КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/6648/2023 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12.09.2023 року задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на майно та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме на:

- легковий автомобіль «Honda Legend», білого кольору, 2000 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , ключі запалювання та свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_3 , із забороною користування, відчуження та розпорядження.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12.08.2023 року.

Апелянт зазначає, що слідчий суддя при постановлені ухвали не врахував, що сторона обвинувачення не вказала і не навела жодного доказу, який би свідчить про те, що автомобіль «Honda Legend», білого кольору, 2000 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 ,VIN: НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_6 , ключі запалювання та свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_3 , являється майном яке здобуте в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Вказує, що до клопотання не додано доказів, які містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, що вказували б на те, що ОСОБА_6 причетний до кримінальних правопорушень, повідомлено про підозру у вчиненні яких іншим особам. Крім того, під час обшуку в автомобілі нічого не знайдено та нічого не вилучено. ОСОБА_6 пояснив, що автомобіль придбаний за кошти його сина, який служить у ЗСУ ОСОБА_9 .

Автор апеляційної скарги звертає увагу суду, що за відсутності будь-якої підозри у ОСОБА_6 є очевидним неспіврозмірність обмеження права власності третьої особи завданням кримінального провадження та наслідки арешту такого майна нічим не причетної особи є грубим порушенням її прав та свобод.

В судове засідання прокурор, власник майна чи його представник не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату та час призначеного судового розгляду. Представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 надіслала клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги, однак ніяких доводів та доказів щодо неможливості прибути в судове засідання апелянт до клопотання не долучила, водночас адвокат ОСОБА_7 вже повторно не з`являється в суд апеляційної інстанції для розгляду поданої нею апеляційної скарги.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана бути зацікавленою провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності апелянта та прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000975 від 03.10.2022 року за підозрою ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 255; ч. 2 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 307; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307; ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України та ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 307; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, а також за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 306, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.

Так, ОСОБА_10 діючи умисно, з корисливих мотивів, обравши вчинення злочинів у сфері незаконного обігу психотропних речовин, як спосіб отримання стабільного незаконного прибутку, у невстановлений проміжок часу, але не пізніше серпня 2022 року, маючи достатній досвід та авторитет серед осіб, які схильні до вчинення вказаних видів злочинів, а також лідерські якості, вирішив створити стійке об`єднання - злочинну організацію з метою вчинення особливо тяжких злочинів, які полягали у незаконному виготовленні, зберіганні, перевезенні та пересилання з метою збуту, а також незаконному збуті психотропних речовин, обіг яких обмежено - «амфетамін» та особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - «PVP» в особливо великих розмірах на території України.

Так, ОСОБА_10 як лідер, організатор залучив до вищевказаної протиправної діяльності ОСОБА_12 , на якого покладена роль відправника психотропних речовин через поштового оператора ТОВ «Нова Пошта», ОСОБА_11 який створює ТТН у електронному кабінеті додатку «Нова Пошта», передає вказівки ОСОБА_10 до ОСОБА_12 з приводу відправок психотропних речовин та контролює діяльність останнього.

З проведених заходів також встановлена причетність до вказаних злочинів ОСОБА_13 , який відповідальний за фасування психотропних речовин, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 які відповідальні за виготовлення психотропних речовин за місцем проживання.

Відповідно до проведених НСРД ОСОБА_10 безпосередньо здійснює управління діяльністю організації та керує учасниками, а саме ОСОБА_11 якому повідомляє адресата та вид психотропної речовини, яку необхідно відправити, та ОСОБА_12 , якому ОСОБА_10 ретранслює вказівки через ОСОБА_11 , або напряму.

При цьому ОСОБА_10 розподіляє між учасниками організації грошові кошти, отримані від збуту психотропної речовини, як особисто, так і за допомогою переказу на банківські картки (переказ здійснюється через банківську картку дружини останнього - ОСОБА_16 ).

Під час розслідування зазначено, що вказана організація має високий рівень організованості які визначені ОСОБА_10 .

Вказана організація спеціалізується на виробництві психотропних речовин, таких як «амфетамін», обіг якого обмежено та «PVP» - особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено.

Виробництво вказаних психотропних речовин здійснюється за різними адресами, на які, з метою перевірки періодично навідується ОСОБА_10 , що встановлено проведеними НСРД.

Разом із цим, в ході проведення досудового розслідування у різній мірі причетні наступні особи:

1) ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - дружина ОСОБА_10 , яка надає чоловіку свої банківські картки, на які поступають грошові кошти від продажу психотропних речовин;

2) ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - особа, яка відповідальна за зберігання психотропних речовин;

3) ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - роздрібний збувальник психотропних речовин на території Фастівського району, Київської області;

4) ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - здійснює допомогу ОСОБА_11 та ОСОБА_20 щодо перевезення та пакування психотропних речовин для їх подальшого збуту;

5) ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - відповідальний за здійснення виводу грошових коштів, отриманих внаслідок збуту психотропних речовин;

6) ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - особа яка, здійснює підбору осіб для участі злочинної організації;

7) ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - роздрібний збувальник психотропних речовин на території Фастівського району, Київської області;

8) ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_8 - імовірно, особа, яка здійснює виготовлення психотропної речовини;

9) ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_9 - особа, яка відповідальна за зберігання психотропних речовин за місцем проживання;

10) ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_10 - особа, яка здійснює виготовлення психотропної речовини;

11) ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_11 - особа яка здійснює виготовлення та зберігання психотропної речовини за місцем проживання;

12) ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - здійснює вирощування особливо небезпечного наркотичного засобу - канабіс, за місцем проживання;

13) ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_12 - особа, яка залучена до незаконного перевезення психотропних речовин;

14) ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - роздрібний збувальник психотропних речовин;

15) ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_13 - особа, яка залучена до незаконного перевезення психотропних речовин;

16) ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_14 - надає приміщення, яке використовується для зберігання психотропних речовин.

17.08.2023 року в автомобілі «Honda Legend», білого кольору, 2000 р.в., д.н.з. НОМЕР_4 , VIN: НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_6 , відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва № 757/34398/23-к проведено обшук.

За результатами проведення вказаного обшуку виявлено та вилучено легковий автомобіль «Honda Legend», білого кольору, 2000 р.в., д.н.з. НОМЕР_4 , VIN: НОМЕР_2 ключі запалювання та свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_5 .

17.08.2023 року постановою слідчого, вищевказаний вилучений автомобіль визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки містить відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення та являється майном яке здобуте в результаті його вчинення.

23.08.2023 року (клопотання датоване 18.08.2023 року) прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся з клопотанням до Печерського районного суду міста Києва про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, у вигляді заборони користування, відчуження та розпорядження, а саме: легковий автомобіль «Honda Legend», білого кольору, 2000 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , ключі запалювання та свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_3 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12.09.2023 року зазначене клопотання прокурора задоволено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання прокурора про накладення арешту на вищевказаний автомобіль, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на вищевказаний легковий автомобіль, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав накладення арешту на майно.

Прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження висновку про відповідність майна ознакам речових доказів.

Як вбачається зі змісту клопотання, прокурор зазначив обставини вчинення кримінальних правопорушень та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, всупереч доводам представника.

Вищевказане майно в рамках досудового розслідування може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вказана позиція сторони обвинувачення логічно узгоджується з фактичними обставинами кримінального провадження та попередньою кваліфікацією вчиненого кримінально-протиправного діяння.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України. Вказане в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

Слід зазначити, що у даному провадженні арешт майна накладено з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, що по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

А тому доводи автора апеляційної скарги про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, не є переконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу представника, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на майно та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме на:

- легковий автомобіль «Honda Legend», білого кольору, 2000 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , ключі запалювання та свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_3 , із забороною користування, відчуження та розпорядження, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4