ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/6776/23

Провадження № 1-кп/210/53/24

31 січня 2024 року

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників обвинувачених, - адвокатів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції (дистанційного провадження), кримінальне провадження №0000392 від 18 серпня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.255-1 ч.2, 307 ч.2 КК України, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.255-1 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває вищевказане кримінальне провадження.

З матеріалів справи вбачається, що відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в рамках даного кримінального провадження було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без права внесення застави, котрий в подальшому неодноразово було продовжено, останній раз судом 13 грудня 2023 року, та строк дії котрого закінчується 10 лютого 2024 року.

До спливу строку дії запобіжного заходу судове провадження не може бути закінченим.

Прокурор у судовому засіданні вважав доцільним продовжити строк тримання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 під вартою, без визначення розміру застави, з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, у скоєнні яких вони обвинувачуються, та з урахуванням ризиків, визначених ст.177 КПК України, про що надав суду відповідні письмові клопотання відносно кожного обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник, - адвокат ОСОБА_9 , кожен окремо проти продовження строку тримання під вартою обвинуваченого заперечували. Посилалися на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, необґрунтованість та незаконність підозри, тривале перебування обвинуваченого під вартою, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, його сімейний стан, наявність утриманців, у зв`язку із чим просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора, а у випадку, якщо суд прийде до переконання про наявність ризиків, та обґрунтованість підозри, обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю, або визначити альтернативний запобіжний захід, заставу, про що від захисника обвинуваченого до суду надійшло відповідне письмове клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник, - адвокат ОСОБА_10 , кожен окремо також проти продовження строку тримання під вартою обвинуваченого заперечували. Посилалися на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, необґрунтованість та незаконність підозри, у зв`язку із чим просили обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт, або визначити альтернативний запобіжний захід, заставу.

Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , та їх захисники, адвокати ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , кожен окремо підтримали позицію обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та їх захисників.

Ухвалою суду від 13 грудня 2023 року обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_12 тимчасово залишено за судом на час розгляду даного кримінального провадження.

Крім того, до суду від ДУ «Криворізька установа виконання покарань №3» надійшло повідомлення про смерть обвинуваченого ОСОБА_12 , в підтвердження чого надано відповідну копію свідоцтва про смерть останнього, у зв`язку з чим прокурором подано до суду клопотання про закриття кримінального провадження відносно нього у в`язку зі смертю, та котре на даний час не розглянуто.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 належить продовжити. При цьому суд враховує наступне.

Відповідно до ст.331 ч.ч.1, 3 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При цьому, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.255-1 ч.2, 307 ч.2 КК України, котрі є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, за найтяжче з котрих передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, а ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.255-1 ч.2 КК України, котре є особливо тяжким злочином, за котре передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої. З урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що існують ризики, передбачені ст.177 ч.1 КК України, а саме, що обвинувачені побоюючись покарання, можуть переховатися від суду або впливати на інших учасників, а саме інших обвинувачених, свідків, тобто перешкодити встановленню істини по справі, оскільки справа перебуває лише на стадії підготовчого судового засідання, а також вчинити інший злочин. Тому суд вважає, що доцільним є продовжити обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 строк тримання під вартою. Інший, більш м`який запобіжний захід, на переконання суду, буде недостатнім для запобігання зазначених ризиків. При цьому суд бере до уваги відомості про особу обвинувачених, та вважає, що ці відомості не зменшують встановлені судом ризики.

Клопотання обвинувачених та їх захисників про зміну запобіжного заходу суд вважає необґрунтованими. При цьому суд бере до уваги встановлені судом ризики та вважає, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, без права внесення застави буде недостатнім для запобігання цим ризикам.

Суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинуваченим належить продовжити, згідно ст.197 КПК України, строком на 60 днів.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Частиною 2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Статтею 194 КПК України визначено, що підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження є: наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжні заходи як заходи процесуального примусу застосовуються до обвинуваченого з метою запобігти можливості приховатися від слідства і суду, перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні та здійсненню правосуддя, а також запобігти спробам продовжити злочинну діяльність і полягають у обмеженні свободи пересування (ст.177 КПК України).

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч.1 ст.178 КПК України, при розгляді питання про доцільність продовження тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя осіб, їх зв`язки з суспільством.

За змістом ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також відповідно до практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за процедурою, встановленою законом.

Європейський суд з прав людини роз`яснює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи («Харченко проти України», «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти Росії»).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» зазначив, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вони маловірогідні і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм злочинів можуть вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серед іншого, суд враховує наступне: особу обвинувачених, характер та тяжкість діянь, які їм інкримінується, санкції статей, які передбачають міру покарання за інкриміновані кримінальні правопорушення, при цьому суд, ґрунтуючись на принципі презумпції невинуватості, не ставить ціллю передбачити можливе покарання за інкриміновані обвинуваченим діяння; вік та стан здоров`я обвинувачених, їх сімейний стан.

Суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 належить продовжити, згідно ст.197 КПК України, строком в межах 60 днів, до 30 березня 2024 року включно, без права внесення застави.

Суд вважає, що обраний відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 запобіжний захід відповідає особі обвинувачених, характеру та тяжкості діянь, які їм інкримінуються, санкції статей, які передбачають міру покарання за інкриміновані кримінальні правопорушення, та перешкоджає ризикам, визначеним ст.177 КПК України.

При цьому, обвинуваченими та їх захисниками не наведено суду достатніх та вагомих підстав, котрі б слугували зміні запобіжного заходу відносно обвинувачених, або відмові у його продовженні.

Крім того, в рамках даного кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, котрий в подальшому неодноразово було продовжено, останній раз судом 13 грудня 2023 року, та строк дії котрого закінчується 10 лютого 2024 року, з покладенням наступних обов`язків:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- цілодобово не залишати постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

- утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними у кримінальному провадженні.

Прокурор в судовому засіданні вважав за доцільне продовжити строк дії запобіжного заходу по відношенню до обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді цілодобового домашнього арешту, про що надав суду відповідне письмове клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_6 , та його захисник, адвокат ОСОБА_8 , кожен окремо проти клопотання прокурора заперечували, посилаючись на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, намір обвинуваченого працевлаштуватись, міцність його соціальних зв`язків та сімейний стан, у зв`язку із чим просили застосувати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , та їх захисники, адвокати ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , кожен окремо підтримали думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника.

Відповідно до ст.177 ч.1 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст.181 ч.1 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до ст.194 ч.5 КПК України на підозрюваного у випадку застосування запобіжного заходу не пов`язаного з тримання під вартою, може бути покладено ряд обов`язків, зокрема і повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Таким чином, вислухавши думку учасників процесу, суд, враховуючи вимоги ст.ст.181, 331 КПК України, вважає за доцільне продовжити обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, та вважає, що саме такий запобіжний захід забезпечить належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 на час розгляду кримінального провадження.

При цьому, обвинуваченим та його захисником суду не надано та не наведено належних підтверджень в обґрунтування зміни запобіжного заходу на нічний домашній арешт.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.176-178, 196, ч.1, ч.3 ст.331 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , та їх захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу, або про відмову у його продовженні, - залишити без задоволення.

Клопотання прокурора про продовження обраного відносно обвинувачених запобіжного заходу, - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 30 березня 2024 року включно, без права внесення застави.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 днів, тобто до 30 березня 2024 року включно, без права внесення застави.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисника, адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу, - залишити без задоволення.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дію раніше обраного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, на 60 днів, тобто до 30 березня 2024 року включно, з покладенням наступних обов`язків:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- цілодобово не залишати постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

- утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними у кримінальному провадженні.

З метою перевірки та контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_6 , покласти на працівників Національної поліції України обов`язки щодо проведення перевірок за місцем мешкання останнього.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, їх захисникам, прокурору, направити уповноваженій особі місця ув`язнення та до органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 .

Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга може бути подана протягом п`яти днів з дня її постановлення до Дніпровського апеляційного суду, а обвинуваченим, який перебуває під вартою - у той же строк з моменту її отримання.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 також може бути оскаржена протягом п`яти днів з моменту оголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1