Номер провадження: 11-кп/813/353/24
Справа № 947/7180/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 на вирок Київського районного суду м.Одеси від 03 квітня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000306 від 17 лютого 2022 року відносно

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Гола Пристань Херсонської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працює на посаді лікаря КНП «МКЛ №5» ОМР, є особою з інвалідністю 2-ї групи, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2023 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України та із застосуванням ч.1 ст.69 КК України йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) грн. 00 коп., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Вирішено питання з цивільним позовом прокурора, процесуальними витратами та із заходами забезпечення кримінального провадження.

Оскарженим вироком встановлено, що 16 лютого 2022 року, приблизно о 18 годині 40 хвилин, в темний час доби, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, при ввімкненому міському електроосвітленні, керуючи технічно справним автомобілем марки «Сhevrolet-Aveo» д.н.з. НОМЕР_1 , по горизонтальній прямій ділянці асфальтобетонного покриття проїзної частини проспекту Небесної Сотні, здійснював рух від вул.Левітана в напрямку проспекту Академіка Глушка в місті Одеса.

Наближаючись до регульованого пішохідного переходу, розташованого поблизу будинку №4В/5 по проспекту Небесної Сотні, на світлофорі якого був ввімкнений зелений сигнал, що дозволяє рух пішоходів та заборонений - червоний сигнал, що забороняє рух транспортних засобів, водій ОСОБА_8 , своєчасно не зменшив швидкість, не зупинився на заборонений сигнал світлофору перед дорожньою розміткою 1.12 ПДР України (стоп-лінія), та продовживши рух, виїхав на пішохідний перехід, позначений дорожнім знаком 5.38.1 і 5.38.2 ПДР України, а також дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України, де допустив наїзд передньою частиною свого автомобіля на малолітнього пішохода ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїзну частину дороги зліва-направо по напрямку руху автомобіля по вказаному пішохідному переходу на свій зелений сигнал світлофору.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до висновку судово-медичної експертизи, потерпілій ОСОБА_11 , спричинені наступні тілесні ушкодження: переломи верхньої та нижньої гілок лівої лонної кістки, черепно-мозкова травма в формі струсу головного мозку, гематоми та садна голови, забій грудної клітки та живота, множинні садна тулуба та кінцівок, які спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм, згідно п.п. 2.2.2 та та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи, водій автомобіля марки «Сhevrolet-Aveo» ОСОБА_8 , виконуючи вимоги п. 8.7.3 (е), п. 8.10 Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти настанню даної події.

Дії водія автомобіля «Сhevrolet-Aveo» ОСОБА_8 , які не відповідали вимогам п. 8.7.3 (е), п. 8.10 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з ДТП.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286-1 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції прокурор Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.286-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що обираючи ОСОБА_8 вид та розмір покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, грубе порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху в стані алкогольного сп`яніння, обставини його вчинення, наслідки для потерпілої та призначив обвинуваченому занадто м`яке покарання.

Прокурор вважає, що у даному кримінальному провадженні були відсутні підстави для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України.

При цьому, суд першої інстанції взагалі не мотивував призначення ОСОБА_8 додаткового покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Правові позиції учасників апеляційного розгляду

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 , підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили апеляційний суд залишити вирок без змін.

Законний представник потерпілого ОСОБА_9 заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та зазначив про відсутність претензій до обвинуваченого, який повністю відшкодував завдану шкоду.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

Так, оскарженим вироком ОСОБА_8 призначено основне покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) грн. 00 коп., та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 основного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а отже неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке потягло за собою призначення надто м`якого покарання.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За результатами апеляційного розгляду, апеляційний суд приходить до висновку про те, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог статей 50, 65 КК України, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, у зв`язку з чим, обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Відповідно до ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Колегія суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 15 березня 2018 року №442/1887/16-к зробила висновок, що виходячи зі змісту ст.69 КК України, призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише в тому випадку, коли встановлені у справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Колегія суддів третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 03 лютого 2021 року №629/2739/18 зауважила про те, що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Відповідно до положень ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, відноситься до нетяжкого злочину.

Як убачається зі змісту оскарженого вироку, суд першої інстанції визнав обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 : щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення є необережним нетяжким злочином, тобто обвинувачений не мав конкретних мотивів чи умислу на його вчинення,

Крім того, суд першої інстанції врахував відомості про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, працює лікарем-кардіологом, є особою з інвалідністю 2-ї групи, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки.

Також, суд першої інстанції прийняв до уваги позицію представника потерпілої, який повідомив суд про те, що обвинувачений добровільно відшкодував завдану шкоду і він не має не до нього жодних претензій та просив суд не призначати обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі.

Разом з тим, судом першої інстанції було враховано поведінку обвинуваченого під час вчинення злочину та після його вчинення, а саме те, що останній не мав намір ухилятися від відповідальності, відшкодував завдану його діями шкоду, у теперішній час продовжує надавати допомогу потерпілій.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 встановлені не були.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 визнав свою вину та висловив жаль з приводу вчиненого.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що встановлені судом першої інстанції у даному кримінальному проваджені обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, за своєю суттю та соціальної вагомістю є тими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, за відсутності обставин, які обтяжують покарання, відсутності претензій у представника потерпілого та інших обставин, які позитивно характеризують обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку апеляційного суду, обґрунтованим є застосування положень статті 69 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 основного покарання, у більш м`якому виді, не зазначеному в санкції ч.1 ст.286-1 КК України.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що призначене ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) грн. 00 коп., буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність призначеного ОСОБА_8 додаткового покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, апеляційний суд визнає обґрунтованими, з таких підстав.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 15 лютого 2022 року у справі № 699/434/19 зазначив про те, що ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст.414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Так, оскарженим вироком ОСОБА_8 призначено додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Між тим, санкціє ч.1 ст.286-1 КК України, передбачено додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк від 3 до 5 років.

Однак, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 додаткове покарання у розмірі нижче від найнижчої межі, взагалі не обґрунтував своє рішення у цій частині, не навів мотивів призначення ОСОБА_8 додаткового покарання із застосуванням положень ст.69 КК України.

Дослідивши оскаржений вирок, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, не врахував характер та мотиви допущених обвинуваченим ОСОБА_8 порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що дії ОСОБА_8 були направлені на грубе порушення правил безпеки дорожнього руху з використанням джерела підвищеної небезпеки - автомобіля.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не враховано належним чином ті обставини, що ОСОБА_8 хоч і вчинив кримінальне правопорушення за необережності, однак з проявом злочинної самовпевненості, оскільки останній керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, що також мало вплив на швидкість його реакції, чим проявив байдуже ставлення до життя, здоров`я та безпеки людини, що згідно Конституції України є найвищими соціальними цінностями.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_8 мав об`єктивну і реальну можливість припинення загрози безпеці дорожнього руху, створеної власними необережними діями, та недопущення дорожньо-транспортної події, за відсутності перешкод будь-якого характеру.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у розмірі нижче нижчої межі, передбаченої санкцією ч.1 ст.286-1 КК України, за встановлених обставин не зможе забезпечити реалізацію цілей покарання та негативно вплине на сприйняття суспільством необхідності дотримуватися Правил дорожнього руху.

Сукупність цих обставин свідчить про те, що розмір призначеного ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік очевидно не сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху як обвинуваченим, так й іншими особами.

Враховуючи викладене апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 додаткове покарання за ч.1 ст.286-1 КК України, не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та є явно несправедливим через м`якість.

Згідно з п.3) ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Частиною 2 ст.409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 420 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції і ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції є необхідність застосування більш суворого покарання.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового вироку, яким необхідно призначити обвинуваченому ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.286-1 КК України, що на думку апеляційного суду буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 420, 532, 615 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 - частково задовольнити.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2023 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України - скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.1 ст.286-1 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) грн. 00 коп., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

В іншій частині оскаржений вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4