справа № 361/4287/18
провадження № 1-кс/361/1507/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2023 м. Бровари

Слідчий суддя Броварський міськрайонний суд Київської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні клопотання про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000760 від 09.04.2015, -

ВСТАНОВИВ:

19.09.2023 ОСОБА_5 звернулась до слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000760 від 09.04.2015.

Клопотання обґрунтоване наступним.

Слідчим суддею Броварського міськрайонного суду Київської області ЗО червня 2023 року постановлено ухвалу, якою накладений арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами :04:007:1354 площею 0,0652га, :04:007:1725 площею 0.0697га. :04:007:1726 площею 0,0765га, :04:007:1755 площею 0.0632га (далі по тексту земельні ділянки), для індивідуального садівництва за адресою: Київська область. Бориспільський район, Гнідинська сільська рада, Садівниче товариство «Обслуговуючий кооператив «Стадне», які належать ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Про розгляд у суді справи про накладення арешту на належні скаржнику земельні ділянки не було відомо.

Статтею 174 КПК України передбачено, що власник майна, який не був присутнім при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

У своєму клопотанні скаржник зазначає, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника майна, якщо він доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку з кадастровим номером :04:007:1354 площею 0,0652 га підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 17.01.2019, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 і зареєстрованим у реєстрі за № 57 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.01.2019 № 153003023.

Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:007:1 726 площею 0,0765 га підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 17.01.2019, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 і зареєстрованим у реєстрі за № 59 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.01.2019 № 153007498.

Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:007:1 755 площею 0,0632 га підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки під 17.01.2019, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 і зареєстрованим у реєстрі за № 60 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.01.2019 № 153009592.

Однак, заявник звертає увагу на те, що в ухвалі про накладення арешту не викладено підстав для накладення арешту, окрім як притаманність земельній ділянці ознак речового доказу, не зрозуміло у чому ж співрозмірність, розумність та виключність накладення арешту, так як таке втручання, яке створює мені як власнику надмірний тягар відповідальності за дії інших осіб, може виправдовувати чиї-небудь інтереси.

Прокурором не доведено, що накладенням арешту на земельні ділянки, які є власністю юридичної особи, буде виконане завдання у кримінальному провадженні. Зокрема, що це буде сприяти встановленню обставин вчинення злочинів та осіб, причетних до самовільного зайняття земельних ділянок; забруднення та псування земель речовинами, відходами чи іншими матеріалами, шкідливими для життя, здоров`я людей та зловживання владою або службовим становищем.

Слідчим суддею не враховані обставини, які спростовують розумність та співрозмірність обмеження моїх прав власника завданням кримінального провадження.

Так поза судовим контролем слідчого судді залишилося те, що кримінальне провадження № 0000760 порушене ще 09.04.2015 і на час накладання арешту на земельні ділянки перебуває у провадженні слідства більше 8 років.

Право власності набуте скаржником на земельні ділянки у 2019 році. Починаючи з того часу мною вона відкрито і безперервно використовувала земельні ділянки. За цей час не вживалося жодних дій до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження земельних ділянок тощо.

Власність на земельні ділянки набута у спосіб, визначений законодавством. Порядок, спосіб та підстави одержання мною земельних ділянок у власність органом досудового розслідування за достатньо великий проміжок часу не з`ясовувався: мене не допитували у цьому кримінальному провадженні.

Жодна особа за час досудового розслідування не пред`явила до ОСОБА_5 будь-якої вимоги щодо незаконності отримання у власність земельні ділянки.

Враховуючи вищевикладене, в судовому засіданні захисник ОСОБА_5 просив слідчого суддю скасувати арешт, накладений на земельні ділянки, що належить заявнику на праві власності.

В судовому засіданні прокурор просив суд відмовити в задоволенні заявленого клопотання.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Статтею 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України).

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. (ч. 3 ст. 132 КПК України).

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Як вказує прокурор в судовому засіданні, на теперішній час тривають слідчі дії, фактично мета заходу забезпечення кримінального провадження в повному обсязі не досягнута, підозра не пред`явлена, проте в матеріалах кримінального провадження достатньо даних для встановлення істини в кримінальному провадженні.

Аналізуючи матеріали провадження слідчий суддя приходить до висновку, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на данній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити достатність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Поряд з цим слідчий суддя зауважує, що накладений арешт на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власник обмежується у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, а тому відповідні обмеження є розумними і співмірними, з огляду на завдання кримінального провадження та, з урахуванням досліджених обставин в цьому кримінальному провадженні, потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи з метою виконання завдань кримінального провадження.

Посилання ж сторони захисту на розгляд клопотань про арешт майна без повідомлення та без участі власника майна, як на одну з підстав можливого скасування арешту майна, не заслуговують на увагу, оскільки ч. 2 ст. 172 КПК України визначає таку можливість, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна. В той же час варто враховувати, що в даному кримінальному провадженні досліджуються обставини відчуження земель державної власності, що на даний час перебувають у володінні фізичних та юридичних осіб, предметом кримінального правопорушення є саме зазначені земельні ділянки, за такого слідчим суддею обґрунтовано прийнято рішення про здійснення розгляду клопотання в закритому судовому засіданні та без виклику власників майна, з метою забезпечення мети арешту.

Керуючись ст.ст. 170, 171-174, 309, 372, КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання про скасування арешту майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 06.12.2023.

Слідчий суддя ОСОБА_8