Провадження № 1кп/201/957/2023

ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , розглянувши в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження № 00000414 від 15.09.2023 року стосовно:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Токмак, Запорізької області, громадянки України, яка має неповну вищу освіту, офіційно не працевлаштованої, маючої на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

13.09.2023 приблизно о 19 годині 30 хвилин ОСОБА_2 , перебуваючи поблизу будинку №19 розташованого по пр. Праці у м. Дніпро, на землі помітила два сліп-пакети, підійнявши та перевіривши вміст яких виявила, що в одному із них знаходиться таблетка фіолетового кольору, яка за зовнішніми ознаками схожа на психотропну речовину обіг якого заборонено МДМА. Після чого, ОСОБА_2 , розуміючи, що знайдена нею речовина є психотропною речовиною МДМА, обіг якої заборонено, діючи умисно, реалізовуючи злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, поклала вищевказаний сліп-пакет з таблеткою фіолетового кольору у жіночу сумку коричневого кольору, яка була при ній. Таким чином, незаконно, умисно придбала та почала зберігати при собі речовину (таблетку) масою 0,5552 г, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено МДМА, маса якої становить 0,2469 г та почала пересуватись пішим ходом вулицями м. Дніпро.

15.09.2023 ОСОБА_2 , утримуючи при собі незаконно придбаний сліп-пакет з таблеткою фіолетового кольору, яка містила особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якого заборонено МДМА, перебуваючи у якості пасажира автомобіля ВАЗ-2106, д.н.з НОМЕР_1 , який було зупинено співробітниками поліції по вул. Набережна Перемоги, поблизу будинку 86а у м.Дніпро, під час огляду в період часу з 07 години 10 хвилин до 07 години 30 хвилин добровільно надала речовину (таблетку) масою 0,5552 г, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено МДМА (3,4-метилендіоксиметамфетамін), маса якого становить 0,2469 г, яку ОСОБА_2 умисно, незаконно придбала, зберігала та перевозила у своїй жіночій сумці коричневого кольору з метою особистого вживання, без мети збуту.

Умисні дії ОСОБА_2 , які виразились у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні психотропної речовини без мети збуту, кваліфікуються за ч.1 ст.309 КК України.

09.10.2023 року до суду надійшов обвинувальний акт із клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, також додана письмова заява ОСОБА_2 , складена в присутності його захисника ОСОБА_3 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, зазначеними вище, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні.

За результатами дослідження змісту заяви, обвинувального акту та матеріалів дізнання, у суду не виникло сумнівів в тому, що заява обвинуваченого є усвідомленою, відповідає його внутрішній волі, а його процесуальна позиція сформувалася без будь-якого стороннього неправомірного впливу на нього.

Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).

З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободі в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а встановлені в даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування обставини не оспорюються учасниками судового провадження і суд не вбачає підстав ставити їх під сумнів та визнає їх доведеними, оскільки вони повністю узгоджуються з наданими суду матеріалами дізнання, суд вважає доведеним винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_2 встановлено, що на обліку у лікаря психіатра та нарколога вона не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину, не судима.

До обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому суд виходить із наступного.

Згідно з ч.1 і ч.2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину (проступку), і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів (проступків) як засудженими, так і іншими особами.

За приписом ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин (проступок), має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів (проступків).

З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, та за наявності обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, відсутності обставин, що його обтяжують, з урахуванням особи обвинуваченої, яка у т.ч. , має на утриманні неповнолітню дитину, ОСОБА_2 слід призначити покарання у виді штрафу на рівні мінімальної межі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії кримінального проступку, його конкретним обставинам і наслідкам, даним про особу обвинуваченої ОСОБА_2 , її відношенням до скоєного, а також обставинам, що пом`якшують покарання обвинуваченої і відсутності таких, що його обтяжують, сукупність яких з вищенаведеними даними, які враховувались при призначенні покарання, свідчить про недоцільність призначення обвинуваченій іншого покарання, передбаченого санкцією інкримінованої йому статті, а також пов`язаного з реальним його відбуттям.

На переконання суду призначення судом покарання буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченої ОСОБА_2 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також буде відповідати загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, та принципам справедливості, достатності і співрозмірності.

Підстав для застосування до ОСОБА_2 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі, встановленої санкцією статті, суд не вбачає.

Питання про долю речових доказів та судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому не застосовувався.

Керуючись ст.ст. 368, 370-371, 373-376, 381-382 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 1912,00 гривень.

Речовий доказ: психотропна речовина МДМА масою 0,2469 г, передана на зберігання до камери речових доказів ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за квитанцією № 1987 (а.п. 37) - знищити.

Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, зокрема, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1