому засіданні, який зазначав про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання, не пов`язаного з реальним позбавленням волі у виді штрафу, вказуючи про повне відшкодування йому заподіяної шкоди та відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого.

Зазначені обставини є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та з урахуванням особи обвинуваченого, дають суду підстави перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції частини 1 статті 286-1 КК України.

Отже, зважаючи на конкретні обставини вчиненого злочину, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, колегія суддів вважає можливим виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства, що є підставою для призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу.

Таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню.

Керуючись ст., ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 серпня 2023 щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити, застосувати ст. 69 КК України та призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4