Справа № 456/5420/23
Провадження № 1-кс/456/1050/2023
УХВАЛА

слідчого судді

25 жовтня 2023 року Слідчий суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю представника скаржника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_4 , подану від його імені адвокатом ОСОБА_3 про визнання незаконною та скасування постанови слідчої СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 від 30.08.2023 про закриття кримінального провадження та зобов`язання до вчинення дій,

в с т а н о в и в :

Короткий виклад вимог скарги. Адвокат ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати незаконною та скасувати постанову слідчої Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 від 30.08.2023 про закриття кримінального провадження №0000392 від 19.05.2023, зобов`язати слідчу Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 відновити досудове розслідування кримінального провадження №0000392 від 19.05.2023 та внести відповідні зміни до ЄРДР. В обґрунтування скарги покликається на те, що 18.05.2023 до Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області надійшла ухвала слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області про внесення до ЄРДР відомостей за заявою ОСОБА_4 щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України ОСОБА_6 та її матір`ю ОСОБА_7 30.08.2023 слідчою прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000392 від 19.05.2023, оскільки в ході досудового розслідування встановлено, що діяння, описані у заяві про вчинення кримінального правопорушення містять ознаки цивільно-правових відносин. При цьому скаржник вказує на те, що приймаючи рішення про закриття кримінального провадження слідча не вказує, які заходи були вчинені в ході досудового розслідування, не зазначає, докази, які підтверджують або спростовують винуватість осіб, на яких вказав заявник у вчиненні кримінального правопорушення, а висновки робить лише виходячи з норм цивільного законодавства. При цьому зазначає, що факт наявності права спільної сумісної власності не надає можливості іншому зі співвласників розпоряджатися майном на свій розсуд без згоди іншого співвласника, зокрема подружжя. Крім цього, заявник вказував, що придбав будівельні матеріали за особисті кошти. Крім цього, звертає увагу, що в резолютивній частині постанови вказано про закриття кримінального провадження за ознаками ч.4 ст.185 КК України, в той час, як в ухвалі слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області та в заяві про вчинення кримінального правопорушення було вказано ч.2 ст.185 КК України. Зазначає, що у постанові про закриття кримінального провадження слідча наводить лише загальні формулювання, однак недостатньо наводить мотиви для прийняття рішення про закриття кримінального провадження. Не зрозуміло, яким чином слідчою перевірялись обставини, вказані у заяві і до яких висновків вона прийшла. Враховуючи викладене, вважає постанову невмотивованою, прийнятою передчасно, без належних обґрунтувань.

Доводи сторін в судовому засіданні.

В судове засідання скаржник ОСОБА_4 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду скарги.

В судовому засіданні представник скаржника адвокат ОСОБА_3 просить вимоги скарги задоволити в повному обсязі, зазначив, що у скаржника відсутні документи, які підтверджують факт придбання ним будівельних матеріалів, такі дійсно було придбано подружжям за спільні кошти, і дружина, без згоди чоловіка після розірвання шлюбу відчужила вказані будівельні матеріали, а коштами розпорядилася на власний розсуд.

Слідча ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, 25.10.2023 подала на адресу суду заяву про проведення розгляду скарги у її відсутності.

Прокурор ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, 25.10.2023 подав на адресу суду заяву, в якій повідомив про зайнятість у іншому судовому процесі, просить за можливості розгляд скарги відкласти або розглянути скаргу у його відсутності.

Встановлені слідчим суддею обставини із посиланням на докази, досліджені в судовому засіданні.

Постановою слідчої СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 від 30.08.2023 закрито кримінальне провадження №0000392 від 19.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України через відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Мотиви, з яких слідчий суддя виходить при ухваленні судового рішення, і положення закону, якими він керується.

Так, забезпечуючи принцип доступу до правосуддя, в порядку ст.21 КПК України та ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, слідчим суддею Стрийського міськрайонного суду Львівської області відкрито провадження та призначено скаргу до розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Главою 26 КПК визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування. Частиною 1 ст. 303 КПК передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким (заявником, потерпілим, підозрюваним, володільцем майна тощо) такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені.

У відповідності до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне (ч. 3 ст. 110 КПК).

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосередньої оцінки отриманих фактичних даних, в даному випадку слідчим.

Статтею 284 КПК України чітко визначені підстави для закриття кримінального провадження.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Враховуючи вказане та зважаючи на зміст оскаржуваної постанови, слідчий суддя має встановити:

1) Чи дотриманий процесуальний порядок прийняття рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України?

2) Чи існували обґрунтовані підстави для закриття цього кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення?

Щодо дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження

Процесуальний порядок закриття кримінального провадження врегульований положеннями ст. 284 та 110 КПК України.

Так, за змістом статті 284 КПК України, суб`єктом уповноваженим закривати кримінальне провадження, у якому жодній особі не було повідомлено про підозру, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України є, в тому числі, слідчий. Таке рішення про закриття кримінального провадження приймається слідчим у формі постанови.

При цьому, вимоги до процесуального рішення, прийнятого у формі постанови, передбачені ст. 110 КПК України, відповідно до якої постанова повинна складатися з:

1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;

2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;

3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Як встановлено слідчим суддею, у цьому кримінальному провадженні жодній особі про підозру не повідомлялось, а тому слідча була уповноважена на прийняття рішення про його закриття на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Вказане рішення було оформлено слідчою у формі постанови, перевіривши зміст якої, слідчий суддя встановив, що вона містить усі елементи та відомості, передбачені ст. 110 КПК України для такого процесуального рішення. Зокрема, у постанові наявні мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшла висновку про дотримання слідчою процесуального порядку закриття кримінального провадження.

Щодо наявності підстав для закриття кримінального провадження

Відповідно до положень глави 24 КПК України, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке здійснюється в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, або при наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

При цьому, статтею 25 КПК України проголошено засаду публічності, згідно з якою прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. З цією нормою кореспондуються інші приписи КПК України, які зобов`язують орган досудового розслідування застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

З огляду на це, з метою виконання завдань кримінального провадження та дотримання загальних засад його здійснення, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих заходів в порядку, передбаченому КПК України, а саме здійснення всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.

При цьому, за змістом положень ст. 110 КПК України, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, слідчий повинен належним чином обґрунтувати підстави з яких він дійшов висновку про відсутність складу кримінального правопорушення. Постанова має містити посилання на результати конкретних слідчих (розшукових) та процесуальних дії, які були проведені в ході досудового розслідування для повного та всебічного дослідження усіх обставин кримінального провадження із їх оцінкою на предмет підтвердження або спростування наявності складу злочину, що у сукупності надало слідчому підстави для відповідного висновку.

Проаналізувавши постанову слідчої у світлі доводів поданої скарги та законодавчих вимог до відповідного процесуального рішення, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови про закриття кримінального провадження, виходячи з таких міркувань.

Слідчий суддя вважає вірними висновки слідчої про те, що діяння, описані у заяві про вчинення кримінального правопорушення містять ознаки цивільно-правових відносин, з огляду на таке.

У ст. 60 СК закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст.368 ЦК.

У ч.1 ст.70 СК встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена в постанові ВСУ від 24.05.2017 у справі №6-843цс17 та постановах ВС від 6.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 5.04.2018 у справі №404/1515/16-ц.

Пунктом 1 статті 69 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Законодавство передбачає певні способи поділу майна подружжя. По-перше, відповідно до ст. 71 СК суд може винести рішення щодо поділу майна в натурі. Такий спосіб застосовується щодо подільних речей, тобто речей, які можна поділити без втрати їх цільового призначення (ст. 183 ЦК). По-друге, суд може прийняти рішення про присудження майна одному з подружжя з покладенням на нього обов`язку надати другому з подружжя компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності (частини 2, 4, 5 ст. 71 СК).

Верховний Суд України в пункті 25 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 роз`яснив, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У ст.68 СК закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК.

Розірвання шлюбу не тягне за собою зміни правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності.

Під час досудового розслідування кримінального провадження слідчою встановлено, що будівельні матеріали, на які вказує заявник у заяві про вчинення кримінального правопорушення були придбані під час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Заявник у заяві про вчинення кримінального правопорушення стверджує, що придбав шлакоблоки за особисті кошти, однак жодних доказів про це органу досудового розслідування не надає. В той же час допитані як свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стверджують про те, що шлакоблоки були придбані ОСОБА_6 за особисті кошти, зароблені за кордоном, однак жодних доказів наведеного при цьому не надають.

Крім цього, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 27.06.2022, позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про поділ спільної сумісної власності подружжя - задоволено частково. Визнано житловий будинок загальною площею 125,3 кв.м, (житлова площа - 84,9 кв.м) з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер: 14081201) та земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :06:001:0025, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта в Реєстрі 15) об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Визнано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер: 14081201) та право власності частину земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :06:001:0025, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта в Реєстрі 15). Визнано за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер: 14081201) та право власності частину земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :06:001:0025, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта в Реєстрі 15). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що підставою для прийняття такої слугували здобуті в ході досудового розслідування докази, а саме: показання ОСОБА_4 , показання ОСОБА_7 , показання ОСОБА_6 . При цьому вказані показання різняться між собою щодо часу та суб`єктів придбання будівельних матеріалів.

Як встановлено в судовому засіданні жодна із сторін на будівельні матеріали документів немає, а тому підстави стверджувати, що вони були придбані за особисті кошти одного з подружжя, відсутні.

На підставі наведеного, слідча прийшла до правильного висновку про те, що вказані діяння мають ознаки цивільно-правових відносин.

Щодо доводів скаржника про те, що діяння невірно кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, слідчий суддя звертає увагу, що в умовах воєнного стану будь-яка крадіжка кваліфікується як така, що вчинена «в умовах воєнного стану». Крім цього, слідчий суддя звертає увагу, що питання кримінально-правової кваліфікації належить до безпосередніх повноважень слідчого і жодна особа не вправі вказувати слідчому, за якою статтею слід кваліфікувати те чи інше діяння, оскільки наведене суперечить завданням кримінального судочинства.

Наведене у сукупності свідчить, що рішення про закриття кримінального провадження є обґрунтованим та вмотивованим, оскільки містить належні і достатні мотиви та підстави його прийняття, що дозволяє зробити висновок про його правомірність та про забезпечення стороною обвинувачення проведення повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування, а тому відповідна постанова не підлягає скасуванню.

На підставі наведеного, вимоги скарги задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 21, 22, 93, 284, 303 307, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя,-

у х в а л и в:

В задоволенні скарги ОСОБА_4 , поданої від його імені адвокатом ОСОБА_3 про визнання незаконною та скасування постанови слідчої СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 від 30.08.2023 про закриття кримінального провадження та зобов`язання до вчинення дій відмовити

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1