Справа № 369/2290/24
Провадження №1-кс/369/554/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва клопотання заступника начальника СВ ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні - керівником Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_7 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010 від 26.01.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 надійшло клопотання заступника начальника СВ ВП № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні - керівником Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_7 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010 від 26.01.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що 12.07.2020 близько 21 години 00 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи поблизу озера в с. Малютянка Фастіського району Київської області, де в той же час перебував раніше незнайомий їм неповнолітній ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким у них раптово виник словесний конфлікт через висловлене ОСОБА_10 зауваження останнім, в результаті якого у ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 виник злочинний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, цього ж дня близько 22 годин 20 хвилин пішли додому до ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , де повідомили ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про свої наміри, на які останні погодилися та взявши з дому дерев`яну биту останні пішли до озера за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому, того ж дня, близько 23 години 00 хвилин ОСОБА_13 , діючи спільно з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на завдання потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність - здоров`я людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшли до останнього та в присутності ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які спостерігали за навколишньою обстановкою задля перешкоджання стороннім особам припинити їх незаконні дії, в той час, коли ОСОБА_9 , керуючись спільним умислом, завдав потерпілому близько 4 ударів кулаками рук в область лобної ділянки голови.

Після чого, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 почергово нанесли кожен по одному удару кулаком руки в область потиличної ділянки голови потерпілого ОСОБА_10 .

В подальшому, реалізовуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підійшли до ОСОБА_10 та утримували його, тим самим долаючи його волю до опору, а ОСОБА_4 та ОСОБА_8 спостерігали за навколишньою обстановкою задля перешкоджання стороннім особам припинити їх незаконні дії, в той час, коли ОСОБА_9 з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень нанесених способом, що має характер особливого мучення щодо ОСОБА_10 , які виразилися у багаторазовому нанесенні ударів по різним частинам тіла, завдав удари кулаком в область лівого передпліччя та один удар в область задньої поверхні грудної клітки ОСОБА_10 . Після чого, ОСОБА_9 , взявши в праву руку, принесену з собою дерев`яну биту, наніс ОСОБА_10 один удар по правій задній частині передпліччя, не менше 3 ударів по лівій та правій задньо-бокових поверхнях грудної клітки, один удар в поперекову область та не менше 3 ударів по задній поверхні правого стегна.

Від отриманих ударів ОСОБА_10 втратив рівновагу та впав на коліна і почав благати, щоб останні припинили його бити та не вбивали. Однак, ОСОБА_9 , продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, спрямований на завдання тілесних ушкоджень потерпілому, тримаючи дерев`яну биту в правій руці наніс нею ОСОБА_10 ще 3 удари по животу з права та 1 удар по задній поверхні грудної клітки в області хребта, після чого неповнолітній ОСОБА_10 впав на землю, втративши свідомість та в подальшому помер.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи ГБ СМЕ МОЗ України №1/23 від 14.08.2023 встановлено: при судово-медичному дослідженні трупа неповнолітнього ОСОБА_10 та гістологічних препаратів були виявлені морфологічні ознаки раптової зупинки серця, ознаки гострої альвеолярної і фокальної емфіземи та ознаки реакції на стрес у вигляді початкового перерозподілу крові у тканині нирки, деліпідизації кори наднирників і вогнищевих дрібних крововиливів в їх мозковому шарі. В той же час не були виявлені ознаки, які б вказували на наявність черепно-мозкової травми, забій серця та травматизацію рефлексогенних зон, що могло б обумовити рефлекторну зупинку серця.

Також, під час проведення даної комісійної судово-медичної експертизи встановлено, що під час подій, які відбувалися 12.07.2020 у неповнолітнього ОСОБА_10 в розумінні такого визначення «тілесного ушкодження», як порушення анатомічної цілісності тканин, органів та їх функції, що виникає як наслідок дії психічного зовнішнього ушкоджуючого фактору, виникла (існує прямий причинно-наслідковий зв`язок) гостра реакція на стресову ситуацію з розвитком гострої серцево-легеневої недостатності. Неповнолітній ОСОБА_10 шляхом розвитку гострої реакції на стресову ситуацію, отримав тілесне ушкодження у вигляді гострої серцево-легеневої недостатності, яке призвело до настання його смерті, а отже, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 р. № 6, зареєстрованих Міністерством юстиції України 26 липня 1995 р. за № 255/791, узгоджених з Верховним Судом України, Генеральною прокуратурою України, Службою безпеки України, Міністерством внутрішніх справ України, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження.

При судово-медичній експертизі трупа неповнолітнього ОСОБА_10 було виявлено:

синці - в лобній області по центру та зліва (3); в лобній області справа (1); на волосистій частині потиличної області в нижній її частині зліва та справа (2); в області правого зап`ястка (1); на передній черевній стінці справа в проекції передньої верхньої ості правої клубової кістки (3); на передній поверхні області лівого плечового суглоба (1); на задній поверхні грудної клітки (1); на правій та лівій сідницях (2); відповідно до ушкоджень вогнищеві крововиливи в м`які тканини; на задній поверхні правого передпліччя в середній третині (1); на зовнішній поверхні правого стегна в нижній третині (1); на задній поверхні грудної клітки в верхній третині по ходу хребта (1); на правій задньо-боковій поверхні грудної клітки (1); на лівій задньо-боковій поверхні груд ної клітки (1); в поперековій області по центру (1); на задній поверхні правого стегна в верхній та середній третинах (2); на задній поверхні правого стегна в верхній третині (1); на правій боковій поверхні грудної клітки в нижній третині (1); відповідно до ушкоджень вогнищеві крововиливи в м`які тканини;

садна - на тильній поверхні проксимальної фаланги 2-го пальця правої кисті (1), на задній поверхні лівого плеча в верхній третині (1); садна на фоні синців на внутрішній поверхні правого передпліччя в середній третині (1); на задній поверхні області лівого ліктьового суглоба (1); на задньо-внутрішній поверхні області лівого ліктьового суглоба (5); відповідно до ушкоджень вогнищеві крововиливи в м`які тканини;

неповний перелом 8-го ребра справа з вогнищевими крововиливами в м`які тканини.

Крім цього, 12.07.2020 близько 21 години 00 хвилин ОСОБА_13 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи спільно та за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи поблизу озера в с. Малютянка Фастіського району Київської області, де в той же час перебував раніше незнайомий їм неповнолітній ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким у них раптово виник словесний конфлікт через висловлене ОСОБА_10 зауваження останнім, в результаті якого у ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виник злочинний умисел на катування потерпілого ОСОБА_10 , тобто на заподіяння фізичних страждань, шляхом вчинення насильницьких дій, з метою його покарати за вчинені ним дії, а саме за висловлене зауваження.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, цього ж дня близько 22 годин 20 хвилин пішли додому до ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , де повідомили ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про свої наміри, на які останні погодилися та взявши з дому дерев`яну биту останні пішли до озера за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому, того ж дня, близько 23 години 00 хвилин ОСОБА_13 діючи спільно за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на катування потерпілого ОСОБА_10 , а саме на умисне заподіяння фізичного страждання, шляхом вчинення насильницьких дій відносно нього з метою покарати його, підійшли до неповнолітнього ОСОБА_10 та в присутності ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які спостерігали за навколишньою обстановкою задля перешкоджання стороннім особам припинити їх незаконні дії, в той час, коли ОСОБА_9 , керуючись спільним умислом, завдав потерпілому близько 4 ударів кулаками рук в область лобної ділянки голови.

Після чого, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 почергово нанесли кожен по одному удару кулаком руки в область потиличної ділянки голови потерпілого ОСОБА_10 .

В подальшому, реалізовуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підійшли до ОСОБА_10 та утримували його, тим самим долаючи його волю до опору, а ОСОБА_4 та ОСОБА_8 спостерігали за навколишньою обстановкою задля перешкоджання стороннім особам припинити їх незаконні дії, в той час, коли ОСОБА_9 з метою нанесення тілесних ушкоджень нанесених способом, що має характер особливого мучення щодо ОСОБА_10 , які виразилися у багаторазовому нанесенні ударів по різним частинам тіла, завдав удари кулаком в область лівого передпліччя та один удар в область задньої поверхні грудної клітки ОСОБА_10 . Після чого, ОСОБА_9 , взявши в праву руку, принесену з собою дерев`яну биту, наніс ОСОБА_10 один удар по правій задній частині передпліччя, не менше 3 ударів по лівій та правій задньо-бокових поверхнях грудної клітки, один удар в поперекову область, та не менше 3 ударів по задній поверхні правого стегна.

Від отриманих ударів ОСОБА_10 втратив рівновагу та впав на коліна і почав благати, щоб останні припинили його бити та не вбивали.

Однак, ОСОБА_9 , продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, спрямований на заподіяння потерпілому сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання за висловлені потерпілим зауваження, з метою покарати потерпілого, у присутності друзів та знайомих потерпілого, тримаючи дерев`яну биту в правій руці, наніс нею ОСОБА_10 ще 3 удари по животу з права та 1 удар по задній поверхні грудної клітки в області хребта, після чого неповнолітній ОСОБА_10 впав на землю, втративши свідомість та в подальшому помер.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи ГБ СМЕ МОЗ України № 1/23 від 14.08.2023 встановлено, що під час подій, які відбувалися 12.07.2020 у неповнолітнього ОСОБА_10 в розумінні такого визначення «тілесного ушкодження», як порушення анатомічної цілісності тканин, органів та їх функції, що виникає як наслідок дії психічного зовнішнього ушкоджуючого фактору, виникла (існує прямий причинно-наслідковий зв`язок) гостра реакція на стресову ситуацію з розвитком гострої серцево-легеневої недостатності. Неповнолітній ОСОБА_10 шляхом розвитку гострої реакції на стресову ситуацію, отримав тілесне ушкодження у вигляді гострої серцево-легеневої недостатності, яке призвело до настання його смерті, а отже, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 р. № 6, зареєстрованих Міністерством юстиції України 26 липня 1995 р. за № 255/791, узгоджених з Верховним Судом України, Генеральною прокуратурою України, Службою безпеки України, Міністерством внутрішніх справ України, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження.

При судово-медичній експертизі трупа неповнолітнього ОСОБА_10 було виявлено:

синці - в лобній області по центру та зліва (3); в лобній області справа (1); на волосистій частині потиличної області в нижній її частині зліва та справа (2); в області правого зап`ястка (1); на передній черевній стінці справа в проекції передньої верхньої ості правої клубової кістки (3); на передній поверхні області лівого плечового суглоба (1); на задній поверхні грудної клітки (1); на правій та лівій сідницях (2); відповідно до ушкоджень вогнищеві крововиливи в м`які тканини; на задній поверхні правого передпліччя в середній третині (1); на зовнішній поверхні правого стегна в нижній третині (1); на задній поверхні грудної клітки в верхній третині по ходу хребта (1); на правій задньо-боковій поверхні грудної клітки (1); на лівій задньо-боковій поверхні грудної клітки (1); в поперековій області по центру (1); на задній поверхні правого стегна в верхній та середній третинах (2); на задній поверхні правого стегна в верхній третині (1); на правій боковій поверхні грудної клітки в нижній третині (1); відповідно до ушкоджень вогнищеві крововиливи в м`які тканини;

садна - на тильній поверхні проксимальної фаланги 2-го пальця правої кисті (1), на задній поверхні лівого плеча в верхній третині (1); садна на фоні синців на внутрішній поверхні правого передпліччя в середній третині (1); на задній поверхні області лівого ліктьового суглоба (1); на задньо-внутрішній поверхні області лівого ліктьового суглоба (5); відповідно до ушкоджень вогнищеві крововиливи в м`які тканини;

неповний перелом 8-го ребра справа з вогнищевими крововиливами в м`які тканини.

Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи КЗ ЛОР Львівське обласне бюро СМЕ № 78 від 16.09.2021 термін «страждання» не є медичним терміном, у зв`язку з чим дати категоричну відповідь на запитання членам комісії не надається можливим. Однак, слід зазначити, що удари по тілу тупими предметами з силою, що залишають на тілі тілесні ушкодження (в даному випадку множинні синці та садна з підшкірними гематомами у вигляді крововиливів в місцях їх розташування) супроводжуються значно вираженим відчуттям фізичної болі, психоемоційним стресом, тим більше у такій кількості - 33 удари, та призводять до фізичного навантаження та психоемоційного збудження.

20.10.2023 року у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України, слідчим у кримінальному провадженні за погодженням з процесуальним керівником ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні зазначених вище кримінальних правопорушень.

Таким чином, у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, українець, громадянин України, із середньою освітою, не одружений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимий.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_4 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

31.10.2023 ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області до підозрюваного ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання. 07.12.2023 ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду апеляційну скаргу процесуального керівника у кримінальному провадженні - керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 було задоволено та постановлену нову ухвалу, в якій застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 18.12.2023 року.

Постановою керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області від 18.12.2023 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до 20.01.2024 року включно. Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.12.2023 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 продовжено до 16.01.2024 року включно.

Так, за доручення старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні - керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області слідчим у кримінальному провадженні підозрюваного ОСОБА_4 08.01.2024 було повідомлено про завершення досудового розслідування та можливість підозрюваного ОСОБА_4 ознайомитися з матеріалами досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.01.2024 запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_4 було продовжено до 16.02.2024 включно.

Згідно ч. 10 ст. 290 КПК України, сторонам кримінального провадження, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надається достатній час для ознайомлення з матеріалами, до яких їм надано доступ.

Право на ознайомлення з усіма матеріалами досудового розслідування гарантує реалізацію конституційного права підозрюваного на отримання інформації, зокрема, щодо суті пред`явленого обвинувачення та стану розгляду справи, а також забезпечує підозрюваному чи його захиснику можливість підготувати захист від пред`явленого обвинувачення.

Отже, право на ознайомлення із матеріалами досудового розслідування та право на отримання інформації про закінчення розслідування у кримінальному провадженні є складовими конституційного права на захист.

Водночас, ознайомлення підозрюваного чи його захисника з матеріалами досудового розслідування є елементом кримінального судочинства і його порядок відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України визначається законами України.

Слід зазначити, що критерій складності даного кримінального провадження є визначальним.

Так, матеріали досудового розслідування даного кримінального провадження, налічують 7 томів, в яких окрім паперових документів містяться й матеріали відеозаписів проведення слідчих дій зі свідками даних кримінальних правопорушень, тобто обсяг матеріалів досудового розслідування є значним.

Крім того, у даному кримінальному провадженні 5 підозрюваних. При цьому підозрюваний ОСОБА_11 перебуває після операційного втручання, а тому знайомитися з матеріалами досудового розслідування йому вкрай важко, що пов`язано з його станом здоров`я та потребує надання більш тривалого часу.

Крім цього сторона захисту в особі адвоката ОСОБА_14 , який захищає інтереси підозрюваних ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 наразі не обмежена в ознайомлені та їх ознайомлення з матеріалами триває. Крім того, ще один захисник підозрюваного ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_15 не розпочала ознайомлення з матеріалами досудового розслідування. Ознайомлення захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 також продовжується. В цьому і полягає специфіка проведення такої процесуальної дії, як ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, тому що для ознайомлення великого кола осіб, необхідний значний обсяг часу, задля забезпечення учасників кримінального провадження в особі підозрюваних та захисників підозрюваних, з метою їх подальшого захисту.

Так, строк дії запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_4 визначено до 16.02.2024, однак об`єктивно ознайомитися з матеріалами досудового розслідування та скерувати обвинувальний акт до закінчення дії запобіжного заходу, не можливо у зв`язку зі складністю кримінального провадження.

Крім того, наявні ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, дають підстави для продовження дії запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 на час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування та скерування обвинувального акту до суду.

Так, ризик переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що в ході здійснення досудового розслідування не встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 має постійне місце роботи та засоби для існування, а також має на утриманні непрацездатних членів сім`ї та/або неповнолітніх/малолітніх дітей. Тому орган досудового розслідування наразі вважає, що є підстави вважати, що ОСОБА_4 буде переховуватись від органу досудового розслідування та суду, оскільки не має таких міцних зв`язків за місцем тимчасового перебування/проживання, які б унеможливили його переховування від органу досудового розслідування та суду. Водночас, стороною обвинувачення не встановлено стримуючих факторів, які б свідчили, що підозрюваним не будуть вживатися перешкоди для запобігання відправлення правосуддя у спосіб неявки в судове засідання. Враховуючи ці обставини і тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, існує реальний ризик переховування підозрюваного з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, згідно з яким підозрюваний ОСОБА_4 може впливати на свідків, іншого підозрюваного, експерта у цьому ж кримінальному провадженні полягає у тому, що всі підозрювані у даному кримінальному провадженні відмовилися від дачі показань, пославшись на ст. 63 Конституції України, але між собою всі підозрювані знайомі та товаришують, а тому ОСОБА_4 може чинити психологічний тиск на інших підозрюваних з метою надання подальших показань, які не відповідають дійсності, бо відповідно до ч. 44 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Крім того, в матеріалах кримінального провадження №0000010 від 26.01.2022 наявні висновки комісійних судово-медичних експертиз, які складалися експертами різних установ, тому для зміни їх можливих показань в суді, якщо такий допит буде в подальшому заявлений під час судового засідання, сторона захисту може чинити тиск на експерта задля зміни його показань щодо роз`яснення висновку.

Враховуючи викладене, орган досудового розслідування вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 на час ознайомлення сторони захисту з матеріалами досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України.

Тобто, для організації якісного ознайомлення підозрюваного з матеріалами досудового розслідування, органу державної влади в особі органу досудового розслідування, потрібно надати можливості для такого ознайомлення, що визначається питанням часу, який необхідний для такого ознайомлення в умовах тримання під вартою.

З огляду на викладене, сторона обвинувачення вважає, що продовження застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою без альтернативи застосування застави, є обґрунтованою та необхідною мірою, оскільки ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у скоєнні умисних тяжких кримінальних правопорушень, максимальним покаранням за який є позбавлення волі строком до 10 років, у зв`язку з чим, на думку сторони обвинувачення, існує ймовірний ризик, що підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних та експерта у цьому кримінальному провадженні.

Враховуючи вище викладене, слідчий просив слідчого суддю продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у слідчому ізоляторі - арештному домі «Київський слідчий ізолятор» до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого, на строк до 28.02.2024 включно без альтернативи застосування застави.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Підозрюваний та його захисник заперечували проти задоволення клопотання.

Вислухавши пояснення підозрюваного та його захисника, доводи прокурора щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, дослідивши подані матеріали, дослідивши наявні ризики, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задовольнити клопотання та продовжити строк дії застосування відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні Бучанського РУП ГУНП в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000010, порушеного за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України.

20.10.2023 року у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України, слідчим у кримінальному провадженні за погодженням з процесуальним керівником ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні зазначених вище кримінальних правопорушень.

31.10.2023 ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області до підозрюваного ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання. 07.12.2023 ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду апеляційну скаргу процесуального керівника у кримінальному провадженні - керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 було задоволено та постановлену нову ухвалу, в якій застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 18.12.2023 року.

Постановою керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області від 18.12.2023 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до 20.01.2024 року включно. Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.12.2023 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 продовжено до 16.01.2024 року включно.

08.01.2024 за доручення старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні - керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області слідчим у кримінальному провадженні підозрюваного ОСОБА_4 повідомлено про завершення досудового розслідування та можливість підозрюваного ОСОБА_4 ознайомитися з матеріалами досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.01.2024 запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_4 було продовжено до 16.02.2024 включно.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя, окрім іншого, враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до положень статей 197, 199 КПК України за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на непов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжено у разі неможливості закінчення досудового розслідування у строки, встановлені ст. 219 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження застосування підозрюваному запобіжного заходу, слідчий суддя враховує не тільки положення, передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою.

Так, слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, яка відображена у п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Враховуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, під час розгляду клопотань на стадії досудового розслідування, слідчий суддя має переконатись, що сукупність матеріалів на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри, яка не є сама по собі актом притягненням особи до відповідальності, а є лише сукупністю даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, є обґрунтованою, що дає підстави для вирішення питання про продовження дії запобіжного заходу.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого у кримінальному провадженні та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні прокурора дані, у слідчого судді є всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики ЄСПЛ вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Наряду з вказаним, у п. 42 рішення ЄСПЛ від 13.01.2011 у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Зі змісту клопотання вбачається, що для закінчення досудового розслідування та прийняття остаточного процесуального рішення у кримінальному провадженні, органу досудового розслідування необхідно виконати значний обсяг слідчих (розшукових) та процесуальних дій, які об`єктивно неможливо провести до закінчення строку дії попередньої ухвали слідчого судді, а саме: встановити усіх наявних потерпілих осіб, відносно яких підозрювані скоїли кримінальні правопорушення, які пов`язані з незаконним викраденням та позбавленням волі; отримати відповіді від банківських установ, для встановлення усіх відомостей, які зберегли на собі дату, час та місце вчинення кримінального правопорушення, а саме перерахування грошових коштів за послуги на підконтрольні підозрюваним банківські рахунки; провести огляд речей та документів, які будуть отримані від банківських установ; отримати висновок експерта про результати проведення експертизи матеріалів, речовин та виробів стосовно двох медичних шприців з прозорою рідиною, які були вилучені під час обшуків підозрюваних; виконати ряд інших слідчих дій у кримінальному провадженні, в яких виникне необхідність; виконати вимоги, передбачені ст. 290 КПК України, а саме: повідомити потерпілих та сторону захисту про завершення досудового розслідування та про надання доступу до матеріалів досудового розслідування; ознайомити потерпілих та сторону захисту із матеріалами досудового розслідування; відповідно до вимог ст. 28 КПК України, прийняти законне процесуальне рішення з урахуванням вимог глави 24 КПК України.

Як зазначає орган досудового розслідування, без проведення зазначених слідчих та процесуальних дій завершити досудове розслідування та прийняти законне рішення неможливо.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм і застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Вирішуючи питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, враховує тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , дані, які характеризують особу останнього, його вік, соціальні зв`язки, сімейний стан.

Слідчий суддя, з огляду на долучені до матеріалів судового провадження матеріали, враховуючи характер та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , дані, які характеризують особу останнього, його вік, соціальні зв`язки, сімейний стан, майновий стан, вагомість наявних доказів у кримінальному провадженні, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у злочині, у вчиненні якого він підозрюється, вважає доведеними ризики, (які як убачається із попередньої ухвали суду від 18.01.2024 року по теперішній час не зменшилися та продовжують існувати) що останній може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає доведеним необхідність продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, оскільки, на переконання слідчого судді, саме такий вид заходу забезпечення кримінального провадження як тримання під вартою, забезпечить виконання ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків та надасть можливість досягти органу досудового розслідування завдань, передбачених ст. 2 КПК України.

Даних про наявність підстав для скасування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 або його зміни на більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, слідчим суддею при розгляді клопотання не встановлено та стороною захисту не доведено, оскільки не спростовано існування в кримінальному провадженні ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність, позитивної характеристики, соціальні зв`язки, не є тим стримуючим фактором на даному етапі, який забезпечить можливості здійснення дієвого контролю за поведінкою підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків.

Крім того, суд враховує, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. Продовжуючи підозрюваному строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права останнього, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, зокрема прав потерпілих у даному кримінальному провадженні.

За таких обставин, суд вважає за доцільне клопотання слідчого задовольнити та продовжити підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у межах строку досудового розслідування, до 28 лютого 2024 року включно.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає розмір застави, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, із застосуванням насильства.

Доведеність винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого злочину слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалося, оскільки це є предметом встановлення в ході досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 40, 131, 132, 177, 178, 181, 193, 194, 197, 206, 309 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого, в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, у межах строку досудового розслідування, строком на 17 (сімнадцять) діб, тобто до 28.02.2024 року (включно).

Визначити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 28.02.2024 року (включно).

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1