Номер провадження: 11-сс/813/56/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7 ,

представника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01.12.2023 про відмову у накладенні арешту на майно у кримінальному провадженні №0000244, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.02.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, 5 ст. 190, ч. 1, 2 ст. 255 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01.12.2023 у кримінальному провадженні №0000244, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.02.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, 5 ст. 190, ч. 1, 2 ст. 255 КК України відмовлено у задоволені клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно.

Рішення слідчого судді обґрунтоване тим, що прокурором не доведено, що автомобіль марки «Ford Fusion», д.н.з. « НОМЕР_1 » ідентифікаційний номер НОМЕР_2 є засобом вчинення кримінального правопорушення у провадженні №0000244 від 15.02.2023 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3, 5 ст. 190, ч. 1, 2 ст. 255 КК України та відповідає критеріям речових доказів, зазначених в ст. 98 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу слідчого судді незаконною та такою, що суперечить нормам процесуального права.

Доводи обґрунтовує тим, що слідчим суддею не враховано приписи ч. 1 ст. 98 КПК України та долучені до матеріалів клопотання документи підтверджуючі, що вказаний автомобіль фактично перебував у власності підозрюваного ОСОБА_9 . Вказує, що ОСОБА_9 фактично з моменту купівлі продажу користується вказаним автомобілем, що підтверджується адміністративною практикою УПП в Одеській області. Наголошує, що є достатні підстави вважати, що автомобіль придбаний на грошові кошти, отримані підозрюваним внаслідок вчинених кримінальних правопорушень та підлягатимуть конфіскації як виду покарання у випадку передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнитиклопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, яке вилучено 22.11.2023 під час обшуку автомобіля марки «Ford Fusion», д.н.з. « НОМЕР_1 » чорного кольору, за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька 5/20, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , упаковано до спеціального пакету №PSP 3109094; автомобіль марки «Ford Fusion», д.н.з. « НОМЕР_1 » ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , разом із ключами, що знаходяться в салоні автомобіля, із забороною розпорядження та користування майном.

Погоджуючись із рішенням суду власник майна ОСОБА_7 подала заперечення на апеляційну скаргу, оскільки вважає апеляційну скаргу прокурора безпідставною та необґрунтованою, а ухвалу слідчого судді законною.

Вказує, що в матеріалах провадження відсутні документи, якими б обґрунтовувалось правомірність перешкоджання реалізації своїх прав власником майна ОСОБА_7 .

Просить відмовити у задоволені апеляційної скарги прокурора та залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, власника майна та його представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно ст. 404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України (далі КПК) судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державного реагування на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим суддею під час розгляду клопотання слідчого в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Як вбачається з матеріалів провадження СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000244, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.02.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, 5 ст. 190, ч. 1, 2 ст. 255 КК України, а саме за фактом організації заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайством), вчиненим у великих розмірах, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Відповідно до матеріалів провадження вбачається, щозлочинний умисел осіб, які причетні до вчинення вказаного злочину, полягав в отриманні у невстановлений в ході досудового розслідування спосіб у своє розпорядження інформації про осіб, які мають відриті банківські рахунки у банківських установах України, Республіки Молдова, Республіки Польща, Королівство Іспанія, Чеська Республіка, Італійська Республіка, Сполучені Штати Америки, Об`єднані Арабські Емірати та подальшому здійсненні телефонних дзвінків з підміною абонентських номерів задля заволодіння шляхом обману та зловживання довірою грошовими коштами потерпілих з використанням електронно-обчислювальної техніки та встановленого на ній спеціального програмного забезпечення.

Кінцевим результатом вчинених злочинів є отримання незаконного доходу за рахунок протиправного заволодіння та подальшого привласнення грошових коштів потерпілих шляхом їх переведення на підконтрольні організатору та наближеним до нього особам банківські рахунки, та віртуальні рахунки електронних WEB-сервісів.

При цьому, розуміючи, що всі етапи злочинної діяльності задля досягнення кінцевого результату провести самотужки не вдасться та існує значний ризик бути викритим, організатор вказаного злочину, володіючи якостями лідера, добрими організаторськими здібностями, комунікабельністю, знаючи психологію людей, з метою незаконного збагачення та отримання матеріальних благ, керуючись корисливим мотивом і прагненням до наживи, вирішив утворити та очолити внутрішньо та зовнішньо стійке об`єднання злочинну організацію, так званий «Колл-центр» з метою вчинення особливо тяжких злочинів, спрямованих на заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами невизначеної кількості клієнтів банківських установ України, Республіки Молдова, Республіки Польща, Королівство Іспанія, Чеська Республіка, Італійська Республіка, Сполучені Штати Америки, Об`єднані Арабські Емірати.

Суть діяльності злочинної організації полягала у створенні та забезпеченні функціонування на території міста Одеси злочинного угруповання «Колл-центр», члени якого задля конспірації своєї злочинної діяльності використовували SIP-телефонію, за допомогою якої зв`язувались з громадянами України, Республіки Молдова, Республіки Польща, Королівство Іспанія, Чеської Республіки, Італійської Республіки, Сполучених Штатів Америки, Об`єднаних Арабських Еміратів.

В ході досудового розслідування встановлено причетність ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до вчинення вказаних кримінальних правопорушень.

В подальшому, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 22.11.2023 затримано в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255 КК України, за кваліфікуючими ознаками: участь у злочинній організації, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна та ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.5 ст. 190 КК України, за кваліфікуючими ознаками: пособництво заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, вчиненому організованою групою злочинною організацією, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Також, в ході досудового розслідування встановлено, що у користуванні ОСОБА_9 перебуває автомобіль марки «Ford Fusion», д.н.з. « НОМЕР_1 », чорного кольору, який, відповідно до реєстраційної картки ТЗ належить його матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.11.2023 надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля марки «Ford Fusion», д.н.з. « НОМЕР_1 »., який проведено 22.11.2023.

Під час проведення обшуку автомобіля марки «Ford Fusion», д.н.з. « НОМЕР_1 » чорного кольору, за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька 5/20, виявлено та вилучено: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , упаковано до спеціального пакету №PSP 3109094; автомобіль марки «Ford Fusion», д.н.з. « НОМЕР_1 » ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , разом із ключами, що знаходяться в салоні автомобіля, поміщено до штрафмайданчика №6, за адресою: м. Одеса, вул. Аєропортівська, 27/1.

В подальшому вищевказане свідоцтво, автомобіль та ключі від нього визнані речовими доказами та винесено відповідну постанову від 22.11.2023.

Відмовляючи у задоволені клопотання про накладення арешту на майно слідчий судді прийшов до висновку, що прокурором не доведено, що автомобіль є засобом вчинення кримінального правопорушення та відповідає критеріям речових доказів, зазначених в ст. 98 КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно статей 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Так дослідивши матеріали клопотання та додані до нього додатки апеляційний суд звертає увагу, що в клопотанні про накладення арешту на майно слідчий послався на те, що вищевказаний транспортний засіб є речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

При цьому, до поданого клопотання прокурором не залучено протокол огляду вилученого транспортного засобу та постанову про визнання майна речовим доказом.

Водночас, з огляду на обставини скоєних правопорушень посилання слідчого на те, що автомобіль має суттєве значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, підлягає спеціальній конфіскації, конфіскації майна як виду покарання та з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення є безпідставними.

Зокрема прокурором у судовому засіданні апеляційного суду не надано жодних доказів, як вилучений транспортний засіб має суттєве значення для встановлення істини у кримінальному провадженні та як майно третьої особи, яка навіть не є підозрюваної може підлягати спеціальної конфіскації чи конфіскації майна як виду покарання.

Таким чином, клопотання прокурора не містить належного обґрунтування необхідності накладення арешту на майно.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про відмову у задоволення клопотання про накладення арешту на майно, оскільки прокурором під час розгляду в судовому засіданні не доведено обставини, визначені ст.ст. 132, 170, 171 КПК України, а також правові підстави для арешту майна, розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Враховуючи наведене, аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального Закону, а доводи апеляційної скарги прокурора не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись статтями 170-173, 376, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01.12.2023 про відмову у накладенні арешту на майно у кримінальному провадженні №0000244, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.02.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, 5 ст. 190, ч. 1, 2 ст. 255 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4