УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув в судовому засіданні в межах кримінального провадження № 0000155, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 грудня 2023 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає в АДРЕСА_1 ., раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.110, ч.2 ст.436-2 КК України

якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 02 лютого 2024 року.

відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обраного відносно обвинуваченої ОСОБА_6 .

Учасники судового провадження:

захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, який дозволить пройти курс лікування, в тому числі хірургічний, з послідуючою фізичною реабілітацією.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду обвинуваченій ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 02 лютого 2024 року.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що ухвала суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Стверджує, що при прийнятті рішення про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом не взято до уваги вимоги ст. 178 КПК України, а саме те, що на даний час стан здоров`я ОСОБА_6 значно погіршився.

Так, відповідно до консультативного висновку лікаря нейрохірурга від 29.11.2023 року, який провів огляд обвинуваченої в умовах медико-санітарної частини ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», ОСОБА_6 , з урахуванням характеру її захворювання, показано хірургічне лікування з послідуючою фізичною реабілітацією.

У обвинуваченої ОСОБА_6 протягом трьох місяців прогресує погіршення стану здоров`я, що без проведення хірургічного лікування може призвести до її інвалідності, а саме паралізації верхніх та нижніх кінцівок. Зазначені обставини свідчать про те, що на даний час, за станом здоров`я ОСОБА_6 не може утримуватися в умовах слідчого ізолятору, що є досить вагомою підставою для зміни обраного відносно неї запобіжного заходу на більш м`який.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідування за № 0000155 за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.110, ч.2 ст.436-2 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою на 60 днів, посилаючись на те, що на даний час не зменшилися ризики передбачені п.п.1,3 ч.1 ст..177 КПК України, а більш м`яка міра запобіжного заходу, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої та виконання нею своїх процесуальних обов`язків.

Також, в судовому засіданні захисником обвинуваченої - адвокактом ОСОБА_5 було заявлено клопотання про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш м`який, оскільки на даний час стан здоров`я ОСОБА_6 значно погіршився.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов до висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які послужили застосуванню до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченої під вартою, наразі не видається за можливе.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції дотримався вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, яка передбачає, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Матеріали провадження свідчать про те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.110, ч.2 ст.436-2 КК України, тобто їй пред`явлено обвинувачення у вчиненні нетяжкого та тяжкого кримінального правопорушення у період воєнного стану.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 05.09.2023 року обвинуваченій ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.10.2023 року строк дії обраного відносно обвинуваченої запобіжного заходу було продовжено на шістдесят днів.

Суд першої інстанції, врахувавши дані щодо особи обвинуваченої та ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_6 , дійшов правильного висновку про продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені при обранні обвинуваченій запобіжного заходу.

Так під час розгляду в суді першої інстанції прокурором вмотивовано доведено, що обвинувачена, усвідомлюючи, що у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованих злочинів, їй може бути призначено покарання до 8 років позбавлення волі, а її донька проживає у Республіці Польщі, може переховуватися від суду за межами України та на непідконтрольній на даний час Україні території. Крім того, обвинувачена може вживати заходи впливу на свідків, які є працівниками АТ "Миколаївобленерго" та її колишніми колегами, з метою зміни останніми показань та спотворення вже зібраних доказів. Вказаний ризик продовжує існувати з урахуванням засади кримінального провадження щодо безпосереднього дослідження судом показань учасників кримінального провадження, які суд отримує усно.

Апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції, що зазначені ризики продовжують існувати та їм неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою, і що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Враховуючи, що застосування запобіжних заходів має на меті забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, а до завершення строку дії попередньої ухвали щодо тримання обвинуваченої під вартою судовий розгляд не може бути завершений, за наявності ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням в даному випадку, значного суспільного інтересу, дан их про особу обвинуваченої, її антиукраїнську позицію та виправдування збройної агресії РФ проти України, вік, стан здоров`я, майновий стан, та інші обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у даному випадку застосування виняткового запобіжного заходу - тримання під вартою, є доцільним та достатнім для забезпечення завдань кримінального процесуального закону на даному етапі кримінального провадження.

Доводи сторони захисту, що за станом здоров`я на даний час ОСОБА_6 не може утримуватися в умовах слідчого ізолятору, не є слушними, оскільки наведені підстави не є достатніми для заміни обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в СІЗО організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Для цього в СІЗО створюється медична частина, яка є її структурним підрозділом.

Положеннями наказу Міністерства юстиції України № 460/5 від 18.03.2013 року «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012 року «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим. Вона включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги. У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я. Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі звернення особи, узятої під варту, до лікаря медичної частини СІЗО з проханням про допуск обраного лікаря-фахівця лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

В матеріалах провадження не міститься жодних медичних документів з приводу того, що обвинувачена ОСОБА_6 не може отримувати належне лікування в умовах утримання в СІЗО, вільно обирати лікаря чи бути направленою на лікування до обраного закладу охорони здоров`я в передбаченому законом порядку. Таких медичних документів не надано і апеляційному суду.

Посилання захисника, на консультаційний висновок лікаря нейрохірурга від 29.11.2023 року, відповідно до якого, лікарем було зазначено, що ОСОБА_6 показано хірургічне лікування з послідуючою фізичною реабілітацією, є неспроможними, оскільки даний висновок носить консультативний характер та не містить посилання на те, що ОСОБА_6 потребує екстреної госпіталізації до нейрохірургічного відділення КНП ММР "МЛШМД". Крім того, відповідно до медичної довідки, наданої завідувачем МММЧ Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях, станом на 27.10.2023 року, ОСОБА_6 отримує лікування, екстреної медичної допомоги не потребує.

Колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також характеру інкримінованих кримінальних правопорушень та особи обвинуваченої, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно обвинуваченої на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати.

Тому, суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 грудня 2023 року, стосовно ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: