печерський районний суд міста києва
Справа № 757/4316/24-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва № 757/29614/23-к від 03.08.2023 у кримінальному провадженні № 0002627 від 17.12.2021,-

ВСТАНОВИВ:

26.01.2024 до Печерського районного суду міста Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва № 757/29614/23-к від 03.08.2023 у кримінальному провадженні № 0002627 від 17.12.2021.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що 03.08.2023 Печерським районним судом м. Києва за клопотанням прокурора відділу офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0002627 від 17.12.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369 КК України, накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:174:7426, реєстраційний номер об`єкту майна: 09, яка належить ОСОБА_4 , реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обмежень власником вищевказаної земельної ділянки з 19.07.2014 є ОСОБА_4 .

Зазначені дії обмежують права власника земельної ділянки в ОСОБА_4 на використання майна, яке належить їй на праві приватної власності.

Також адвокатом в клопотанні зазначено, 20.02.2023 Ірпінським міським судом Київської області винесено ухвалу по справі 367/6906/19 за позовом Бучанської окружної прокуратури Київської області до Головного управління Держкадастру у Київській області про визнання недійсним та скасування наказу № 10-3277/15-14-сг від 17.07.2014 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність для колективного садівництва громадянці ОСОБА_4 на території СК «Берізка», діл.65 Ірпінської міської ради Київської області та витребування на користь Державного підприємства «Київське лісове господарство» із володіння у ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,116 га з кадастровим номером :01:174:7426, вартістю 2646,38 гривень.

Дослідивши матеріали цивільної справи №367/6906/19 Ірпінський міський суд Київської області - залишив позов Бучанської окружної прокуратури Київської області без розгляду.

16.10.2023 до Печерського районного суду м. Києва адвокатом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 подано клопотання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2023 року у справі № 757/29614/23-к у межах кримінального провадження №0002627 від 17.12.2021, на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:174:7426, реєстраційний номер об`єкту майна: 09, належить ОСОБА_4 , реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_1 .

21.11.2023 слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського району від 03.08.2023 у справі № 757/29614/23-к на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:174:7426, реєстраційний номер об`єкту майна: 09, належить ОСОБА_4 , реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_1 .

08.12.2023 ОСОБА_4 звернулась до Державного реєстратора у м. Києві з метою скасування арешту майна відповідно до отриманої ухвали у справі № 757/46659/23-к від 21.11.2023, але отримала відмову в проведенні реєстраційних дій, оскільки в резулятивній частині ухвали скасовано арешт, проте відсутні відомості про скасування заборони із відчуження, розпоряджання та користування (у тому числі користування шляхом забудови, вилучення лісових насаджень).

Представник власника майна в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлявся належним чином. Адвокат ОСОБА_3 через канцелярію суду подав заву про розгляд скарги за його відсутності.

Представник Офісу Генерального прокурора у судове засідання не з`явився, заяв, клопотань, заперечень до суду не надходило.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, заяву прокурор, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що слідчими Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, під процесуальним керівництвом Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0002627 від 17.12.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369 КК України.

08.2023 Печерським районним судом м. Києва за клопотанням прокурора відділу офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0002627 від 17.12.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369 КК України, накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:174:7426, реєстраційний номер об`єкту майна: 09, яка належить ОСОБА_4 , реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_1 .

21.11.2023 слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського району від 03.08.2023 у справі № 757/29614/23-к на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:174:7426, реєстраційний номер об`єкту майна: 09, належить ОСОБА_4 , реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_1 .

08.12.2023 ОСОБА_4 звернулась до Державного реєстратора у м. Києві з метою скасування арешту майна відповідно до отриманої Ухвали у справі № 757/46659/23-к від 21.11.2023, але отримала відмову в проведенні реєстраційних дій оскільки в резулятивній частині ухвали скасовано арешт, проте відсутні відомості про скасування заборони із відчуження, розпоряджання та користування (у тому числі користування шляхом забудови, вилучення лісових насаджень).

За вказаних обставин у сторони захисту виникла необхідність в повторному зверненні до суду з вищевказаним клопотанням.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2023, при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження є забезпечення збереження майна як речових доказів або ненастання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а також сприяння меті кримінального провадження.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Незважаючи на те, що досудове розслідування здійснюється протягом тривалого проміжку часу, стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави для накладення арешту на вказане майно, яке перебуває у власності заявника. Підозра заявнику не пред`явлена, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Стороною обвинувачення не надано суду допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів що вказують про прямий, або опосередкований зв`язок заявника з обставинами, які є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а також відсутні підстави відповідальності заявника за незаконні дії третіх осіб.

Версія органу досудового розслідування, що майно, на яке накладено арешт, відповідає ознакам, визначеним ст. 98 КПК України, тобто відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0002627 від 17.12.2021, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами, а спростована наданими доказами в обґрунтування скасування арешту майна.

Саме по собі винесення слідчим постанови про визнання речовим доказом не спростовує цих обставин і не може слугувати підставою для подальшого позбавлення власника майна вільно користуватися ним.

Враховуючи вказане, підстав вважати, що існує правова підстава для арешту майна заявника взагалі спростовується, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як представник сторони обвинувачення в судове засідання не з`явився та не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявника належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва № 757/29614/23-к від 03.08.2023 у кримінальному провадженні № 0002627 від 17.12.2021 - задовольнити.

Скасувати арешт із забороною відчуження, розпоряджання та користування (у тому числі користування шляхом забудови, вилучення лісових насаджень), накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/29614/23-к від 03.08.2023 у кримінальному провадженні № 0002627 від 17.12.2021, на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:174:7426, реєстраційний номер об`єкту майна: 09, що належить ОСОБА_4 , реєстраційний номер платника податків: НОМЕР_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1