Справа № 303/228/13-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.10.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/497/23 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 липня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 липня 2023 року у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою відмовлено.

Клопотання прокурора ОСОБА_7 про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , на період судового розгляду кримінального провадження, по 16 вересня 2023 року включно.

Продовжено строк тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Борислав Львівської області, мешканця АДРЕСА_2 , на період судового розгляду кримінального провадження, по 16 вересня 2023 року включно.

З матеріалів контрольного (кримінального) провадження вбачається, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000023 від 23.11.2012, про обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 строку тримання під вартою, посилаючись на те, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, наявні ризики того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 усвідомлюючи тяжкість покарання, яке їм загрожує у разі визнання їх винуватими, будуть переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, можуть вчинити інше кримінальне правопорушення. У той же час закінчити судовий розгляд даного кримінального провадження до спливу строку дії ухвали від 24.05.2023 не надається можливим.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції зокрема, вказав на тяжкість кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_6 обвинувачуються, прийняв до уваги, що ризики, передбачені положеннями ст.177 КПК України, що стали підставою для обрання відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, а підстави за яких судом було обрано обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою не відпали, у зв`язку з цим, продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою гарантуватиме належну поведінку останніх.

На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу та вказала, що ОСОБА_6 утримується під вартою з 2012 року, тому вважає, що даний запобіжний захід є занадто суворим, та до нього слід застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою та ізоляцією від суспільства, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Вважає, що ризики, на які прокурор посилався у клопотанні не підтверджені належними доказами, тому їх до уваги не слід брати. Просить апеляційну скаргу задовольнити та змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою.

Інші учасники судового процесу апеляційні скарга не подавали.

До початку апеляційного розгляду від захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 надійшло клопотання, в якому вона просить розглядати апеляційну скаргу без її участі та участі її підзахисного, вимоги, які зазначені в апеляційній скарзі підтримують в повному обсязі та просили їх задовольнити.

За таких обставин, апеляційна скарга розглядається у відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_5 та прокурора, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що прокурор, належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги. При цьому береться до уваги і те, що будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги чи даних про поважність причин неявки від прокурора не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання, суд своєю ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає належним чином умотивованим, викладені в судовому рішенні твердження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, на переконання колегії суддів, при вирішенні питання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що інкриміновані ОСОБА_6 кримінальні правопорушення відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, пов`язаних з позбавленням життя людини, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі; специфіку кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , а також те, що закінчити судовий розгляд даного кримінального провадження до спливу строку дії ухвали від 24.05.2023, не надається можливим, а ризики, визначені ст. 177 КПК України, продовжують існувати.

Всупереч доводів апеляційної скарги, висновок суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідає фактичним обставинам справи і такий висновок підтверджується перевіреними судом доказами, яким дана належна оцінка.

Разом із тим, суд першої інстанції дав належну оцінку фактам відсутності обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та необхідності проведення судом процесуальних дій, а також дослідження доказів.

Вирішуючи питання про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , суд першої інстанції, ураховуючи що ризики, які полягають у можливості обвинуваченого переховуватися від суду, перешкоджати встановленню істини у справі іншим шляхом, вчинити інше кримінальне правопорушення - не зменшились, не зникли та не спростовані стороною захисту, а також з огляду на серйозність висунутих обвинувачень, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, зважаючи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання останнім процесуальних обов`язків і не зможе запобігти вказаним ризикам, правильно дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, з чим погоджується і колегія суддів.

Вищевказані обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких.

Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту фактично не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, відомостей про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, не вчинить інше кримінальне правопорушення і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 про те, що наведені у клопотанні ризики не підтверджені належними доказами, тому їх до уваги не слід брати, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, більш того, місцевим судом обґрунтовано зазначено, чому суд дійшов саме таких висновків і що вони підтверджуються матеріалами кримінального провадження, і з такою мотивацією погоджується і суд апеляційної інстанції.

Тому, колегія суддів вважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Так, на переконання колегії суддів, обраний судом запобіжний захід у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумності, є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

На думку колегії суддів ризики, встановлені стороною обвинувачення та судом, існують та виправдовують тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що при розгляді клопотання суд першої інстанції врахував передбачені КПК України обставини, а також те, що вказані прокурором ризики не зменшились та визнав їх такими, що виправдовують подальше тримання ОСОБА_6 під вартою, і на даний час вони виключають заміну запобіжного заходу.

Отже, суд першої інстанції, врахувавши всі ризики та обставини, визначені ст. 178 КПК України, в їх сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку, що лише найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, з чим погоджується апеляційний суд.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду такі не доведені.

Будь-яких доказів на спростування таких висновків суду обвинуваченим та його захисником не представлено.

При цьому, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, що в свою чергу унеможливлює зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Отже, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

Всі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом першої інстанції при продовженні обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги на зміну запобіжного заходу не встановлено.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, або порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вчинено кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 липня 2023 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді