Дата документу 01.02.2024 Справа № 333/5166/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/446/24 Головуючий у 1-й інстанції - ОСОБА_1
Єдиний унікальний №333/5166/22Доповідач у 2-й інстанції - ОСОБА_2
Категорія - ч.4 ст.185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 27 жовтня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 25.08.2022 року приблизно о 15 год. 35 хв., перебуваючи у приміщенні торгівельного центру №2 «Епіцентр К» по вул.Оріхівське шосе, 27 у м.Запоріжжі, повторно, в умовах воєнного стану таємно викрав належне ТОВ «Епіцентр К» майно на загальну суму 313 гривень 09 копійок без урахування ПДВ, чим спричинив ТОВ «Епіцентр К» майнову шкоду на зазначену суму.

Крім того, 28.08.2022 року приблизно о 18 год. 40 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи у приміщенні торгівельного центру №2 «Епіцентр К» по вул.Оріхівське шосе, 27 у м.Запоріжжі, повторно, в умовах воєнного стану таємно викрав належне ТОВ «Епіцентр К» майно на загальну суму 307 гривень 21 копійка без урахування ПДВ, чим спричинив ТОВ «Епіцентр К» майнову шкоду на зазначену суму.

Крім того, 29.08.2022 року приблизно о 15 год. 35 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи у приміщенні торгівельного центру №2 «Епіцентр К» по вул.Оріхівське шосе, 27 у м.Запоріжжі, в умовах воєнного стану таємно викрав належне ТОВ «Епіцентр К» майно на загальну суму 297 гривень 61 копійка без урахування ПДВ, чим спричинив ТОВ «Епіцентр К» майнову шкоду на зазначену суму. Після чого ОСОБА_9 намагався покинути місце скоєння злочину, але був зупинений працівниками охорони зазначеного торгівельного центру, тим самим не довів свого злочинного умислу до кінця, з причин, які не залежали від його волі.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано

- за ч.4 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану;

- за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, під час якого особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення (злочину) до кінця, але кримінальне правопорушення (злочин) не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Йому призначено покарання

- за ч.4 ст.185 КК у виді 5 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК призначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням на нього передбачених ст.76 КК обов`язків.

Вирішено питання про цивільний позов, речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок змінити внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК із застосуванням положень ст.69 КК до 4 років 6 місяців позбавлення волі; за ч.4 ст.185 КК до 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням на нього передбачених ст.76 КК обов`язків.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначив, під час призначення покарання судом першої інстанції не достатньо враховано обставини, що значно знижують ступінь суспільної небезпеки вчинених обвинуваченим діянь, збіг тяжких сімейних обставин, активне сприяння розкриттю злочинів. ОСОБА_8 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліку у нарколога та психіатра. За таких обставин у районного суду було достатньо підстав для призначення обвинуваченому покарання за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК нижче від найнижчої межі. Крім того, остаточне покарання ОСОБА_8 призначено за ч.1 ст.70 КК з порушенням вимог закону України про кримінальну відповідальність шляхом поглинення рівнозначних покарань.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги поданої скарги та наполягала на її задоволенні; захисника, який при вирішенні питання покладався на розсуд суду; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Події кримінальних правопорушень, доведеність винуватості ОСОБА_10 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_11 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

В своїй апеляційній скарзі прокурор вимагав призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК із застосуванням ст.69 КК у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Колегія суддів погоджується з такими вимогами прокурора з огляду на наступне.

Так, положеннями ч.2 ст.50 КК встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Відповідно до положень ч.1 ст.69 КК на підставі та умовах, визначених у цій статті суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 раніше не судимий, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Крім того, обвинувачений повністю визнав свою вину. Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_10 , визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Жодних обставин, які би обтяжували покарання обвинуваченого, у даному провадженні не встановлено.

Зазначені обставини, на переконання колегії суддів, пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а тому у відповідності до положень ст.69 КК вони дають суду законні підстави для можливості призначення покарання за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції вказаної статті.

Таке покарання, на переконання колегії суддів, за своїм розміром буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 і попередження нових кримінальних правопорушень, справедливим та таким, що не суперечить ст.65 КК.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Зі змісту оскаржуваного вироку встановлено, що остаточне покарання обвинуваченому призначено за сукупністю кримінальних правопорушень. Суд першої інстанції, дотримуючись передбачених ч.1 ст.70 КК вимог, призначив покарання за кожний злочин окремо. Проте під час визначення остаточного покарання районним судом було фактично допущено поглинення рівнозначних покарань, що є недопустимим.

Відповідно до положень п.4 ч.1, ч.2 ст.409 КПК підставами для зміни вироку суду першої інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення поданої апеляційної скарги та зміни оскаржуваного вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 27 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_8 в цій справі в частині призначеного йому покарання змінити.

Призначити ОСОБА_8 покарання

- за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Покласти на ОСОБА_8 передбачені ст.76 КК України обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4