Справа № 152/1555/23
Провадження №11-кп/801/279/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

та його захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Шаргородського районного суду Вінницької області від 12.01.2024 року, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 21.08.2023 за №0000675,

якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу та задоволено клопотання прокурора, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 11.03.2024, включно, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Шпиків Тульчинського району Вінницької області, українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

В провадженні Шаргородського районного суду Вінницької області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

У кримінальному провадженні здійснюється судовий розгляд по суті.

12.01.2024 року судове засідання відкладено на 28.02.2024 року у зв`язку із закінченням робочого часу та значним обсягом досліджуваних доказів; вирішено питання про виклик у наступне судове засідання свідків сторони захисту, клопотання про виклик яких задоволено судом у підготовчому засіданні.

Прокурор ОСОБА_8 у судовому засіданні 12.01.2024 року подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (а.с.79-82 т.2).

Клопотання мотивоване тим, що 29.09.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, а саме: у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, вчинених у стані алкогольного сп`яніння, що спричинили смерть потерпілого.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними стороною обвинувачення у кримінальному провадженні доказами, зокрема, протоколом огляду місця події, висновками експертиз, сукупністю інших доказів.

Слідчим суддею Вінницького міського суду Вінницької області 03.10.2023 року щодо підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою Шаргородського районного суду від 17.11.2023 року ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15.01.2024 року.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, що, на переконання прокурора, зумовлює необхідність продовження йому запобіжного заходу.

При цьому, прокурор у клопотанні зазначив, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які полягають у тому, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, прокурор вважав, що існує високий ступінь ризику того, що ОСОБА_6 під страхом ймовірної кримінальної відповідальності та загрози призначення йому в подальшому судом реальної міри покарання, переховуватиметься від суду. З огляду на те, що санкція інкримінованої ОСОБА_6 статті вчиненого злочину є такою, що спроможна в значній мірі обмежити його права й свободи, в тому числі право на свободу пересування, то думки останнього з приводу можливої ізоляції до установи виконання покарань закритого типу сприятимуть наявності ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім того, в обвинуваченого ОСОБА_6 відсутні міцні соціальні зв`язки за місцем проживання в с. Кам`яногірка Жмеринського району Вінницької області, тому прокурор вважає, що під загрозою застосування суворої міри покарання обвинувачений може в будь-який момент покинути місце свого проживання та здійснити спроби переховуватися від суду.

У зв`язку з тим, що показання свідків та висновки експертів мають ключове доказове значення під час встановлення винуватості особи у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, на переконання прокурора, ОСОБА_6 з метою ухилення від кримінальної відповідальності може здійснювати незаконний вплив на свідків та експертів у даному кримінальному провадженні, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, прокурор зауважив, що під час досудового розслідування було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 легковажно віднісся до вимоги п.2.9(а) ПДР України та усвідомлюючи, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушив правила безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, тим самим наражав оточуючих на небезпеку, керуючи автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Вказане, на думку прокурора, свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_6 легковажно ставиться до порушення ним Правил дорожнього руху, не робить для себе належних висновків та може вчинити інші кримінальні правопорушення, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Ураховуючи викладене, а також вимоги ст.5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особу обвинуваченого та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, прокурор вважав, що перебуваючи на волі ОСОБА_6 може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків, експертів, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню та переховуватися від суду.

Прокурор вважав, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_9 з огляду на наявні ризики.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 підтримав клопотання з наведених у ньому підстав, просив задовольнити у повному обсязі, враховуючи, що наявність ризиків зберігається впродовж тримання обвинуваченого під вартою з 03.10.2023 року. До того ж, прокурор вважав, що неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки кількість ризиків не зменшилася. З метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків слід продовжити запобіжний захід на 60 днів.

Потерпілий ОСОБА_10 та представник потерпілих адвокат ОСОБА_11 підтримали клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 заперечували щодо продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою.

Адвокат ОСОБА_7 послався на те, що у клопотанні прокурора відсутні обґрунтування необхідності продовження винятково найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_6 , а саме клопотання має ознаки формалізму, оскільки в ньому містяться посилання на ті самі обставини, на підставі яких обвинуваченому ОСОБА_6 було обрано та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою.

При цьому, адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні подав клопотання в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу, у якому просив змінити запобіжний захід обвинуваченому на цілодобовий домашній арешт, який здійснювати за фактичним місцем проживання останнього (а.с.83-85 т.2).

Клопотання мотивоване тим, що відсутні підстави для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , оскільки доказів наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України у клопотанні прокурора не зазначено та такі докази відсутні.

Ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі можливого призначення суворого покарання, це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У клопотанні захисник обвинуваченого просив врахувати, що вчинене кримінальне правопорушення є ненавмисним.

До того ж, у справі свідками є неповнолітні діти, з якими проведені слідчі експерименти, в ході яких ними надавалися показання, які не можуть бути змінені. Будь-яких доказів чинення тиску на потерпілих, які вже допитані в суді, чи свідків, прокурором не надано. ОСОБА_6 працює, має постійне місце проживання, його сім`я складається із дружини, з якою він проживає однією сім`єю.

ОСОБА_6 раніше не судимий, до кримінальної і адміністративної відповідальності не притягувався, правопорушення вчинив вперше, позитивно охарактеризований за місцем проживання і роботи, є пенсіонером та особою з третьою групою інвалідності довічно, отримує пенсію по інвалідності.

З початку війни, у лютому 2022 року ОСОБА_6 був призваний по мобілізації і проходив службу як солдат стрілецького взводу у в/ч НОМЕР_1 ; звільнений з військової служби по хворобі.

Як зазначається у свідоцтві про хворобу №1011, підставою для його звільнення зі служби з армії за непридатністю були скарги на головний біль, запаморочення, хиткість при ході, порушення пам`яті, сну, швидку втому, біль вздовж хребта.

Зважаючи на викладене, сторона захисту вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_6 може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні прокурора, а саме цілодобовий домашній арешт, який, відповідно до ч.ч.1, 2, 6 ст.181 КПК України, полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор ОСОБА_8 заперечив щодо задоволення клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_10 та представник потерпілих адвокат ОСОБА_11 заперечили щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 12 січня 2024 року клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 12.01.2024 року задоволено.

Застосований ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 03.10.2023 року та продовжений ухвалою Шаргородського районного суду від 17.11.2023 року запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено строком на шістдесят днів, починаючи з 12 січня 2024 року до 11 березня 2024 року включно.

Строк тримання під вартою ОСОБА_6 визначено рахувати з моменту його затримання з 03.10.2023 року.

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовлено.

У своїх висновках суд першої інстанції вказав, що тримання ОСОБА_6 під вартою не може обґрунтовуватися прокурором одним лише існуванням обґрунтованої підозри, оскільки цього вже не достатньо та обґрунтованість підозри констатована слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу.

При цьому, суд зважав на те, що прокурором здійснюється посилання на наявність ризиків, встановлених п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України.

Судом було враховано, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , є тяжким, згідно із класифікацією, передбаченою ст.12 КК України; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину від п`яти до десяти років позбавлення волі; здійснюється судовий розгляд справи по суті, допитані потерпілі, частково досліджені докази, проте, жоден свідок сторони обвинувачення не допитувався, оскільки відповідне клопотання прокурором не заявлено ні в ході підготовчого провадження, ні в ході судового розгляду справи по суті.

Також не допитані і свідки сторони захисту з огляду на те, що адвокат ОСОБА_7 просив викликати їх тільки після дослідження у судовому засіданні протоколів огляду місця події, протоколів слідчих експериментів, і таке клопотання сторони захисту задоволено судом.

Суд зауважив, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим, не є ризиком, передбаченим у ст.177 КПК України, тому не може бути самостійною підставою для продовження запобіжного заходу.

Суд враховував, що прокурором не надано жодного достовірного доказу щодо переховування обвинуваченого від органу досудового розслідування та перебування у розшуку під час досудового розслідування, однак зауважив, що в ході досудового розслідування щодо обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на підставі ухвали слідчого судді, в подальшому продовжено судом у підготовчому засіданні, що обмежило такі можливості обвинуваченого.

Серед свідків обвинувачення, як вказав прокурор ОСОБА_8 та не заперечили обвинувачений ОСОБА_6 і його захисник адвокат ОСОБА_7 , зазначено свідка ОСОБА_12 , котра є дружиною обвинуваченого.

Також судом було враховано й те, що відповідно до вимог КПК України суд досліджує докази та сприймає показання свідків безпосередньо під час судового розгляду кримінального провадження. Оскільки свідки не допитані, а цілодобовий домашній арешт адвокат ОСОБА_7 просить призначити за фактичним місцем проживання обвинуваченого, то вказане суд вважає, що є достатні підстави, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на недопитаних у суді свідків як сторони обвинувачення, в тому числі на свідка ОСОБА_12 , так і на свідків сторони захисту.

Відтак, суд вважав, що на теперішній час наявний ризик, передбачений п.3 ст.177 КПК України, зокрема, можливий незаконний вплив обвинуваченого на свідків, які не допитані в суді.

Отже, наявність вказаного ризику, який передбачений п.3 ст.177 КПК України, є підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу.

Тяжкість покарання в сукупності із ризиком незаконного впливу на свідків, на переконання суду, свідчить про наявність суспільної небезпечності обвинуваченого, наявна небезпека ухилення його від правосуддя, тобто існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому, небезпеку переховування обвинуваченого від правосуддя суд оцінював не лише, виходячи із тяжкості покарання, а враховував і ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Також з огляду на те, що, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_6 інкримінується вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, то суд вважав, що існує ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення, будучи в стані алкогольного сп`яніння, тобто суд вважає, що наявний ризик, передбачений п.5 ст.177 КПК України.

Враховуючи, що судове провадження не завершене до спливу строків дії запобіжного заходу, обраного обвинуваченому, суд вважав, що клопотання прокурора слід задовольнити, оскільки судове засідання призначено на 28 лютого 2024 року, тоді як строк тримання під вартою закінчується 15 січня 2024 року, а ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, залишилися.

Наявність вказаних ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, виправдовує продовжуване тримання обвинуваченого під вартою, зокрема, у зв`язку із чим суд вважав, що відсутні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, про що зазначив у клопотанні та своїй промові адвокат ОСОБА_7 .

Підстав для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу на більш м`який цілодобовий домашній арешт, про що просили суд обвинувачений та його захисник, суд не вбачав з наведених в судовому рішенні підстав.

Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, не встановлено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В поданій апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Шаргородського районного суду Вінницької області від 12.01.2024 та постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово по місцю проживання.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржувана ухвала в частині продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою ухвалена судом без обґрунтування підстав та без наведення доводів того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Судом не було взято до уваги обставини, які спростовують наведені в оскаржуваному судовому рішенні ризики, а саме те, що підозрюваний має постійне місце проживання і роботи, після ДТП не залишав місце події, не тікав і не проявляв таких намірів хоча і перебував у безлюдному місці серед поля, по місцю проживання та роботи характеризується виключно позитивно, раніше не судимий, одружений, являється інвалідом 3 групи.

Також звернув увагу суду на те, що правопорушення вчинене ОСОБА_6 є ненавмисним, а тому твердження суду про намір обвинуваченого вчиняти у майбутньому навмисні правопорушення, є неправдоподібним. За час досудового розслідування ОСОБА_6 завжди з`являвся на виклики слідчого, надавав правдиві показання під час допиту, під час проведення слідчих експериментів. Вважає, що відсутній ризик впливу на свідків, так як свідками є діти, яким по 15 років, які проживають під наглядом своїх батьків, будь-яких доказів впливу на свідків стороною обвинувачення не надано, також був звільнений з військової служби за непридатністю, по хворобі, були скарги на головний біль, запаморочення, хиткість при ходьбі, порушення пам`яті, сну та потребує періодичного лікування як амбулаторно, так і в умовах стаціонару.

За таких обставин сторона захисту вважає, що ухвала в частині продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою підлягає скасуванню.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу захисника в повному обсязі та просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, пояснення самого обвинуваченого та його захисника, заперечення прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

Так, з виділених матеріалів судового провадження за №152/1555/23 вбачається, що в провадженні Шаргородського районного суду Вінницької області перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 03.10.2023 відносно ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у подальшому неодноразово продовжувався у тому числі Шаргородським районним судом Вінницької області, востаннє 12.01.2024 року в ході судового розгляду.

Так, за частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу Шаргородського районного суду Вінницької області від 12 січня 2024 року апеляційним судом встановлено, що висновки суду відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд апеляційної інстанції також погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1,3,5 частини 1 статті 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення апеляційний суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_6 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинене кримінальне правопорушення, може вдатися до відповідних дій. А з урахуванням фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_6 тяжкого злочину, скоєного в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, на думку суду апеляційної інстанції у даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Правилами дорожнього руху України регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватись усі його учасники.Своїми діями ОСОБА_6 показав свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки, проявив самовпевненість у безкарності за свої вчинки.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про відсутність ризику впливу обвинуваченим на неповнолітніх свідків, то апеляційний суд враховує, що всі свідки на даний час судом не допитані, а тому ризик такого впливу зберігається до дослідження їх показань безпосередньо судом під час судового розгляду, оскільки вказане дає підстави обґрунтовано припускати про наявність можливості незаконного впливу на вказаних свідків через їх батьків зі сторони зацікавленої особи, яким є обвинувачений, з метою формування певної позиції шляхом викривлення їх показань чи надання останніми неправдивих показань.

За таких обставин, жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому суд першої інстанції обґрунтовано продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи захисника щодо відсутності та недоведеності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Апеляційний суд ставиться критично до тверджень захисника щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження свідчать про протилежне.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що на час проведення апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, що існували на час обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не втратили свою актуальність, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи. При цьому, матеріали судового провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та в судове засідання апеляційного суду надані не були.

З урахуванням викладеного, безпідставним є доводи захисника про можливість зміни обвинуваченому запобіжного заходу та призначення альтернативного запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, у виді цілодобового домашнього арешту.

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії» зазначив, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст.5 п.1 п.п.с) Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про наявність в ОСОБА_6 потреби періодичного амбулаторного та стаціонарного лікування, у зв`язку з незадовільним станом здоров`я, апеляційний суд вважає, що вказане на даний час не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги, так як матеріали провадження не містять відповідних висновків та в судове засідання апеляційного суду надані захисником не були.

Відповідно до Закону України "Про попереднє ув`язнення" у разі необхідності, особам, яким обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в установі попереднього ув`язнення надається уся необхідна медична допомога та можливість додаткових відповідних обстежень проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Окрім цього, відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України 10 лютого 2012 року № 239/5/104, керівництво СІЗО (ІТТ) забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність в обвинуваченого дружини, постійного місця проживання і роботи, позитивної характеристики за місцем проживання та роботи, який є особою раніше не судимою, наявність третьої групи інвалідності, відсутність намірів здійснювати тиск на свідків, уникати та переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що вказане не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлений судом ризики.

Колегія суддів переконана, що продовження щодо ОСОБА_6 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Також колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочину у якому він обвинувачується додатково свідчить про правильність висновків суду, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі цілодобового домашнього арешту є ускладненим.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого продовжують існувати у вказаному кримінальному провадженні на даний час та не має карального характеру, а його метою є саме забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, для того щоб суд зміг виконати завдання передбачені ст.2 КПК України.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції щодо вживання всіх заходів для недопущення затягування розгляду вказаного кримінального провадження, розглянути справу у розумні строки та постановити відповідне законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Також порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги захисника викладених в ній висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шаргородського районного суду Вінницької області від 12.01.2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст.286-1 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3