Справа № 147/1221/23
Провадження № 1-кп/147/102/23
В И Р О К

іменем України

09 жовтня 2023 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000134 від 05.07.2023, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, працюючого котлочистильником у ТОВ «ВЕНДС-ТРЕЙД», з середньою освітою, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», будучи військовозобов`язаним, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії №122л/1753 від 15.06.2023, на виконання Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 підлягає призову на військову службу за мобілізацією.

15.06.2023 ОСОБА_4 під особистий підпис отримав повістку на відправку з вимогою з`явитися 18.06.2023 о 18.00 год. до збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , для відправки до військової частини 19.06.2023 о 05.00 год.

Діючи всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого протиправного діяння, маючи для цього можливість та не маючи права на відстрочку від призову за мобілізацією, з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, без поважних на те причин, ОСОБА_4 переховувався за адресою: АДРЕСА_3 , внаслідок чого умисно не з`явився 18.06.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , чим порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації та умисно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ст. 336 КК України, тобто ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

04 вересня 2023 року у цьому кримінальному провадженні між начальником Тростянецького відділу Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.

За умовами угоди про визнання винуватості підозрюваний ОСОБА_4 зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України у судовому провадженні та сприяти встановленню обставин, що мають значення для даного кримінального провадження без умов щодо співпраці у викритті інших осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення. В угоді про визнання винуватості прокурор та обвинувачений погоджуються на призначення ОСОБА_4 покарання за ст. 336 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки. З огляду на особисті дані ОСОБА_4 , обставини, що пом`якшують його покарання, враховуючи тяжкість вчиненого ним злочину, сторони погодились на застосування до ОСОБА_4 норм ст. 75, 76 КК України, тобто на підставі ст.75 КК України, ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням на строк, визначений судом, із покладанням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Також, в угоді передбачені наслідки її укладання, затвердження та невиконання, які роз`яснені сторонам кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні підтримала затвердження угоди про визнання винуватості, зазначивши, що вона відповідає вимогам закону.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримавши угоду про визнання винуватості, повністю визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, жалкував про вчинене правопорушення, що йому інкримінується, погодився на призначення узгодженого покарання та пояснив, що він повністю розуміє свої права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження даної угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, вид покарання, а також наслідки затвердження угоди.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в засіданні наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості та наголосив, що угода відповідає вимогам КПК України, а укладення угоди є добровільним зі сторони обвинуваченого.

Розглядаючи питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.314 КПК України суд у підготовчому судовому засіданні має право прийняти рішення про затвердження угоди.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений громадянин ОСОБА_4 визнав себе винуватим, є нетяжким злочином, внаслідок якого шкода завдана лише інтересам держави.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 4 ст.474 КПК України, і укладена сторонами угода - є добровільною, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Крім цього, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, зокрема, вимогам статей 52, 63 КК України та інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, та при цьому обвинувачений ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженого покарання.

На підставі повного визнання своєї вини обвинуваченим та матеріалів досудового слідства, об`єктивність та повнота яких учасниками судового розгляду не оспорюється, суд вважає повністю доведеним факт скоєння кримінального правопорушенння та вину обвинуваченого у його вчиненні.

Виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 .

Відповідно до частини 1 статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Статтею 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним, віднесений до категорії нетяжких злочинів.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання відповідно до ст.ст.473, 476 КПК України, які роз`яснені обвинуваченому.

Узгоджені сторонами вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, відповідають загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України.

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

У судовому засіданні встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, обвинувачений відмовився від здійснення права на судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого її обвинувачують, з урахуванням того, що ОСОБА_4 вчинив нетяжкий злочин, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не має на утриманні малолітніх дітей, щиро розкаюється в скоєному, угода, укладена між прокурором та підозрованим за участю захисника, відповідає вимогам цього Кодексу та закону і ухваленні вироку, тому суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому покарання, передбачене в угоді.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, судом, з урахуванням приписів ч.1 ст.66 КК України, визнано щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого судом, з урахуванням приписів ч.1 ст.67 КК України, не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи наявність визнаних судом обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, способу його вчинення, мети та мотивів вказаного діяння, а також особи винного, того що обвинувачений беззастережно визнав себе винним в інкримінованому злочині, розкаюється у вчиненому, суд переконаний, що відносно обвинуваченого ОСОБА_4 можливо застосувати покарання у виді позбавлення волі на строк мінімальної межі санкції ст.336 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на викладене, суд переконаний, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та його перевиховання можливе без відбування покарання, а тому останнього необхідно звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком при цьому покласти на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України.

Ухвалюючи таке рішення суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Вважаю за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, і на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Суд наголошує, що згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 суд вказав, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь - якого кримінального обвинувачення».

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, на переконання суду, захід примусу визначений судом, є адекватним характеру вчинених дій та даним про особу винного, та зможе забезпечити виконання завдань кримінального судочинства, слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України, та буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Потерпілі у кримінальному провадженні відсутні.

Кримінальним правопорушенням майнову шкоду не заподіяно. Цивільний позов не заявлено.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Необхідності застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого до набрання цим вироком законної сили суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись статтей 314, 368, 370, 373, 374, 394, 474, 475 КПК України, статтей 1, 12, 50, 65-67, частини 1 статті 263 КК України, суд

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 04 вересня 2023 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, укладену між начальником Тростянецького відділу Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді трьох років позбавлення волі з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок перебігу іспитового строку ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Вінницького апеляційного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1