Справа № 683/2450/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинів кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новополтавка Новобузького району Миколаївської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, фізичної особи-підприємця, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 04 липня 2018 року близько 15 години 30 хвилин, перебуваючи на прилеглій території готелю «Случ» (ТОВ «Міронекс»), що по вул. Острозького,10 в м. Старокостянтинів Хмельницької області, на грунті довготривалих особистих неприязних відносин вступив у словесний конфлікт із потерпілим ОСОБА_7 , який у подальшому переріс у штовханину, під час якої умисно, протиправно наніс щонайменше три удари кулаками обох рух в ділянку голови ОСОБА_7 , чим заподіяв йому тілесне ушкодження у вигляді крововиливу (гематоми) м`яких тканин правої навколоочної ділянки обличчя, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 своєї вини у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, а також не визнав заявлений потерпілим цивільний позов. На підставі ст.63 Конституції України відмовився надавати будь-які показання щодо обставин вказаної події.

Незважаючи на таку позицію обвинуваченого, його вина у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.

Зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який показав, що 04 липня 2018 року у другій половині дня він під`їхав на автомобілі на задню територію готелю «Случ». Коли він вийшов з автомобіля, то біля нього з`явився ОСОБА_5 , який щось викрикував, показував якісь жести, різко розвернувся та направився у бік приміщення готелю до місця, де стояла попільничка, яку встановили та прикріпили до землі за його, ОСОБА_7 , вказівкою. ОСОБА_5 був агресивно налаштований, і він зрозумів, що його щось не влаштовувало. Вказує, що він пішов за ОСОБА_5 та побачив, як той схопився обома руками за попільничку та почав її виривати. Тоді він підбіг до попільнички і також схопив її обома руками, притискаючи до землі. У цей

момент ОСОБА_5 відпустив попільничку і випрямився, він також випрямився та відчув один удар у ділянку голови, який кулаком руки наніс йому ОСОБА_5 . Вказує, що від удару він зробив один крок назад і в цей момент ОСОБА_5 наніс йому ще близько чотирьох ударів кулаками обох рук в ділянку голови. У цей момент до них підбігли його дружина ОСОБА_8 та працівниця готелю ОСОБА_9 , які почали кричати і ОСОБА_5 відійшов. Вказує, що після отриманих ударів у нього було головокружіння та нудота, а біля правого ока було почервоніння, а через деякий час на тому місці з`явився синяк. Хтось викликав швидку допомогу і його госпіталізували до Старокостянтинівської ЦРЛ, де він лікувався кілька днів. Однак, у нього продовжувались головні болі і він також проходив лікування у лікарнях м. Хмельницького та м. Києва. Через неправомірні дії ОСОБА_5 він змушений був лікуватись, не міг працювати, проводити ділові зустрічі, змушений був витрачати свій час на притягнення ОСОБА_5 до відповідальності. Отриманий стрес він переживає і по сьогоднішній день, а тому просить у відшкодування моральної шкоди стягнути з обвинуваченого на свою користь 100000 грн.

Під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_7 показав на місці події механізм нанесення йому ударів ОСОБА_5 - один удар кулаком руки в ділянку голови, після чого ще близько чотирьох ударів почергово кулаками обох рук в ділянку голови, що підтверджується протоколом слідчого експерименту від 10 вересня 2020 року та переглянутим у судовому засіданні відеозаписом цієї слідчої дії (Т.3 а.с.43-46, а.с.93).

Показання потерпілого ОСОБА_7 щодо нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_5 повністю підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Зокрема, свідок ОСОБА_8 , яка є дружиною потерпілого ОСОБА_7 , показала, що 04 липня 2018 року у обідній час вона перебувала у своєму робочому кабінеті, розташованому на першому поверсі готелю «Случ». Разом із нею у кабінеті знаходились адвокати ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , з якими у неї були ділові стосунки. Під час розмови із адвокатами вона почула на вулиці крик, подивилась у камери відеоспостереження та побачила на задньому дворі готелю «Случ» ОСОБА_5 , який розмахував руками та знаходився біля її чоловіка ОСОБА_7 . Оскільки у них із ОСОБА_5 давно неприязні відносини, то вона одразу ж вибігла на вулицю та побачила, як ОСОБА_5 та ОСОБА_7 пройшли повз неї та направились до попільнички. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 також вибігли на вулицю і знаходились біля заднього входу в готель. Після цього ОСОБА_5 підійшов до попільнички, схопив її обома руками і почав відривати від землі. ОСОБА_7 також схопився обома руками за попільничку та почав її притискати до землі. У цей момент ОСОБА_5 випрямився та наніс ОСОБА_7 4-5 ударів почергово кулаками обох рук в ділянку голови. Вона та ОСОБА_9 почали кричати і ОСОБА_5 відійшов. Під час ударів ОСОБА_7 закривав голову руками і ударів у відповідь ОСОБА_5 не наносив. Після отримання ударів у ОСОБА_7 було почервоніння на обличчі та набряк біля очей, який переріс у великий синець на пів обличчя. Хтось викликав швидку допомогу і ОСОБА_7 госпіталізували до Старокостянтинівської ЦРЛ, де він лікувався. Через цю ситуацію ОСОБА_7 також змушений був звертатись за психологічною допомогою. Вказує, що ОСОБА_7 будь-яких ударів ОСОБА_5 не наносив.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показав, що 04 липня 2018 року у другій половині дня він знаходився у робочому кабінеті ОСОБА_8 , який розташований на першому поверсі готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Окрім нього, в кабінеті були ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Він почув на вулиці крики і вони всі вийшли на задній двір готелю «Случ». Вказує, що коли він вийшов на вулицю, то ОСОБА_7 і ОСОБА_5 вже були біля попільнички. ОСОБА_5 нахилився і схопив попільничку обома руками і згинав її, а ОСОБА_7 руками схопив ОСОБА_5 за його руки та намагався відтягнути від попільнички. У цей момент ОСОБА_5 вивільнив свої руки та кулаками обох рук наніс ОСОБА_7 близько 5 ударів в ділянку голови, після чого їх хтось розборонив і ОСОБА_5 відійшов. ОСОБА_7 під час ударів закривав руками обличчя і у відповідь будь-яких ударів ОСОБА_5 не завдавав. Після бійки він бачив, що на обличчі в ділянці очей у ОСОБА_7 було наявне почервоніння.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що 04 липня 2018 року між 14 та 16 годинами вона разом із ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8

перебували у робочому кабінеті останньої, який розташований на першому поверсі готелю «Случ». Під час розмови вона почула якийсь галас на вулиці і вони усі вийшли на задній двір готелю «Случ». Вказує, що вона разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_12 стояли біля заднього входу у готель. Вона бачила, як ОСОБА_5 та ОСОБА_7 нахилились над попільничкою (смітником), після чого ОСОБА_5 випрямився і наніс кулаками обох рук декілька ударів в обличчя ОСОБА_7 . Кількість ударів вона не пам`ятає, але стверджує, що ударів було не менше трьох. ОСОБА_7 руками закривав свою голову від ударів, які наносив йому ОСОБА_5 , аж поки якийсь чоловік їх не розборонив. Жодного удару ОСОБА_7 . ОСОБА_5 не наносив. Після цього вона бачила на обличчі у ОСОБА_7 почервоніння. На наступний день ОСОБА_8 у телефонній розмові повідомила їй, що ОСОБА_7 госпіталізували до лікарні і він перебуває на лікуванні.

Факт словесного конфлікту та шарпанини між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 04 липня 2018 року у другій половині дня на задньому дворі готелю «Случ» підтвердили також свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Зокрема, свідок ОСОБА_13 показав, що влітку 2018 року у другій половині дня він знаходився на задньому дворі готелю «Случ», де виконував роботи по благоустрою території. На задньому дворі також були ОСОБА_7 і ОСОБА_5 , які спілкувались між собою на підвищених тонах, після чого між ними відбулась штовханина. Він не пам`ятає хто кому наніс перший удар, однак повідомив, що удари були.

Свідок ОСОБА_14 в суді показав, що п`ять років назад він був свідком сварки між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , яка відбувалась на задньому дворі готелю «Случ». Пам`ятає, що сварка між ними була за територію. Спочатку між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 був словесний конфлікт, а в кінці вони зчепились руками і він їх розбороняв. Вказує, що у момент конфлікту ОСОБА_5 та ОСОБА_7 стояли обличчям один до одного і хтось когось тримав за руки, а хтось когось тримав за «шиворот». Вказав, що він не пам`ятає, щоб ОСОБА_5 наносив удари ОСОБА_7 .

Факт звернення ОСОБА_7 за медичною допомогою та його перебування на лікуванні у Старокостянтинівській ЦРЛ підтвердили свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Зокрема, свідок ОСОБА_15 , яка у 2018 році була лікарем-ординатором неврологічного відділення КНП «Старокостянтинівська багатопрофільна лікарня», показала, що влітку 2018 року ОСОБА_7 поступив до неврологічного відділення з діагнозом «Черепно-мозкова травма. Травматична вегето-судинна дистонія» та перебував на стаціонарному лікуванні.

Свідок ОСОБА_16 показав, що влітку 2018 року він був ургентним лікарем-травматологом КНП «Старокостянтинівська багатопрофільна лікарня» та оглядав ОСОБА_7 . Який саме діагноз був у ОСОБА_7 він не пам`ятає, однак, у травматологічному відділенні він не лікувався. Зазначив, що якщо у ОСОБА_7 не було виявлено ніяких переломів, то швидше за все він мав проходити лікування у неврологічному відділенні.

Крім того, вина ОСОБА_5 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується протоколом огляду речових доказів від 30 липня 2018 року за результатами огляду відеозапису з камер відеоспостереження, що встановлені на території готелю «Случ», розташованого по АДРЕСА_2 , з фототаблицею, а також доданим до нього диском відеозапису (Т.2 а.с.178-186, Т.3 а.с.94).

Зокрема, із зазначеного вище протоколу огляду речових доказів від 30 липня 2018 року, а також із переглянутого у судовому засіданні відеозапису з камер відеоспостереження готелю «Случ» вбачається, що 04 липня 2018 року о 15 год. 39 хв. ОСОБА_5 та ОСОБА_7 підходять до попільнички, ОСОБА_5 нахиляється над попільничкою та починає її розхитувати. ОСОБА_7 нахиляється над ОСОБА_5 та намагається відштовхнути його від попільнички. У цей момент ОСОБА_5 відпускає попільничку, випрямляється і о 15 год. 39 хв. 05 сек. наносить правою рукою один удар в ділянку голови ОСОБА_7 , після цього одразу ж лівою рукою наносить ще один удар в голову ОСОБА_7 , а після цього ще один удар правою рукою в голову ОСОБА_7 , останній закриває голову руками та пригинається, після чого ОСОБА_5 ще наносить по руках два удари і ОСОБА_7 о 15 год. 39 хв. 07 сек. його відштовхує від себе. Далі на відеозаписі зафіксовано як якийсь чоловік встав між ОСОБА_5

та ОСОБА_7 та не пускав їх один до одного. Також біля них стояли дві жінки, одна з яких схожа на ОСОБА_8 . Крім того, біля входу в готель стояли троє людей, двоє з яких схожі на допитаних судом свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Також на площадці зафіксовано четверо робітників, які займались благоустроєм ділянки.

Оцінюючи вищезазначені докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що показання потерпілого ОСОБА_7 про обставини та механізм нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , надані суду, повністю узгоджуються із показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також повністю відповідають даним відеозапису з камер відеоспостереження готелю «Случ».

Потерпілий ОСОБА_7 , свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були попереджені про кримінальну відповідальність за ст.384, 385 КК України, зокрема, за надання завідомо неправдивих свідчень. Їх показання є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та з іншими дослідженими судом доказами, а тому суд визнає їх показання належними та допустими доказами, будь-яких підстав ставити під сумнів їх показання у суду немає.

Посилання обвинуваченого лише на те, що ОСОБА_8 є дружиною потерпілого, а свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 надають правову допомогу ТОВ «Міронекс», де директором є ОСОБА_7 , у цивільних справах, де стороною є ОСОБА_5 , не є достатнім для визнання їх показань недопустимими доказами. Вказані свідки були безпосередніми очевидцями події і їх показання повністю узгоджуються як між собою, так і повністю відповідають подіям, які зафіксовані на відеозаписі з камери відеоспостереження готелю «Случ», на якому також зафіксовано безпосередню присутність цих свідків на місці події.

Крім того, показання потерпілого ОСОБА_7 частково підтвердили також свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Зокрема, вказані свідки підтвердили факт словесного конфлікту між потерпілим та обвинуваченим, а також шарпанину між ними, яка відбувалась на задньому дворі готелю «Случ».

Разом з тим, показання свідка ОСОБА_13 про те, що він не пам`ятає хто кому перший наніс удар, та показання свідка ОСОБА_14 про те, що він не пам`ятає, щоб ОСОБА_5 наносив удари ОСОБА_7 , не свідчать про те, що таких ударів ОСОБА_5 . ОСОБА_7 не наносив, оскільки факт нанесення ударів підтверджується іншими дослідженими судом доказами, зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_7 , показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також даними відеозапису вказаної події з камер відеоспостереження готелю «Случ».

Крім наведених вище доказів, вина ОСОБА_5 у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується:

- висновком судово-медичної експертизи №70 від 30 липня 2018 року, згідно якого на підставі наданої експерту медичної документації у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу правої очниці, який міг виникнути від, як мінімум, однієї дії удару тупого твердого предмету, і відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (Т.2 а.с.175-176);

- висновком додаткової судово-медичної експертизи №155 від 17 квітня 2019 року, згідно якого ОСОБА_7 було спричинене тілесне ушкодження у вигляді крововиливу (гематоми) м`яких тканин правої навколо очної ділянки обличчя. Таке ушкодження могло утворитись від одноразової дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, за механізмом «удар», про що свідчать характер і локалізація цього ушкодження, яке за своїми ознаками відноситься до легких тілесних ушкоджень, що не спричиняють короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, а мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів. Характер і локалізація тілесного ушкодження у потерпілого не є специфічними чи характерними для утворення при падінні людини з висоти власного зросту. Характер і локалізація тілесного ушкодження в потерпілого не виключають можливості його утворення за тих обставин, які зафіксовані камерою спостереження 04.07.2018 о 15 год. 39 хв. (Т.2 а.с.234-236).

Посилання сторони захисту на те, що у вказаних висновках експерти не встановили часу виникнення виявленого у ОСОБА_7 тілесного ушкодження у вигляді крововиливу

(гематоми) м`яких тканин правої навколо очної ділянки обличчя та не встановили причинний зв`язок вказаного крововиливу з подіями, які мали місце 04 липня 2018 року, через що ці висновки є неналежними доказами, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Так, з висновку судово-медичної експертизи №70 від 30 липня 2018 року, проведеної судовим експертом ОСОБА_17 , вбачається, що згідно медичної документації у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу правої очниці, який міг виникнути від, як мінімум, однієї дії удару тупого твердого предмету, і відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Проте, встановити причинний зв`язок вищевказаного крововиливу з подіями, які вказані в ухвалі від 04 липня 2018 року, судовий експерт не зміг, оскільки в записах травматолога від 04 липня 2018 року будь-яких видимих тілесних ушкоджень не було зазначено.

Також судовий експерт не зміг встановити давність спричинення вказаного тілесного ушкодження, оскільки в карті амбулаторного хворого ОСОБА_7 був наявний лише один запис за 09.07.2018 лікаря-травматолога, де колір крововиливу не був зазначений.

Допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_17 пояснив, що при проведенні експертизи огляд ОСОБА_7 він не здійснював, а експертизу проводив на підставі наданої медичної документації: медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_7 №5092 Старокостянтинівської ЦРЛ, медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_7 . Старокостянтинівського ЦРЛ, медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_7 Яремчанської ЦРЛ. У вказаній медичній документації було вказано лише про наявність у ОСОБА_7 крововиливу, однак не вказано його розмір і колір, а тому визначити час його виникнення було не можливо.

З висновку додаткової судово-медичної експертизи №155 від 17 квітня 2019 року, проведеної судовим експертом ОСОБА_18 , вбачається, що на підставі наданої йому додаткової медичної документації, він також встановив наявність у ОСОБА_7 тілесного ушкодження у вигляді крововиливу (гематоми) м`яких тканин правої навколо очної ділянки обличчя, визначив механізм його утворення як «удар» від одноразової дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею. Крім того, судовим експертом було зроблено висновок, що характер і локалізація тілесного ушкодження в потерпілого не виключають можливості його утворення за тих обставин, які зафіксовані камерою спостереження 04.07.2018 о 15 год. 39 хв.

Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_18 пояснив, що час утворення крововиливу у потерпілого встановити не можна було через те, що у медичній документації не було зазначено колір та розмір цього крововиливу, однак потерпілий лікувався стаціонарно і у нього було зафіксовано наявність крововиливу. Вказує, що йому додатково було надано відеозапис події, яка мала місце 04 липня 2018 року, і після його перегляду він встановив, що характер і локалізація тілесного ушкодження у ОСОБА_7 відповідає тим ударам, які були зафіксовані на відеозаписі, а тому він зробив висновок, що тілесне ушкодження у ОСОБА_7 у вигляді крововиливу могло утворитись за тих обставин, які зафіксовані камерою спостереження 04 липня 2018 року о 15 год. 39 хв.

Таким чином, висновки судово-медичних експертиз №70 від 30 липня 2018 року та №155 від 17 квітня 2019 року належним чином відображають наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 , характер цих тілесних ушкоджень, їх локалізацію та механізм утворення.

Вказані висновки судово-медичних експертиз в сукупності з іншими дослідженими судом доказами, а саме, показаннями потерпілого ОСОБА_7 , показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , даними відеозапису з камер відеоспостереження готелю «Случ» свідчать про те, що тілесні ушкодження у вигляді крововиливу (гематоми) м`яких тканин правої навколо очної ділянки обличчя виникли у ОСОБА_7 саме внаслідок неправомірних дій ОСОБА_5 , який 04 липня 2018 року о 15 год. 39 хв. наніс ОСОБА_7 не менше трьох ударів кулаками обох рук в ділянку голови.

Крім того, вина ОСОБА_5 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується також протоколом про прийняття заяви ОСОБА_7 про

вчинення кримінального правопорушення від 04 липня 2018 року, згідно якого ОСОБА_7 повідомив, що 04 липня 2018 року біля 15 години 30 хвилин по АДРЕСА_2 на грунті неприязних відносин ОСОБА_5 спричинив йому тілесні ушкодження (Т.2 а.с.163).

Кожен з наведених вище доказів підтверджує визначені ст.91 КПК України обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, тобто ці докази є належними.

Кожен з цих доказів отриманий в порядку, встановленому КПК України, а тому ці докази є допустимими.

Сумнівів у достовірності цих доказів у суду не має, адже усі вони повністю узгоджуються між собою.

Стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення надано протокол огляду та прослуховування речових доказів від 16 серпня 2021 року за результатом огляду інформаційно-технічного запису судового засідання Хмельницького апеляційного суду від 27 січня 2020 року за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 02 січня 2020 року у даному кримінальному провадженні, а також інформаційно-технічний запис цього засідання, що є додатком до протоколу. Зі змісту дослідженого у судовому засіданні запису вбачається як ОСОБА_5 на запитання головуючої чи бив він ОСОБА_7 в обличчя кулаком правої чи лівої руки відповів, що наніс ОСОБА_7 2 чи 3 удари і що ОСОБА_7 його вдарив також декілька раз (Т.3 а.с.23-26, а.с.36, 38-41, а.с.92).

Відповідно до ч.1 ст.87 КПК України недопустимим є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Недопустимими є докази, що були отримані, зокрема, з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні (п.1 ч.3 ст.87 КПК України).

Оскільки ОСОБА_5 надавав пояснення у судовому засіданні Хмельницького апеляційного суду як особа, щодо якої кримінальне провадження було закрито, у відсутності захисника (в подальшому 15 лютого 2020 року він був допитаний як свідок у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується відомостями з Реєстру матеріалів кримінального провадження), щодо обставин кримінального провадження, у якому в подальшому йому повідомлено про підозру та відносно якого складено обвинувальний акт, тому протокол огляду та прослуховування речових доказів від 16 серпня 2021 року із додатком інформаційно-технічним записом судового засідання суд визнає недопустимим доказом.

Стороною обвинувачення також було надано суду протокол огляду від 24 жовтня 2019 року за результатом огляду відеозапису з офіційного сайту «33 канал» в мережі Інтернет за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 (Т.3 а.с.3-8). За даними цього протоколу слідчий у присутності понятих переглянув відеозапис тривалістю 10 хвилин 23 секунди під назвою «Право на Правду»: «Руський мір» під егідою чиновниці панує у Старокостянтинові», який містився у вкладці «Право на Правду» вкладки «Всі проекти». При огляді цього відеозапису на 5 хвилині 25 секунді слідчим було зафіксовано фотосвітлину із підписом: «на відео видно, як гр. ОСОБА_7 перший бере за шию гр. ОСОБА_5 , який в той час намагається вирвати попільничку». Крім того, зафіксовано ще дві фотосвітлини із підписами: «5 хвилина 26 секунда на відео видно, як гр. ОСОБА_5 намагається відштовхнути гр. ОСОБА_19 , який в той час тримає його за шию» та «9 хвилина 52 секунд на відео не чітко видно, як гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_19 , наносять один одному удари».

Згідно ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи не достовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Аналізуючи вказаний протокол та зафіксовані на ньому фотосвітлини суд констатує, що у протоколі не зазначено коли саме відбувались події, зафіксовані на відеозаписі, а фотосвітлини, що містяться у протоколі не дають можливості розпізнати осіб, що на них зображені. Крім того, із зображень, зафіксованих на цих фотосвітлинах, не вбачається тих обставин, про які зазначено слідчим під кожною із фотосвітлин.

Прокурор не надав для перегляду у судовому засіданні самого відеозапису, який був предметом огляду згідно протоколу огляду від 24 жовтня 2019 року, а також ніхто із учасників процесу не заявляв клопотання про перегляд відеозапису в мережі Інтернет, тому встановити відповідність подій на відеозаписі, який оглядався слідчим та зафіксований у протоколі огляду, фактичним обставинам події нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не можливо.

З огляду на викладене, протокол огляду від 24 жовтня 2019 року за результатом огляду відеозапису з офіційного сайту «33 канал» в мережі Інтернет за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 суд визнає неналежним доказом і не приймає його до уваги.

В судових дебатах як на доказ винуватості ОСОБА_5 прокурор посилався на протокол слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_5 від 15 лютого 2020 року, однак вказаний протокол під час судового розгляду прокурором не надавався і в судовому засіданні не досліджувався.

Згідно ч.5 ст. 364 КПК України учасники судового провадження мають право в судових дебатах посилатися лише на ті докази, які були досліджені у судовому засіданні.

Оскільки вказаний протокол слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_5 від 15 лютого 2020 року в судовому засіданні не досліджувався, тому посилання на нього прокурора в судових дебатах є недопустимим і до уваги судом не береться.

При вирішенні клопотання представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_4 по визнання недопустимими доказами показання свідка ОСОБА_20 , через те, що про його допит у підготовчому судовому засіданні прокурор не заявляв, та свідка ОСОБА_14 , оскільки його показання є упередженими через неприязні відносини із потерпілим, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатись суд при ухвалені судового рішення.

З реєстру матеріалів кримінального провадження, що є додатком до обвинувального акту по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, вбачається, що свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 допитувались під час досудового розслідування, їх показання були відкриті сторонам в порядку ст.290 КПК України, а тому допит цих свідків судом відповідає вимогам ст.22 КПК України. Крім того, в підготовчому засіданні 30 листопада 2022 року прокурор просив викликати для допиту свідків згідно переліку, зазначеного у реєстрі матеріалів кримінального провадження, тому відсутність прізвища свідка ОСОБА_13 в ухвалі суду від 12 січня 2023 року не свідчить про те, що показання цього свідка отримані з порушенням порядку, встановленого КПК та є недопустимим доказом.

Щодо самих показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , даних ними в судовому засіданні, то суд надав відповідну оцінку їх показанням, про що зазначено вище.

Також представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_4 просила визнати недопустимим доказом протокол огляду від 24 жовтня 2019 року за результатом огляду відеозапису з офіційного сайту «33 канал» в мережі Інтернет за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказаний доказ був отриманий із загальнодоступних джерел у встановленому КПК України порядку, тому підстав визнавати його недопустимим доказом немає. Судом було надано відповідну оцінку вказаному доказу та визнано його неналежним доказом.

Таким чином, оцінюючи усі зібрані та досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення доведена і його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.125 КК України, як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального

правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, в ході судового розгляду справи судом не встановлено як обставин, які б пом`якшували обвинуваченому покарання, так і обставин, які б обтяжували покарання.

Суд також враховує, що ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне місце роботи, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, своєї вини у вчинені кримінального

правопорушення не визнав, не розкаявся, завдану потерпілому шкоду не відшкодував.

Приймаючи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення, особу винного, відсутність обставин, які б пом`якшували та обтяжували покарання, думку потерпілого, який наполягає на суворому покаранні, суд дійшов висновку, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого слід застосувати покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України у виді 200 годин громадських робіт.

На думку суду, саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Разом з тим, в ході судового розгляду встановлено, що інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України вчинено ним 04 липня 2018 року.

Відповідно до положень ч.2 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, є кримінальним проступком.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Фактів ухилення ОСОБА_5 від досудового розслідування та суду, а відповідно і зупинення чи переривання строків давності, в ході судового розгляду не встановлено.

Таким чином, на момент постановлення судом рішення, сплинув дворічний строк, відповідно закінчились і визначені ст.49 КК України строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

В судовому засіданні обвинуваченому ОСОБА_5 судом були роз`яснені правові наслідки застосування положень ст.49 КК України, проте обвинувачений не визнав своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення та не заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності з цих підстав.

Згідно ч.5 ст.74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.374 КПК України якщо обвинувачений визнається винним, але звільняється від відбування покарання, суд зазначає про це в резолютивній частині вироку.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що у такому разі обвинувачений ОСОБА_5 підлягає звільненню від призначеного судом покарання, на підставі п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України.

При вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

В силу частин 1, 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних

страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Внаслідок вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, потерпілий ОСОБА_7 зазнав легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, а мали

незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів. При цьому, ОСОБА_7 зазнав фізичного болю та страждань, змушений був лікуватись, через що змінився звичний уклад його життя, змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а також вживати заходів для притягнення винного до відповідальності, в зв`язку із чим він має право на відшкодування моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA,№ 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) вказано, що «по своїй суті зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, - рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації (див. висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, сформульований у постанові від 1 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц)».

Враховуючи наведене, характер заподіяння тілесних ушкоджень, характер і об`єм моральних страждань потерпілого, а також, що жодна майнова компенсація практично не в змозі відновити попередній стан, який існував до кримінального правопорушення, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що моральне відшкодування слід визначити у розмірі 10000 грн.

Саме такий розмір моральної шкоди, враховуючи наслідки кримінального правопорушення, фізичний та моральний стан потерпілого буде достатньою сатисфакцією.

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368-370, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

Звільнити ОСОБА_5 від покарання, призначеного за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 10000 грн. моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В решті позову відмовити.

Речові докази: CD-R диск із відеозаписом з камер спостереження готелю «Случ», а також CD-R диск з інформаційно-технічним записом судового засідання Хмельницького апеляційного суду від 27.01.2020 - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: