Житомирський апеляційний суд
Справа №295/7187/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.128 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0006797 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 15 грудня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого у АДРЕСА_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125 , ч.2 ст. 125, ч. 1 ст.122, 128 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125 , ч.2 ст. 125, ч. 1 ст.122, 128 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення кримінальних правопорушень.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 відмовлено.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, за версією обвинувачення, 30.11.2014 ОСОБА_8 перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , близько 17 години вступив в словесний конфлікт з своєю колишньою дружиною ОСОБА_9 , під час якого умисно наніс останній тілесні ушкодження у вигляді ударів рукою в обличчя, по тулубу, чим було завдано потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, лівій верхній кінцівці та грудній клітці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.

Також, 02.05.2015 ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , близько 19 години, піднявся на другий поверх будинку, та зайшовши у кімнату до своєї колишньої дружини ОСОБА_9 , розпочав з останньою словесний конфлікт. Після цього, продовжуючи вказаний конфлікт, почав підніматись по сходах на третій поверх. При цьому, ОСОБА_9 йшла слідом за ним. Піднявшись на декілька сходинок, ОСОБА_8 розвернувся обличчям до потерпілої та, проявляючи злочинну недбалість, яка виразилася у тому, що він, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, руками штовхнув останню в область грудей, від чого ОСОБА_9 впала на підлогу та отримала тілесні ушкодження у вигляді косих переломів середньої третини тіла великогомілкової кістки із зміщенням уламків на 1/3 ширину кістки та нижньої третини тіла малогомілкової кістки з невеликим зміщенням уламків, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Крім того, 01.10.2015 ОСОБА_8 , перебуваючи у ванній кімнаті за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , близько 18 години вступив в словесний конфлікт з своєю колишньою дружиною ОСОБА_9 , під час якого умисно наніс останній тілесні ушкодження у вигляді ударів рукою в обличчя, по верхніх кінцівках, чим було завдано потерпілій тілесні ушкодження у вигляді забою правого ока легкого ступеню у вигляді синця правої половини обличчя, який відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я та 4 округлих синців на обох верхніх кінцівках, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.

Крім того, 06.05.2016 ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , близько 18 години вступив в словесний конфлікт з своєю колишньою дружиною ОСОБА_9 , під час якого почав хапати за обидві руки потерпілої та в подальшому наніс останній умисні тілесні ушкодження у вигляді ударів рукою в обличчя та кулаком в плече правої руки, внаслідок чого потерпілій було завдано умисні тілесні ушкодження у вигляді синця по задній поверхні лівого передпліччя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я, а також закритої тупої травми правого плечового поясу у вигляді синця по передній поверхні правого плечового суглобу та розриву зв`язок акроміально-ключичного з`єднання, яка відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ст.ст. 125 ч.1, 125 ч.2, 128, 122 ч.1 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року вирок Богунського районного суду м.Житомира від 15 грудня 2022 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 07 листопада 2023 року ухвалу Житомирського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року щодо ОСОБА_8 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Згідно витягу з Державного ресєтру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть - потерпіла ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.3 а.с.150).

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 та призначити покарання: за ч. 1 ст. 125 КК України - штраф у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (510 грн.); за ст. 128 КК України- 1 рік обмеження волі; за ч. 2 ст. 125 КК України- 1 рік 6 місяців обмеження волі; за ч. 1 ст. 122 КК України - 2 роки позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. Прокурор вважає необґрунтованим висновки суду про недопустимість доказів, а саме: протоколу слідчого експерименту за участі потерпілої від 15.12.2016 року; висновку судово -медичного експерта № 821 від 21.04.2017 року. На думку прокурора суд не надав належної оцінки показам експерта ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні підтвердила свої висновки про те, що тілесні ушкодження у ОСОБА_9 могли утворитися у період та саме за тих обставин на які вказувала потерпіла, зазначила, що виявлене тілесне ушкодження у вигляду перелому ноги за жодних обставин не могло утворитися внаслідок падіння з висоти власного росту. Вказує, що факт умисного нанесення обвинуваченим ОСОБА_8 тілесних ушкоджень також підтверджуються висновками СМЕ №1189, висновком ЖЄО №18378 від 06.05.2016 року. Вважає, що зібрані докази є належними та допустимими, а вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125 , ч.2 ст. 125, ч. 1 ст.122, 128 КК України є доведеною сукупністю доказів зібраних з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, а також вирок суду в межах, передбачених, ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги прокурора слід відмовити з таких підстав.

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.2 КПК України).

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.

Як визначено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст.62 Конституції України, положеннями ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її винуватість не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно з ч.3 ст.62 Конституції України, ч.3 ст.373 КПК України, обвинувальний вирок не може гуртуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 284 КПК, тобто якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення; встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови ВС від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к, від 08.10.2019 у справі №195/1563/16-к, від 21.01.2020 у справі №754/17019/17, від 16.09.2020 у справі №760/23459/17, від 03.02.2021 у справі №761/7897/18 та ін.).

Крім того, Верховний Суд у постанові від 03.02.2021 року у справі №761/7897/18 також зазначив, що суди повинні ретельно перевіряти доводи сторони захисту, які обґрунтовано ставлять під сумнів версію сторони обвинувачення. У випадку, якщо суд після такої перевірки відхиляє доводи сторони захисту, він має навести переконливі мотиви такого висновку, які не залишають розумного сумніву у винуватості обвинуваченого. Разом з тим, якщо небезпідставні доводи сторони захисту не можуть бути спростовані з наведенням переконливих мотивів, які ґрунтуються на обставинах відповідного провадження, то це свідчить про існування розумного сумніву в доведеності винуватості особи.

Отже, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні серед іншого підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Місцевий суд, установивши фактичні обставини кримінального провадження, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши цим доказам оцінку, дійшов висновку, що докази сторони обвинувачення поза розумним сумнівом не доводять винуватість ОСОБА_8 у висунутому обвинуваченні, за обставин, викладених у вироку.

Такого висновку суд дійшов на підставі досліджених показань: обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , експерта ОСОБА_10 , а також письмових доказів, зокрема: заяви про вчинення злочину ОСОБА_9 висновку судово-медичного експерта № 2889 від 01.12.2014, висновку експерта № 821 від 21.04.2017; слідчого експерименту від 15.12.2016 за участю потерпілої ОСОБА_9 ; висновку судово-медичного експерта № 2178 від 03.11.2015; висновків судово-медичного експерта № 2040 від 05.10.2015, № 1192 від 11.05.2016; висновку судово-медичної експертизи № 1189 від 10.05.2016 довідок та листа КУ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф».

За результатами перевірки матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що всупереч доводів апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції з дотриманням положень ст.337 КПК України всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, які досліджені у судовому засіданні та оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, та дійшов обґрунтованого висновку, про наявність підстав для виправдання ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125 , ч.2 ст. 125, ч. 1 ст.122, 128 КК України, з наведенням у вироку доказів, на яких ґрунтується такий висновок суду.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора на неналежну оцінку доказів, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи при розгляді даного провадження в суді першої інстанції, є безпідставними.

В першу чергу колегія суддів звертає увагу на те, що спростовуючи висновок суду про те, що стороною обвинувачення не надано доказів причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, прокурор в апеляційній скарзі стверджує про те, що вина обвинуваченого підтверджується наступними доказами, яким суд на думку прокурора, не надав належної правової оцінки, при цьому не вказує якими саме конкретно доказами підтверджується винність обвинуваченого, не наводить перелік цих доказів, не розкриває зміст кожного доказу, та не вказує, які саме обставини, ці докази підтверджують.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції по окремих епізодах при визнанні доказів сторони обвинувачення недопустимими не вказав, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим, а саме протоколу слідчого експерименту від 15.12.2016 року за участі потерпілої та висновку експерта №821 від 21.04.2017 року, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, через те що суд при наявності суперечливих доказів, не вказав, чому він взяв до уваги одні докази та відкинув інші, зокрема показання судового експерта ОСОБА_10 .

В той же час, згідно практики Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 є обов`язковою до застосування при розгляді справ як джерело права, саме на сторону обвинувачення покладається тягар доведення вини особи, а всі сумніви повинні тлумачитися на користь останньої. Згадана сторона зобов`язана надати суду докази, достатні для визнання обвинуваченого винуватим (рішення від 06.12.1988 у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії», заява №10590/83).

Частиною 1 ст. 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого. Тобто, пред`являючи особі обвинувачення у вчиненні конкретних кримінальних правопорушень з кваліфікацією її дій за статтями (частинами статей) КК, сторона обвинувачення фактично визначає, які обставини вона буде доводити перед судом. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в даному кримінальному провадженні зроблено не було.

Так, з досліджених в суді першої інстанції доказів достовірно встановлено, що і не заперечується учасниками судового розгляду, що потерпіла ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 є колишнім подружжям, між якими тривалий час існують неприязні відносини.

Як потерпіла ОСОБА_9 , так і обвинувачений ОСОБА_8 є заінтересованими особами в результатах розгляду даного провадження, а тому надаючи оцінку їхнім показанням, суд першої інстанції обґрунтовано проаналізував їх у сукупності з іншими доказами провадження, зокрема з точки зору відповідності та узгодженості із показаннями свідків та письмовими доказами провадження.

Зокрема, як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції критично поставився до показань потерпілої ОСОБА_9 , дані нею безпосередньо суду, оскільки вони є суперечливими, непослідовними й спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Під час безпосереднього допиту потерпіла ОСОБА_9 не змогла пояснити такі суперечності, а навпаки спотворювала свої показання, висуваючи нові версії подій.

На переконання апеляційного суду свої висновки щодо критичної оцінки показань потерпілої ОСОБА_9 суд першої інстанції по кожному епізоду достатньо мотивував, докладно виклавши свої міркування та судження з цього приводу на обґрунтування прийнятого рішення, надав належну правову оцінку запереченням сторони захисту на пред`явлене обвинувачення, показанням свідків, письмовим доказам, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів та причин, з яких приймаються одні докази, а інші судом оцінені критично і визнані неналежними та недопустимими.

Висновки суду є переконливими, законними та обґрунтованими, і з ними погоджується колегія суддів.

Отже, судом першої інстанції при постановлені виправдувального вироку було враховано:

За епізодом 30.11.2014 року:

Показання обвинуваченого ОСОБА_8 , який свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому діяння не визнав, та пояснив, що 30.11.2014 року ближче до вечора приїхав додому, зайшов у двір та почув крики з гаражу. Зайшовши до гаражу побачив, що потерпіла, тримаючи доньку за плаття в районі грудей таскала її по всьому гаражу, при цьому потерпіла наносила удари доньці. Він розборонив їх і від доньки дізнався, що донька фотографувала матір, яка у гаражі пила вино, у зв`язку з цим між ними виник конфлікт, під час якого саме потерпіла била доньку, а остання ударів матері не наносила. Він викликав поліцію, потім з донькою їздили до відділу поліції, де донька писала заяву. Ще до приїзду поліції, приблизно через 30 хвилин, після конфлікту між потерпілою і донькою, прийшла сестра потерпілої ОСОБА_23 , потім були працівники поліції. Ствердив, що в цей день конфліктів з потерпілою не було, жодних ударів не наносив, а лише розборонив доньку і потерпілу. Також зазначив, що в його присутності потерпіла не падала, крові на ній не було, як і не було будь-яких видимих тілесних ушкоджень. Також показав, що цього дня ніхто швидку допомогу не викликав. Коли з донькою повернувся додому, потерпілої не було, остання вдома не ночувала.

Показання потерпілої ОСОБА_9 , яка в суді першої інстанції надала показання, що 30.11.2014 була в кладовці, забігла донька з відеокамерою, у зв`язку з цим з донькою почався словесний конфлікт, під час якого вона кинула в сторону доньки приправи, які тримала в руці. В цей час зайшов обвинувачений, почав бити її руками по обличчю, хапав за руки, за волосся, наніс близько 5-7 ударів по обличчю, порвав вухо, через що почала йти кров і обвинувачений припинив наносити удари. Вона зателефонувала сестрі ОСОБА_23 , попросила приїхати до неї. Приїхала поліція, яку вона не викликала і в цей день пояснення поліції не надавала, заяву не писала, швидку не викликала, до лікарні не зверталася. Медичну допомогу їй надала сестра ОСОБА_23 . Наступного дня написала в міліції заяву і була направлена на експертизу. В цей день спиртні напої не вживала.

Показання свідка ОСОБА_11 , яка є сестрою потерпілої та повідомила, що вдень коли була у сестри ОСОБА_24 , перебували у підвалі, куди зайшов ОСОБА_25 та вдарив потерпілу по щоці, внаслідок чого відлетіла сережка з вуха, вона їх розборонила. На обличчі був слід від долоні, почервоніння, чи викликали поліцію не пам`ятає. Коли була ця подія вона не пам`ятає. Також показала, що їй зателефонувала потерпіла та попросила приїхати, це було пізно вечором, вона приїхала, вже були працівники поліції, потерпіла розповідала, що обвинувачений її побив, бачила на шиї сестри подряпину, на щоці велику червону пляму. Сестра також повідомляла, що цьому передував словесний конфлікт із донькою, а потім обвинувачений її вдарив.

Показання свідка ОСОБА_12 , яка в судовому засіданні підтвердила показання обвинуваченого, а саме щодо конфлікту з матір`ю та його припиненні у зв`язку з появою батька, який їх розборонив, повідомила, що внаслідок дій матері вона мала синці, викликала поліцію, в послідуючому написала заяву в поліцію.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 2889 від 01.12.2014 року, у потерпілої ОСОБА_12 виявлено синці на обличчі, лівій верхній кінцівці та грудній клітці (т.1 а.с.105).

Надаючи оцінку вказаним доказам сторони обвинувачення суд першої інстанції вірно встановив, що показання потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 щодо наявності у потерпілої конкретних ушкоджень, про які вони повідомили суду, а саме розірване вухо, спростовуються вищевказаним висновком експерта щодо локалізації та кількості виявлених при огляді тілесних ушкоджень, що у свою чергу дає сумніви у правдивості показань потерпілої та даного свідка.

Додатково колегія суддів зауважує, що обставини про які повідомила в суді свідок ОСОБА_11 , очевидцем яких вона була, не стосується інкримінованої обвинуваченому події, оскільки як повідомила свідок вона розповіла про обставини, які можливо відбувались в інший день, що не відповідає пред`явленому обвинуваченню, та в свою чергу не узгоджується із показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка надала показання, що подзвонила сестрі вже після того, як обвинувачений заподіяв їй тілесні ушкодження.

Крім того, не відповідає встановленим в суді першої інстанції пред`явлене обвинувачення, а саме що ОСОБА_8 близько 17 години вступив в словесний конфлікт з своєю колишньою дружиною ОСОБА_9 , оскільки з матеріалів кримінального провадження слідує, що словесний конфлікт мав місце між потерпілою та її донькою ОСОБА_9 , що підтверджується показаннями як обвинуваченого, так і самої потерпілої, а також показаннями свідка ОСОБА_9 .

В цій частині суд першої інстанції обґрунтовано також врахував висновок Житомирського МВ (а.п.129 т.1.) за заявами ОСОБА_12 та ОСОБА_9 щодо подій 30.11.2014 року, постанову Богунського районного суду м. Житомира від 18.12.2014 року про притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП за вчинення неправомірних дій щодо ОСОБА_12 , при цьому фактів нанесення обвинуваченим умисно ударів потерпілій в ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження.

За епізодом 02.05.15 року:

Показання обвинуваченого ОСОБА_8 , який не визнав спричинення тілесного ушкодження потерпілій за обставин викладених в обвинувальному акті та надав показання в суді першої інстанції, що перебував в гостях у товариша коли йому зателефонував сусід ОСОБА_26 , який повідомив, що на площадці перед будинком лежить потерпіла, яка лається нецензурно і не встає. Він приїхав до будинку, з будинку вийшли донька та зять, донька повідомила, що потерпіла перечепилися за бортик і впала. Потерпіла лежала на площадці між дверима в дім і виходом на подвір`я, була у нетверезому стані, сварилася, говорила, що сусід ОСОБА_26 палкою побив ноги. Хто викликав швидку вже не пам`ятає, по приїзду якої потерпіла також всіх обзивала, її було доставлено до лікарні. Зазначив, що потерпіла весь час була у свідомості, лаялася нецензурно, всіх обзивала. Ствердив, що його не було в будинку, він перебував в іншому місці, ніяких неправомірних дій відносно потерпілої не вчиняв, при цьому на той час в будинку він вже не проживав.

Показання потерпілої ОСОБА_9 , яка показала, що 2 травня 2015 приблизно о 19 годині приїхала додому, мала при собі сумку, пакет та палицю, зачепилася за поріг, впала, через що речі розсипалися. Висловилася нецензурно, піднялася, зібрала речі, бачила, що донька та зять в цей час дивилися на неї через вікно, а обвинуваченого в будинку не було. Продукти занесла до будинку, розклала в холодильник та включила телевізор. В цей час прийшов обвинувачений, який почав над нею насміхатися і почав підніматися сходами на 3-й поверх, вона теж почала за ним підніматися, питала навіщо прийшов, на що він повернувшись до неї обличчям двома руками зіштовхнув її зі сходинок, вона впала донизу і втратила свідомість, прийшла у свідомість в лікарні. Внаслідок падіння зі сходів отримала перелом ноги, який тривалий час лікувала.

Дані висновку судово-медичного експерта №2178 від 03.11.2015 року, яким у потерпілої встановлено, тілесні ушкодження у вигляді косих переломів середньої третини тіла великогомілкової кістки із зміщенням уламків на 1/3 ширину кістки та нижньої третини тіла малогомілкової кістки з невеликим зміщенням уламків, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, які могли утворитися при непрямій травмі - падінні на сходах (а.п.106 т.1).

Показання свідка ОСОБА_13 , який підтвердив показання обвинуваченого ОСОБА_8 та показав, що ОСОБА_27 був у нього в гостях, йому зателефонували, що щось трапилося вдома і він побіг. В послідуючому дізнався від останнього, що ОСОБА_25 після вживання алкоголю впала.

Показання допитаного в суді першої інстанції свідка ОСОБА_14 , який працює лікарем швидкої допомоги та в судовому засіданні повідомив, що був здійснений виїзд до жінки, по приїзду бачив її доньку та чоловіка, жінка з ним сварилася. Жінка лежала біля вхідних дверей до будинку, а не в всередині будинку, на ношах її зносили до машини, у неї були ознаки сп`яніння, про які він зазначив у картці виклику. Свідок ствердив, що потерпіла перебувала зовні будинку та була у свідомості.

Показання свідка ОСОБА_12 , згідно з яких вона бачила, як матір приїхала на таксі додому, була у нетверезому стані, таксист допомагав їй виходити з машини, вона у подвір`ї двічі падала, піднялася до будинку, де теж впала, вона з чоловіком підбігли до неї, але потерпіла стала говорити, що вона їй поламала ноги, вони викликати швидку, це було декілька раз, потім приїхав батько, якого про подію повідомили сусіди. Потерпіла була доставлена до лікарні.

Показання свідка ОСОБА_15 , яка є співмешканкою ОСОБА_8 та надала показання, що на травневі свята ОСОБА_25 поїхав до своїх знайомих, ввечері їй зателефонував ОСОБА_26 , повідомив, що потерпіла лежить на терасі, необхідно, щоб ОСОБА_25 приїхав. Вона зателефонувала ОСОБА_28 і повідомила про почуте від ОСОБА_26 . Шавурський повернувся додому пізно, розповів, що завезли швидкою ОСОБА_25 до лікарні, так як остання мала перелом ноги.

Показання свідка ОСОБА_16 , яка в суді показала, що її малолітня дитина розповіла про потерпілу, яка валялась біля дверей, вона через вікно побачила останню біля дверей, чула що щось кричала та висловлювалася нецензурною лайкою, про це вона телефоном повідомила ОСОБА_25 , бачила, як він приїхав на машині, потім бачила приїзд швидкої, що відбувалося в будинку - їй невідомо.

Аналогічні показання надав суду свідок ОСОБА_17 , вказавши, що бачив як потерпіла лежала, вважав, що вона нетвереза, оскільки лаялась нецензурно.

Показання свідка ОСОБА_18 , яка пояснила в суді першої інстанції, що 02.05.2015 року близько вечора побачила як під`їхало таксі з якого вийшла ОСОБА_25 , остання була в нетверезому стані, хиталася. Бачила як ОСОБА_25 почала підніматися по східцях, після чого почула крик, та було видно місце де остання впала на землю. Донька на допомогу ОСОБА_25 не виходила. Через деякий час приїхав ОСОБА_25 , який і викликав швидку потерпілій.

Відповідно до довідки центру екстреної медичної допомоги (а.п.80 т.1) та листа КУ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Житомирської обласної ради (т.1 а.с.81) о 20.20 02.05.2015 року був виклик працівників швидкої, по приїзду попередньо встановлено наявність закритого перелому правої гомілки, зазначено про наявність запаху алкоголю, доставлена в травмпункт.

Відповідно до довідки КУ «ЦМЛ № 2» № 766 від 17.05.2017 року о 23 годині 02.05.2015 (через 4 години після події) у ОСОБА_9 було відібрано забір крові на алкоголь, згідно аналізу вміст етилового алкоголю в крові становить 0,13 % (а.п.91 т.1).

Показання потерпілої, що обвинувачений штовхнув її на сходах в середині будинку, спростовуються як показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_12 , так і показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які в суді першої інстанції підтвердили, що особисто бачили, як потерпіла лежала біля вхідних дверей до будинку, а не всередині будинку.

Про неправдивість показань потерпілої свідчить і та обставина, що всі свідки по даному епізоду підтвердили, що потерпіла перебувала в свідомості, висловлювалася нецензурною лайкою, в той час як лише одна потерпіла стверджувала про втрату свідомості.

З встановлених в судовому засіданні фактичних даних вбачається, що обвинувачений на час події не перебував в будинку за місцем проживання потерпілої, а знаходився у в гостях у товариша, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , і лише після телефонного дзвінка сусідів обвинуваченому він поїхав на місце події, що також узгоджується із показаннями свідків ОСОБА_12 , яка підтвердила, що коли потерпіла впала зі сходів батька в будинку не було, із показаннями ОСОБА_18 , яка є сусідкою і особиста бачила як потерпіла почала підніматися по східцях, після чого почула крик, та було видно місце де остання впала і лише через деякий час приїхав ОСОБА_25 .

Колегія суддів також враховує стан алкогольного сп`яніння, в якому перебувала потерпіла, що підтверджується показаннями вищевказаних свідків, так і об`єктивними фактичними даними, а саме довідкою центру екстреної медичної допомоги до довідкою КУ «ЦМЛ № 2» № 766 від 17.05.2017 року.

Таким чином, як вірно встановив суд першої інстанції, всі досліджені в своїй сукупності докази по вказаному епізоду не підтвердили, що обвинувачений вчинив щодо потерпілої неправомірні дії, внаслідок яких вона отримала тілесне ушкодження, усі допитані свідки зазначають про відсутність обвинуваченого в будинку на момент падіння потерпілої.

Єдиним апеляційним доводом на спростування вказаних висновків суду є посилання прокурора на роз`яснення експерта ОСОБА_10 , згідно якого, як стверджує прокурор в поданій апеляційній скарзі, експерт повідомила, що виявлене у потерпілої тілесне ушкодження у вигляді перелому ноги за жодних обставин не могло утворитися внаслідок падіння з висоти власного росту.

Разом тим, прослуховуванням аудіозапису судового засідання від 18.11.2021 року, апеляційним судом встановлено, що вказані апеляційні доводи прокурора є голослівними, оскільки в судовому засідання експерт ОСОБА_10 насправді роз`яснила з приводу даного епізоду, що тілесне ушкодження у вигляді перелому у потерпілої, могло утворитися і під час самостійного падіння потерпілої, зазначила, що можна підсковзнутися на сходах і впасти на рівну поверхню, можна не правильно поставити ногу і самій впасти, що узгоджується із вищевказаними доказами по даному епізоду та було враховано судом першої інстанції при постановленні виправдувального вироку (а.п.175-180 т.3).

Такі роз`яснення експерта не дають підстав вважати, що версія обвинувачення є найбільш вірогідною, а навпаки дає підстави погодитися з версією сторони захисту, з якою і погодився суд першої інстанції.

Отже, прокурор безпідставно вказує що суд першої інстанції не надав належну оцінку показанням експерта, змінюючи при цьому виключно з обвинувальним ухилом їх зміст, фактично вводячи суд в оману, що є неприпустимим, та в свою чергу свідчить про порушення прокурором вимог ч.2 ст.9 КПК України, згідно з якими прокурор зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити не лише обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого.

Підсумовуючи вищевикладене колегія суддів зауважує, що версія сторони захисту, що потерпіла сама впала на сходах не спростована жодним доказом сторони обвинувачення, а всі наявні докази по вказаному епізоду свідчать на користь обвинуваченого.

За епізодом 01.10.15 року:

Показання обвинуваченого ОСОБА_8 який не визнав пред`явлене обвинувачення, та надав показання, що 01.10.2015 разом з товаришем ОСОБА_29 приїхав до будинку, в цей час з будинку вибігла подруга ОСОБА_25 , ОСОБА_20 . Він з товаришем сіли в гаражі і почули гуркіт в будинку, а тому разом з товаришем пішли наверх, в приміщенні ванної кімнати обличчям до підлоги, без одягу лежала ОСОБА_9 , яка була у нетверезому стані, на обличчі в районі ока була кров. Зателефонував матері потерпілої та повідомив про це, через деякий час матір прийшла до них. Приїжджали також працівники поліції, потерпілу з ванни він не виводив, не піднімав її, її піднімали працівники поліції, викликав також і швидку. Лікарі пропонували поїхати до лікарні, потерпіла відмовилася.

Показання потерпілої ОСОБА_9 , яка в суді показала, що була вдома сама, обвинувачений був на рибалці. Близько 13 год. прийшла знайома ОСОБА_30 , яка потім пішла. Через деякий час приїхав обвинувачений з товаришем ОСОБА_29 , які пішли у підвал. Через три години, коли вона була у ванній кімнаті прийшов обвинувачений, який почав ображати, хапати за руки, а потім кулаком вдарив в праве око. Вона не втрималася на ногах та впала на підлогу, скільки пролежала не знає, але ОСОБА_25 її відливав водою. Також ОСОБА_25 телефонував її матері. Саме остання її підняла з підлоги. Вона не викликала ні поліцію, ні швидку, хто це зробив їй невідомо. Приходив також дільничний і на другий день брав у неї пояснення, а із заявою до поліції звернулася на третій день після події. Про те, що з нею сталося вона нікому не розповідала. На наступний день повідомила про подію своїй сестрі ОСОБА_23 . Ствердила, що алкоголь не вживала.

Допитаного в судовому засіданні показання свідка ОСОБА_19 , який показав, що при огляді Шавурської було встановлено діагноз гіпертонічний криз. Зазначив, що в разі наявності травм вони обов`язково вносять відповідний запис до картки виклику швидкої допомоги, повідомляють відповідно і поліцію, а якщо такого запису не має, це свідчить про те що таких видимих травм або скарг не було. Підтвердив, що в картці було зазначено про побутову травму та наявність ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_9 .

Допитану в судовому засіданні показання свідка ОСОБА_20 , яка підтвердила, що зустрілась при вході на подвір`я будинку з обвинуваченим, бачила біля машини, ще якогось чоловіка. Через декілька днів бачила потерпілу, яка мала на обличчі пошкодження, повідомила, що їй їх спричинив обвинувачений.

Показання свідка ОСОБА_21 , який повідомив, що вони зустріли жінку (свідка) біля будинку, та щодо виявлення потерпілої в приміщенні ванної кімнати у непристойному вигляді на підлозі біля унітазу. Зазначив, що ОСОБА_25 потерпілу не бив, останню вони виявили в лежачому положенні у ванній кімнаті.

Згідно заяви про вчинення злочину ОСОБА_9 до правоохоронного органу звернулася 04.10.2015 року об 11.35 год. (а.п.74 т.1).

Дані висновків судово-медичного експерта № 2040 від 05.10.2015 року, №1192 від 11.05.2016 року - у ОСОБА_9 під час огляду 05.10.2015 виявлено тілесні ушкодження у вигляді забою правого ока легкого ступеню у вигляді синця правої половини обличчя, який відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я та 4 округлих синців на обох верхніх кінцівках, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я (а.п.107-108 т.1).

Згідно довідки центру екстреної медичної допомоги 01.10.2015 року о 16.29 надійшов виклик чоловіка щодо потерпілої з приводу того, що жінці погано, лежить, має ознаки сп`яніння (а.п.82, 85 т.1), за викликом була направлена бригада медичної допомоги, проте ОСОБА_9 відмовилася від отримання медичної допомоги, про що зазначено у карті виїзду (а.п.86 т.1).

Також в цей же день о 16.33 від ОСОБА_8 надійшов виклик до поліції, було направлено дільничного (а.п.126 т.1), якому ОСОБА_9 повідомила лише про словесний конфлікт з чоловіком (а.п.127 т.1).

За встановленими судом обставинами справи, подія, що розглядається, мала місце 01.10.2015 року не пізніше 16:29 (виклик швидкої допомоги - 01.10.2015 року о 16.29, до поліції - в цей же день о 16.33), при цьому свідок ОСОБА_19 , лікар швидкої допомоги, який прибув на вказаний виклик засвідчив, що будь-яких видимих тілесних ушкоджень на ОСОБА_9 на момент огляду не було, інакше про таке був би внесений відповідний запис до картки виклику швидкої допомоги, потерпілій ОСОБА_9 було встановлено діагноз гіпертонічний криз, будь-яких скарг на нанесення їй тілесних ушкоджень з боку ОСОБА_8 остання не повідомляла ні лікарю, ні дільничному.

Показання свідка ОСОБА_21 підтверджують показання обвинуваченого в частині виявлення потерпілої в приміщенні ванної кімнати у непристойному вигляді (без одягу) на підлозі біля унітазу в лежачому положенні та те, що обвинувачений потерпілу не бив та відповідно спростовують показання потерпілої в цій частині.

Показання свідка ОСОБА_20 підтверджують показання як свідка ОСОБА_21 , так і обвинуваченого, що в той день вони зустріли її на виході із домоволодіння ОСОБА_25 , підтверджують, що на момент виявлення обвинуваченим та свідком ОСОБА_21 потерпілої в ванній кімнаті свідок ОСОБА_20 вже не була присутня у будинку, а отже свідчать про те, що вона не була очевидцем інкримінованої обвинуваченому події, а знає про такі обставини зі слів потерпілої, а тому її повідомлення про те, що вона через декілька днів бачила потерпілу, яка мала на обличчі пошкодження та повідомила, що їй їх спричинив обвинувачений не є належним доказом щодо встановлення обставин отримання потерпілою тілесних ушкоджень.

На думку колегії суддів, всупереч доводам прокурора, суд першої інстанції надав належну оцінку роз`ясненням судово-медичного експерта ОСОБА_10 , яка в судовому засідання повідомила, що тілесне ушкодження у вигляді забою ока не могло утворитися внаслідок падіння, а виникла внаслідок удару рукою, та проаналізував вказані роз`яснення експерта не вибірково, а в сукупності із іншими доказами провадження.

Суд першої інстанції цілком обґрунтовано врахував, що експерт ОСОБА_10 в суді першої інстанції також роз`яснила, що чітко не можна стверджувати коли саме були заподіяні тілесні ушкодження потерпілій, оскільки як і при алкогольному сп`янінні завжди є розбіг в часі, лише на трупі можна визначити категорично час утворення тілесних ушкоджень, взяв до уваги, що потерпіла ОСОБА_9 звернулася до поліції лише 04.10.2015 року, а також проаналізувавши показання вищевказаних свідків та самого обвинуваченого, прийшов до правильного висновку, що виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження могли виникнути за інших обставин, а не за тих, на які вказувала потерпіла і викладено в обвинувальному акті.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що досліджені докази у своїй сукупності не підтверджують вчинення саме обвинуваченим, 01.10.2015 року умисних дій відносно потерпілої, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження.

За епізодом 06.05.16 року:

Показання обвинуваченого ОСОБА_8 , який в суді першої інстанції повідомив, що 06.05.2016 року приїхав до будинку щоб погодувати собаку, оскільки саме він займався її доглядом. Вийшла ОСОБА_25 , яка почала вимагати, що він має на наступний день кудись її завезти, він у свою чергу на неї не реагував, а займався своїми справами. Шавурська пішла в будинок. Через деякий час приїхала поліція, запитував у них, що трапилося, до нього питань не було, а тому він пішов. В той день потерпіла також була у нетверезому стані, нецензурно лаялася, але він не звертав на неї увагу. Працівників швидкої не бачив.

Показання потерпілої ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні показала, що 06.05.2016 року ввечері була вдома, зайшов ОСОБА_25 , який пішов у ванну кімнату, а тому почала сваритися і вимагала щоб йшов до своєї коханки, у зв`язку з цим виникла словесна перепалка. Шавурський підбіг до неї, схопив за руки, хапав за волосся, а потім зі значною силою вдарив у праве плече кулаком, від чого відчула сильний біль. У зв`язку з цим викликала поліцію і швидку. Лікарям вона повідомила, що її бив ОСОБА_25 , але їхати до лікарні відмовилася. Вранці до неї прийшла мама, якій повідомила, що її побив ОСОБА_25 і через біль в плечі вона має поїхати до лікаря. Із заявою до поліції звернулася 08.05.2016, експертизу пройшла тільки 10.05.2016.

Показання допитаної в суді свідка ОСОБА_22 , яка пояснила, що за викликом прибула до потерпілої, у зв`язку з гіпертонічним кризом. Була надана необхідна медична допомога, будь-яких скарг з приводу отриманої травми ОСОБА_25 не повідомляла, скарги стосувалися лише тиску. Зазначила, що в разі виявлених тілесних ушкоджень, або скарг пацієнта в обов`язковому порядку це зазначається в картці виклику і повідомляється поліція. Від госпіталізації ОСОБА_25 відмовилася.

Згідно листа КУ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», 06.05.2016 року ОСОБА_9 викликала бригаду, з приводу підвищеного тиску. Після огляду встановлено діагноз: артеріальна гіпертензія. Криз. Пацієнтка отримала відповідну допомогу, від запропонованої госпіталізації відмовилася (а.п.81 т.1).

Дані висновку судово-медичної експертизи №1189 від 10.05.2016 року, згідно якого у потерпілої виявлено закриту тупу травму правого плечового поясу у вигляді синця по передній поверхні правого плечового суглобу та розриву зв`язок акроміально-ключичного з`єднання, яка відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, та синця по задній поверхні лівого передпліччя. Будь-яких інших тілесних ушкоджень при огляді не виявлено (а.п.110 т.1).

З досліджених в судовому засіданні матеріалах по заяві Шавурської ЖЄО № 18378 від 06.05.2016 є заява ОСОБА_9 щодо неправомірних дій обвинуваченого, її пояснення про те, що обвинувачений наніс їй два удари - в обличчя та плече, постійних образ, повідомила про виклик швидкої з приводу підвищеного тиску. В матеріалах є пояснення ОСОБА_8 щодо нецензурної лайки потерпілої, її погроз та наявності справ щодо поділу майна в суді.

З наданих суду стороною обвинувачення доказів, як встановив суд першої інстанції не встановлено спричинення обвинуваченим потерпілій умисних тілесних ушкоджень, не тільки у виді спричинення тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, але й інших - у вигляді ударів рукою в обличчя, так як експертом під час огляду не виявлено інших тілесних ушкоджень, які б підтвердили наслідки таких дій.

При цьому, отримання травми нібито 06.05.2016 року спростовано свідком ОСОБА_22 , яка була у складі бригади швидкої допомоги та повідомила суд, що скарги потерпілої були лише на тиск, будь-яких інших скарг, в тому числі з приводу отриманих травм ОСОБА_9 не було. При цьому, із заявою до поліції про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_9 звернулася лише 10.05.2016.

Будь-яких інших допустимих та належних доказів на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню прокурором не надано ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.

Додатково колегія суддів зазначає, що виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_9 , про які зазначено у висновках експерта (№ 2889 від 01.12.2014 року, №2178 від 03.11.2015 року, № 2040 від 05.10.2015 року, №1192 від 11.05.2016 року та №1189 від 10.05.2016 року) самі по собі свідчать лише про їх наявність, кількість, локалізацію і тяжкість спричинених потерпілій тілесних ушкоджень, але не свідчать про спричинення їх саме ОСОБА_8 за обставин встановлених в обвинувальному акті, а тому не можуть бути доказом винуватості ОСОБА_8 в заподіянні цих ушкоджень.

Що стосується протоколу слідчого експерименту від 15.12.2016 року, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_9 (т.1 а.с.145) та висновку експерта №821 від 21.04.2017 року (а.п.111 т.1), які були безпосередньо досліджені та оцінені судом першої інстанції як недопустимі докази, та на які посилається прокурор в поданій апеляційній скарзі на обґрунтування винуватості ОСОБА_8 по всім епізодам інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів зазначає наступне.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України (частина 1 статті 86 КПК).

Виходячи з положень ст. 86 КПК України, а також відповідно до ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, якщо вони отримані з порушенням порядку, встановленому КПК, або отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів.

Докази мають бути отримані тільки способами і засобами, які призначені для одержання певних доказів, у процесі отримання доказів мають бути дотримані вимоги закону, що визначають порядок проведення конкретних дій, їхню послідовність, склад учасників.

У контексті такого елементу допустимості доказів як належний процесуальний порядок отримання доказів, колегія суддів додатково звертає увагу, що метою встановлення та дотримання такого порядку є насамперед унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в ході збирання (отримання) доказів та забезпечення достовірності отриманих фактичних даних.

Згідно зі статтею 240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Важливою умовою проведення слідчого експерименту є його проведення в умовах, максимально наближених до тих, у яких у минулому відбувалася досліджувана дія чи подія. Тому, перш ніж проводити дослідницькі дії, необхідно відтворити (реконструювати) обстановку, у якій вони проводитимуться. Ступінь реконструкції залежить від характеру експерименту, обстановки, у якій він здійснюватиметься, від можливостей реконструювання. Недотримання цієї умови розцінюється як порушення вимог кримінального процесуального закону, що спричиняє втрату доказового значення одержаних даних.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку суду, суд першої інстанції надав оцінку вказаному доказу з урахуванням висновків об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладених у постанові від 14 вересня 2020 року (справа № 740/3597/17, провадження № 51-6070 кмо 19), щодо розмежування між показаннями та протоколом слідчого експерименту як окремими самостійними процесуальними джерелами доказів.

Зокрема, судом першої інстанції вірно встановлено, що обставини, які відображено потерпілою під час слідчого експерименту є показаннями, а не перевіркою й уточненням відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду, та вважає, що свідчення потерпілої ОСОБА_9 у відділі поліції про обставини спричинення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_8 , які мали місце за пред`явленим обвинуваченням 30.11.2014, 02.05.2015, 01.10.2015, 06.05.2016 є лише процесуально штучним способом закріплення таких показань, що не відповідає вимогам ст. 240 КПК України. Достовірність показань потерпілої ОСОБА_9 на можливість сприймати обставини події та факти в тих умовах, при яких відбулися події, належним чином не перевірені, оскільки слідчий експеримент в порушення вимог ст.240 КПК України, проведений, без моделювання умов, максимально наближених до тих, що існували на момент події, що є важливим для мети експерименту. Крім того, викликають обґрунтовані сумніви щодо залучення до проведення вказаної слідчої дії статиста, оскільки зі змісту протоколу слідчого експерименту слідує що жодних відомостей про нього як про учасника слідчої дії (ПІБ, місце проживання, роз`яснення прав і обов`язків) немає, як і відсутній його підпис у ньому.

Колегія суддів також враховує, що апеляційна скарга прокурора не містить жодних спростувань в частині встановленої в суді першої інстанції тієї обставини, що даний слідчий експеримент проводився по неіснуючому кримінальному провадженні № 0006797 від 30.11.2014 (т.1 а.с.145), в той час як вбачається з витягу ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_9 від 01.12.2014 внесено до ЄРДР 01.12.2014 за № 0006797.

Не надано таких спростувань прокурором і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 274 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України: якість доказів також береться до уваги, а також те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, будь-які сумніви щодо їхньої надійності й точності.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з тим, що наведені обставини у сукупності свідчать про недопустимість протоколу слідчого експерименту на підставі положень ч.1, п.1 ч.2 ст.87 КПК України, як такого, що складений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що зумовлює неспростовані сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути в суді апеляційної інстанції та в свою чергу вплинуло на справедливість судового розгляду в цілому.

Крім того, процедура отримання доказів у кримінальному провадженні, яка регламентована процесуальним законом, покликана забезпечити й достовірність відомостей, на основі яких приймається рішення у кримінальному провадженні.

На думку апеляційного суду, оцінка достовірності доказу має бути надана в сукупності з іншими доказами кримінального провадження.

Повертаючись до обставин кримінального провадження, апеляційним судом встановлено, що з усієї кількості досліджених доказів тільки показання потерпілої, слідчий експеримент за її участі можуть підтверджувати спричинення їй тілесних ушкоджень саме ОСОБА_8 .

В цій частині колегія суддів зауважує, що враховуючи, що слідчий експеримент від 15.12.16 року базується виключно на показаннях потерпілої ОСОБА_9 , при цьому, беручи до уваги показання потерпілої безпосередньо в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції критично, з чим повністю погодився суд апеляційної інстанції, відомості повідомлені нею під час проведення слідчого експерименту не можуть викликати довіру та викликають обґрунтовані сумніви щодо їх достовірності.

Цілком обґрунтовано в даному випадку судом також було застосовано концепцію «отруєного дерева» (або «ефект доміно»), яка знайшла своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема у справах «Гефген проти Німеччини» (Gafgen v. Germany), від 30.06.2008) та «Яременко проти України» (Yaremenko v. Ukraine), від 30.04.2015), згідно якої визнання одного доказу недопустимим має наслідком невизнання доказами всіх фактичних даних, одержаних на його підставі («отруєне дерево дає отруйні плоди»), тобто матеріали, отримані в результаті використання недопустимого матеріалу, самі є недопустимими як докази.

За таких обставин місцевий суд обґрунтовано визнав не допустимими дані, які містяться у висновку судово-медичного експерта № 821 від 21.04.2017 року, так як висновки експерта з приводу того, що виявлені тілесні ушкодження у потерпілої могли утворитися за обставин, на які вказала ОСОБА_9 в ході проведення слідчого експерименту, є похідними від даних, які містяться в протоколі слідчого експерименту, який судом першої інстанції визнаний недопустимим та недостовірним доказом, з чим погоджується колегія суддів.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Згідно з ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За змістом цієї норми процесуального закону учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й повинен зазначити, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити, та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

В той же час, із змісту поданої апеляційної скарги слідує, що прокурор порушує питання про надання іншої оцінки доказам даного провадження, проте не ставить питання про повторне дослідження цих доказів безпосередньо в суді апеляційної інстанції, а від свого клопотання про часткове дослідження ряду доказів прокурор відмовився в засідання апеляційного суду, хоча доведення винуватості по суті є справою сторони обвинувачення.

Будь-яких інших доказів на підтвердження вчинення обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень стороною обвинувачення не надано.

Відтак наведені в апеляційній скарзі прокурора мотиви незгоди з судовим рішенням не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не ставлять під сумнів їх законність і вмотивованість.

На думку апеляційного суду, за встановлених фактичних обставин провадження, виходячи із закріпленого в ст.63 Конституції України принципу презумпції невинуватості та вимог ст.370, ч.3 ст.373 КПК України про те, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим; обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд першої на підставі ч.1 ст.373 КПК України ухвалив законне та обґрунтоване рішення про невинуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125 , ч.2 ст. 125, ч. 1 ст.122, 128 КК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування судового рішення, постановленого у цьому кримінальному провадженні, апеляційний суд не встановив, а тому вважає, що в задоволенні апеляційної скарги прокурора слід відмовити.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м. Житомира від 15 грудня 2022 року, яким ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.125, ч.1 ст.122, 128 КК України, - без змін.

На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :