Справа № 953/75/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2024 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання першого заступника керівника Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000651 від 05.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

24.01.2024 до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання першого заступника керівника Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000651 від 05.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, в якому просить накласти арешт на майно, що було вилучено в ході обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на ноутбук марки Lenovo G560, model L0043, s/n CB051140361, m/o НОМЕР_1 .

Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області знаходиться кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР №0000651 від 05.05.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

За інформацією 1 відділу 5 управління ДВКР СБ України, в ході виконання заходів з контррозвідувального забезпечення військових формувань України, що дислокуються на території Харківського регіону, задокументовано факти діяльності на шкоду державній безпеці України розгалуженої агентурної мережі противника з числа окремих військовослужбовців ЗСУ, НГУ, ДПСУ та інших національних військових формувань, співробітників військово-цивільних адміністрацій Харківської області, діяльність яких координується встановленими співробітниками ФСБ рф та іншими представниками розвідувальних органів та силових структур противника. Вказані військовослужбовці здійснюють заходи, спрямовані на отримання та передачу інформації з обмеженим доступом військового характеру ворогу в період військового стану.

Так, за наявними оперативними даними, до вказаної діяльності причетний громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обіймає посаду старшого офіцера Головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_2 прикордонного загону (в/ч НОМЕР_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час ОСОБА_4 відкомандирований та виконує службові обов`язки заступника начальника-представника ДПСУ в ІАЦ при ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Згідно своїх функціональних обов`язків ОСОБА_4 з іншими співробітниками ІАЦ при ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » організовує взаємодію з підрозділами Сил оборони України, в т.ч. НОМЕР_2 прикордонного загону СхРУ ДПС України (в/ч НОМЕР_3 ) щодо обміну інформацією військового характеру, у тому числі розвідувальною інформацією, здійснює її перевірку, аналіз та узагальнення, відпрацьовує щоденну звітну документацію ІАЦ при ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та направляє її командуванню ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». ОСОБА_4 , використовуючи свій доступ до службової інформації військового характеру, щодо місць дислокації та чисельності підрозділів Сил оборони України, з використанням ПЕОМ здійснює передачу зазначеної інформації співробітникам фсб рф та представникам НЗФ т.зв. ЛНР/ДНР.

22.01.2024, слідчим СВ УСБУ в Харківській області, на підставі відповідної ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова, проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено ноутбук марки Lenovo G560, model L0043, s/n CB051140361, m/o НОМЕР_1 .

Предмети, вилучені за результатом проведення вказаного обшуку відповідають критеріям ст. 98 КПК України та можуть містити відомості які можуть бути використані як доказ факту чи обставин вчинення кримінального правопорушення.

Прокурор зазначає, що відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.171 КПК України, конкретним фактом, підтверджуючим право власності на майно, є безпосереднє вилучення зазначених предметів за місцем проживання ОСОБА_4 ..

Таким чином, з метою збереження речових доказів відповідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України виникла необхідність у арешті вищенаведених речей.

Прокурор зазначає, що необхідність арешту майна зумовлюється необхідністю його збереження, оскільки незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема псуванню, зникненню, знищенню речового доказу.

В судове засідання прокурор не з`явився. Подав заяву про розгляд клопотання без його участі. Клопотання підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Власник майна ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, зазначив, що не заперечує проти накладення арешту.

Неприбуття в судове засідання власника майна, слідчого, прокурора відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

На підставі ст. 107 ч. 4 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного.

Правовою підставою арешту майна є кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000651 від 05.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

22.01.2024, у період часу з 14 год. 33 хв. до 16 год. 49 хв., слідчим, на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 08.01.2024, в присутності понятих проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого вилучено ноутбук Lenovo G560, model L0043, s/n CB051140361, m/o НОМЕР_1 .

Даних щодо визначення вказаного вилученого майна речовим доказом на час розгляду клопотання немає, однак слідчою суддею встановлено, що існує сукупність розумних підозр вважати, що ноутбук Lenovo G560, model L0043, s/n CB051140361, m/o НОМЕР_1 може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000651 від 05.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститись у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна.

Згідно положень ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у виді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку, що тимчасово вилучене майно, на яке прокурор просить накласти арешт, може бути доказом вчинення кримінального правопорушення, зберегло або може зберігати на собі сліди його вчинення, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Отже відповідно до ст. 91 КПК України вказане майно, на яке прокурор просить накласти арешт, має важливе доказове значення в рамках цього кримінального провадження.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, слідчою суддею не встановлено. Підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчої судді не виникає.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Беручи до уваги те, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню та встановленню істини в ході досудового розслідування по ньому, з метою збереження речових доказів, майна, що має доказове значення в даному кримінальному провадженні, та для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, суд вважає клопотання законним та обґрунтованим, а відтак таким, що підлягає задоволенню.

Питання щодо місця зберігання речових доказів вирішується слідчим у кримінальному провадженні на підставі вимог ст.100 КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року №1104.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.131, 132, 170-173, 309, 369, 370, 371, 372,376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання першого заступника керівника Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000651 від 05.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на вилучене в ході обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме на ноутбук марки Lenovo G560, model L0043, s/n CB051140361, m/o НОМЕР_1 .

Майно, на яке накладено арешт зберігати відповідно до порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».

Зобов`язати слідчого, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, забезпечити виконання ухвали.

Ухвала про арешт майна виконується слідчим, прокурором негайно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя

Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1