печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Печерського районного суду міста Києва клопотання сторони кримінального провадження № 0003488 від 17.11.2016 Заступника керівника Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В:

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження № 0003488 від 17.11.2016 Заступника керівника Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 .

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Слідчий в судове засідання не з`явився, проте подав письмову заяву про розгляд клопотання за його відсутності, в якій клопотання з викладених у ньому підстав підтримав, просив задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Частиною 1 статті 172 КПК України, передбачено, окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення закону та принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання на підставі наявних доказів.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що слідчими Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003488 від 17.11.2016 за підозрами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України.

В обґрунтування вимог клопотання слідчий вказує наступне.

Досудовим розслідуванням встановлено, що представники іноземної держави російської федерації, маючи намір значно розширити можливості використання своєї присутності на території України, зміцнити свою позицію та створити такі умови тимчасової присутності чорноморського флоту російської федерації на території України, яка б не обмежувалася часом, розпочали підривну діяльність проти України, яка полягала у втручанні в її внутрішню та зовнішню політику; спробах зменшення економічного і оборонного потенціалу України, зниження її обороноздатності; у вжитті заходів щодо посилення економічної залежності України від російської федерації, у тому числі економічної залежності від постачання російських енергоносіїв.

Так, громадяни України ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та інші невстановлені особи, надаючи іноземній державі російській федерації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, діючи за попередньою змовою групою осіб, достовірно знаючи, що положення Угоди між Україною та російською федерацією з питань перебування чорноморського флоту російської федерації на території України очевидно суперечать Конституції та законам України, зокрема ст. ст. 1, 2, 17, 19, 65, 68, 103-104, 106, 132-134, пункту 14 Перехідних положень (Розділу XV) Конституції України, ст. 20 Закону України «Про міжнародні договори України», без проведення правової експертизи щодо відповідності проєкту такої угоди Конституції та законам України, забезпечили у квітні 2010 року підписання, погодження та ратифікацію Угоди між Україною та російською федерацією з питань перебування чорноморського флоту російської федерації на території України (далі Угода).

Зокрема, у період з 11.03.2010 до 19.04.2010, перебуваючи на території України, ОСОБА_8 , з метою реалізації спільних з ОСОБА_7 злочинних намірів, з його відома та згоди, діючи з прямим умислом, повідомив членам Кабінету Міністрів України Міністру закордонних справ України ОСОБА_4 , Міністру юстиції України ОСОБА_5 , Міністру оборони України ОСОБА_6 , а також іншим особам про необхідність за участю обмеженого кола осіб провести зустріч із представниками РФ щодо організації складання та підписання Угоди, а також забезпечення безперешкодного погодження, схвалення, підписання та ратифікації без зауважень проєкту такої Угоди й інших необхідних документів, усунення будь-яких перешкод у вчиненні таких дій.

Далі ОСОБА_4 , приблизно у період з 10 год 00 хв до 22 год 00 хв 19.04.2010, перебуваючи на території РФ, діючи з прямим умислом, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та іншими особами, виконуючи свою роль та функції у вчиненні злочину, зустрівся з представниками РФ, від яких отримав проєкт Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України, підготовлений російською стороною, який передбачав інші істотні умови ніж базові Угоди.

Приблизно у період з 15 год 00 хв до 23 год 00 хв 20.04.2010 ОСОБА_4 , перебуваючи в державній резиденції вищих урядових осіб РФ «Ново-Огарьово» (село Усово в Одинцовському міському окрузі Московської області РФ), продовжуючи реалізацію своїх злочинних намірів, спрямованих на виконання спільного злочинного умислу з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , та іншими особами, який направлений на надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, під час засідання української делегації, яку очолював Прем`єр-міністр України ОСОБА_8 , на офіційному рівні повністю підтримав, як і інші співучасники злочину ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , нав`язану представниками іноземної держави позицію необхідності укладання (підписання) Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України та в цей же день отримав остаточний текст проєкту Угоди на російській мові.

Далі, приблизно у період з 23 год 35 хв 20.04.2010 до 10 год 00 хв 21.04.2010, діючи з прямим умислом, за попередньою змовою групою осіб, відповідно до своєї ролі та функцій у вчиненні злочину, продовжуючи використовувати свої службові повноваження всупереч інтересам служби, без отримання висновку правової експертизи Міністерства юстиції України щодо відповідності проєкту Угоди Конституції та законам України, без направлення проєкту Угоди до інших міністерств та зацікавлених органів з метою його розгляду і отримання погодження (пропозицій або зауважень), організував, шляхом надання усних вказівок та доручень окремим працівникам Міністерства закордонних справ України, які не були обізнані про злочинні наміри останнього, переклад проєкту Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України на українську мову та складання необхідних документів, зокрема довідок про погодження проєктів Угоди та розпорядження, пояснювальних записок до проєктів Угоди та розпорядження, проєкту розпорядження Кабінету Міністрів України «Про схвалення проєкту Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України».

Після виготовлення працівниками Міністерства закордонних справ України зазначених документів, ОСОБА_4 приблизно о 10 год 00 хв 21.04.2010 в порушення вимог Параграфів 11, 43, 45, 46, 63 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 950 від 18.07.2007 (із змінами, внесеними згідно з Постановами Кабінету Міністрів України станом на 21.04.2010), без їх реєстрації та проведення експертизи (фахової і юридичної) в Секретаріаті Кабінету Міністрів України, без належного погодження проєкту Угоди та проєкту розпорядження Кабінету Міністрів України «Про схвалення проекту Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту на території України» з усіма заінтересованими органами, без фінансово-економічних розрахунків, вони були передані безпосередньо ОСОБА_8 для розгляду на засіданні Кабінету Міністрів України.

При цьому, не пізніше 11 год 34 хв 21 квітня 2010 року Міністр закордонних справ України ОСОБА_4 , виконуючи відведену роль та функції у вчиненні злочину, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи те, що проєкт Угоди суперечить Конституції та законам України, зокрема ст.ст. 1, 2, 17, 19, 65, 68, 103-104, 106, 132-134, пункту 14 Перехідних положень (Розділу XV) Конституції України, прийнятій на п`ятій сесії Верховної Ради України 28 червня 1996 року, із змінами і доповненнями, внесеними законами України від 08.12.2004 № 2222-IV, ст.ст 4, 20 Закону України «Про міжнародні договори України, а його погодження та подальше підписання очевидно спрямовані на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній безпеці України та фактично є наданням іноземній державі РФ та її представникамдопомоги в проведенні підривної діяльності проти України, без фактичного його розгляду Міністерством закордонних справ України та проведення обов`язкової правової експертизи щодо відповідності проєкту такої Угоди Конституції та законам України, погодив без зауважень проєкти Угоди та розпорядження Кабінету Міністрів України «Про схвалення проекту Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України» шляхом підписання довідок про їх погодження.

У подальшому, приблизно у період з 11 год до 12 год 21 квітня 2010 року ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні Кабінету Міністрів України за адресою: вул. Грушевського, 12/2, м. Київ, усвідомлюючи те, що положення Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України очевидно суперечать Конституції та законам України, зокрема ст.ст. 1, 2, 17, 19, 65, 68, 103-104, 106, 132-134, пункту 14 Перехідних положень (Розділу XV) Конституції України, ст.ст. 4, 20 Закону України «Про міжнародні договори України», підписав розпорядження Кабінету Міністрів України «Про схвалення проекту Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України» № 947-р від 21 квітня 2010 року.

Далі, в порушення вимог ст. 4 Закону України «Про міжнародні договори України» відповідно до якої пропозиції про укладення міжнародних договорів України подаються після проведення Міністерством юстиції України правової експертизи щодо відповідності проєкту міжнародного договору Конституції та законам України, без наявності такої експертизи проєкт Угоди внесено на розгляд Президента України.

ОСОБА_7 , будучи громадянином України, 21.04.2010 приблизно у період з 13 год 00 хв до 17 год 00 хв, перебуваючи у місті Харкові, діючи з прямим умислом та за попередньою змовою групою осіб, в порушення вимог ст. ст. 1, 2, 17, 19, 65, 68, 102-104, 106, 132-134, пункту 14 Перехідних положень (Розділу XV) Конституції України, прийнятій на п`ятій сесії Верховної Ради України 28.06.1996, із змінами і доповненнями, внесеними законами України № 2222-IV від 08.12.2004, ст. ст. 4, 20 Закону України «Про міжнародні договори України, ст. ст. 4, 6 Закону України «Про оборону України», ст. 7 Закону України «Про Збройні Сили України», Воєнній доктрині України, ст. 39 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів 1986 року, ст. 25 Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту на території України, ст. 10 Угоди між Україною і Російською Федерацією про параметри поділу Чорноморського флоту, ст. 7 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про взаємні розрахунки, пов`язані з поділом Чорноморського флоту та перебуванням Чорноморського флоту Російської Федерації на території України, надаючи іноземній державі РФ та її представникам, допомогу у проведенні підривної діяльності проти України, діючи на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній та економічній безпеці України, а саме створюючи умови до збільшення чисельності військ РФ на суверенній території України в АР Крим та місті Севастополі, та умови для подальшого перебування цих військ на території України всупереч ст. 17 Конституції України, підписав від імені України Угоду між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України, чим створив умови вторгнення Збройних Сил РФ та подальшу окупацію ними частини території України, а саме АР Крим та м. Севастополя у 2014 році, а також нарощування особового складу та військової техніки Збройних Сил РФ в АР Крим та місті Севастополі.

Після цього, у період з 22.04.2010 по 23.04.2010 Міністр закордонних справ України ОСОБА_4 , виконуючи свою роль та функції у вчиненні злочину, діючи з прямим умислом, за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи те, що Угода суперечить Конституції та законам України, а її ратифікація очевидно спрямована на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній безпеці України та фактично є наданням іноземній державі РФ та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, організував, шляхом надання усних вказівок та доручень окремим працівникам Міністерства закордонних справ України, які не були обізнані про злочинні наміри останнього, складання проєкту Закону України «Про ратифікацію Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України», пояснювальної записки до вказаного законопроєкту та довідки про його погодження.

Після виготовлення працівниками Міністерства закордонних справ України вказаних документів, ОСОБА_4 у зазначений період та місці, підписав пояснювальну записку до проєкту Закону України «Про ратифікацію Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України» та погодив без зауважень вказаний законопроєкт шляхом його візування та підписання довідки про погодження законопроєкту.

Далі, 23.04.2010 Президент України ОСОБА_7 вніс на розгляд Верховної Ради України перший з часу вступу на пост Президента України проєкт Закону України «Про ратифікацію Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України» та визначив його як невідкладний для позачергового розгляду Верховною Радою України.

На виконання усного доручення ОСОБА_7 , народні депутати України, які кількісно утворювали більшість від конституційного складу у Верховній Раді України, 27.04.2010 шляхом відкритого голосування ухвалили Закон України «Про ратифікацію Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України» № 2153-VI, яким ратифікували зазначену угоду, та того ж дня вказаний Закон був підписаний Президентом України ОСОБА_7 .

У подальшому, ОСОБА_4 забезпечено імплементацію названої Угоди та здійснено обмін нотами з Міністерством закордонних справ РФ про набуття нею чинності.

Створені за вищевказаних обставин ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , передумови до окупації АР Крим та м. Севастополя, надали РФ можливість для переоснащення (модернізації) озброєння ЧФ РФ, збільшення їх військової присутності на території АР Крим та м. Севастополя на їх території.

В результаті, починаючи з 20 лютого 2014 року, з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури, для забезпечення військової окупації та подальшої анексії РФ території АР Крим і м. Севастополя, у порушення вимог пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року та вимог частини 4 статті 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї ООН від 9 грудня 1981 року № 36/103, від 16 грудня 1970 року № 2734 (XXV), від 21 грудня 1965 року № 2131 (XX), Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX), ст.ст. 1, 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, ст.ст. 1, 2 Конституції України, на територію України, а саме на територію півострова Крим розпочато збройне вторгнення регулярних військ РФ з метою зміни меж території та державного кордону України.

В результаті окупації підрозділами Збройних Сил РФ території АР Крим та міста Севастополя, яка стала можливою внаслідок зазначених злочинних дій ОСОБА_4 та інших співучасників, державі Україна через протиправне перешкоджання щодо володіння, користування і розпорядження майном та майновими правами, які знаходяться на вказаних окупованих територіях, заподіяно збитки, які згідно з висновком судово-економічної експертизи, складають 1 080 352 000 000,00 (один трильйон вісімдесят мільярдів триста п`ятдесят два мільйони) гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні триваючого кримінального правопорушення, вчинення якого було розпочато у квітні 2010 року, а закінчено 28.05.2017 з припиненням дії базових Угод.

Обставинами, що дають підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, підтверджується зібраними під час розслідування доказами.

Санкція ч. 1 ст. 111 КК України, у злочині, передбаченому якою підозрюється ОСОБА_4 , передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, у зв`язку з чим, з метою забезпечення виконання цього покарання у разі його призначення, а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, є необхідність у накладенні арешту на майно підозрюваного ОСОБА_4 .

Згідно з відомостями, наданими Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (АРМА), у АТ «ОТП Банк» на ім`я ОСОБА_4 відкрито ряд банківських рахунків, у тому числі із доступним залишком коштів, а саме:

1) поточний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий 17.10.2005, валюта «USD», доступний залишок 32305,22;

2) ощадний рахунок № НОМЕР_2 , відкритий 30.12.2010, валюта «USD», доступний залишок 28002,02;

3) поточний рахунок № НОМЕР_2 , відкритий 17.10.2005, валюта «EUR», доступний залишок 0,00;

4) ощадний рахунок № НОМЕР_3 , відкритий 29.08.2018, валюта «UAH», доступний залишок 572,38;

5) поточнийрахунок № НОМЕР_1 , відкритий 17.10.2005, валюта «UAH», доступний залишок 99,78;

6) депозитний рахунок № НОМЕР_4 , відкритий 31.07.2023, валюта «USD», доступний залишок 300000,00;

7) картковий рахунок № НОМЕР_5 , відкритий 26.02.2018, валюта «EUR», доступний залишок 3572,31;

8) картковий рахунок № НОМЕР_6 , відкритий 29.07.2021, валюта «UAH», доступний залишок 24082,42;

9) картковийрахунок № НОМЕР_5 , відкритий 29.06.2016, валюта «UAH», доступний залишок 7127,65;

10) картковий рахунок № НОМЕР_5 , відкритий 29.06.2016, валюта «USD», доступний залишок 1940,13.

Слідчий вказує, що, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно.

Статтею 170 КПК України, передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленомуцим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Так, частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Підстави для накладення арешту на майно з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч. 2 ст. 170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Аналіз вище зазначених норм закону вказує, що у разі розгляду клопотання слідчого або прокурора про арешт майна, слідчий суддя повинен перевірити доводи поданого клопотання щодо наявності підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження у відповідності до мети, яку зазначає слідчий чи прокурор у своєму клопотанні.

При цьому, визначення мети арешту, яка передбачена ч. 2 ст. 170 КПК України, та обґрунтування її наявності, є обов`язковою.

Згідно положенням до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Санкція ч. 1 ст. 111 КК України, яка інкримінується ОСОБА_4 , передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Таким чином, є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для накладення арешту, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, враховуючи вище викладені обставини, приходить до висновку про задоволення клопотання, оскільки застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна є співрозмірним завданням кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 26, 107, 170-173, 175, 309, 372, 392 КПК України,-

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на рахунки, відкриті у Акціонерному товаристві «ОТП Банк», ідентифікаційний код 21685166, на ім`я ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , з позбавленням останнього права відчуження, розпорядження та користування такими рахунками та наявними на них грошовими коштами, а саме:

1) поточний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий 17.10.2005, валюта «USD», доступний залишок 32305,22;

2) ощадний рахунок № НОМЕР_2 , відкритий 30.12.2010, валюта «USD», доступний залишок 28002,02;

3) поточний рахунок № НОМЕР_2 , відкритий 17.10.2005, валюта «EUR», доступний залишок 0,00;

4) ощадний рахунок № НОМЕР_3 , відкритий 29.08.2018, валюта «UAH», доступний залишок 572,38;

5) поточнийрахунок № НОМЕР_1 , відкритий 17.10.2005, валюта «UAH», доступний залишок 99,78;

6) депозитний рахунок № НОМЕР_4 , відкритий 31.07.2023, валюта «USD», доступний залишок 300000,00;

7) картковий рахунок № НОМЕР_5 , відкритий 26.02.2018, валюта «EUR», доступний залишок 3572,31;

8) картковий рахунок № НОМЕР_6 , відкритий 29.07.2021, валюта «UAH», доступний залишок 24082,42;

9) картковийрахунок № НОМЕР_5 , відкритий 29.06.2016, валюта «UAH», доступний залишок 7127,65;

10) картковий рахунок № НОМЕР_5 , відкритий 29.06.2016, валюта «USD», доступний залишок 1940,13.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляціної інстанції протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1