Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.11.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/405/23 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.05.2023.

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , засуджена:

- за ч. 5 ст. 111-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 08 (вісім) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, пов`язаних з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій на строк 10 (десять) років з конфіскацією всього майна, яке є її особистою власністю.

Початок строку відбування основного покарання ОСОБА_7 ухвалено обраховувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з дня її фактичного затримання.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, пов`язаних з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій рахувати з моменту відбуття основного покарання.

Речовий доказ: диск DVD-R, на якому зроблено запис «додаток до протоколу огляду від 20.05.2022 Пенсійний ф. т.зв. ЛНР» та проставлено підпис о/співробітника, що зберігається при матеріалах кримінального провадження як додаток до протоколу огляду від 20.05.2022 - залишено при матеріалах кримінального провадження.

Згідно вироку ОСОБА_7 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

-2-

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Луганська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва Збройних Сил РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які розцінені представниками влади і Збройних Сил РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України - в АР Крим та м. Севастополі.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та Збройних Сил РФ вирішили досягти шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців Збройних Сил РФ, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та Російської Федерації, створення і фінансування незаконних збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної недоторканості України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

-3-

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації (далі - ГШ ЗС РФ), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб Збройних Сил РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося для досягнення військово-політичних цілей РФ, що на думку співучасників були прямо пов`язані із необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

Вказаний план у повній мірі відповідав та був розроблений з урахуванням принципів та підходів, викладених у виступі начальника ПП ЗС РФ ОСОБА_9 перед Академією військових наук РФ з доповіддю про гібридну війну в лютому 2013 року, яка у подальшому отримала назву « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де зазначалося, що з метою досягнення цілей повинна надаватися перевага невоєнним заходам (політичним, економічним, інформаційним, гуманітарним), які застосовуються з використанням протестного потенціалу населення, інформаційним протиборством та воєнним заходам прихованого характеру.

У подальшому, з грудня 2013 року до лютого 2014 року, для забезпечення схвалення та підтримки громадянами РФ і мешканцями південно-східних регіонів України злочинних діянь, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України та встановлення впливу і вагомості РФ на світовій арені, представники влади та Збройних Сил РФ, на виконання спільного злочинного плану, організували із застосуванням засобів масової інформації розпалювання в Україні національної ворожнечі шляхом ведення інформаційно-пропагандистської підривної діяльності.

Так, з грудня 2013 року за допомогою різних видів медіа-ресурсів РФ здійснювалося викривлення подій Революції Гідності, вказувалося на хибність європейського вектору розвитку зовнішніх відносин України. При цьому шляхом перекручування, постійного нав`язування хибного тлумачення, компонування інформації для зміни свідомості та ставлення громадян РФ і місцевих мешканців південно-східних регіонів України щодо дійсності та значення подій, які насправді відбувалися в Україні, представники опозиційних до тодішнього політичного режиму в Україні сил висвітлювалися як прихильники радикально націоналістичних поглядів, учасники національно-визвольного руху середини XX століття (ОУН, УПА) - як прибічники та послідовники фашизму, пропагувалась їх неповноцінність за ознаками ідеологічних та політичних переконань.

У березні-квітні 2014 року в м. Луганськ та інших населених пунктах Луганської області розпочалася збройна агресія Російської Федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Луганської області та порушення територіальної цілісності України.

В окремих містах та районах Луганської області всупереч законодавству України 11.05.2014 проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акту про державну самостійність Луганської народної республіки», за результатами якого 12.05.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»).

З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ЛНР» представниками Російської Федерації з числа своїх громадян та місцевого населення Луганської області сформовані підрозділи політичного (так звані «органи державної влади «ЛНР») та

-4-

силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Луганської області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, Російської Федерації на території Луганської області так званої «ЛНР», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VІІІ від 18.01.2018, постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014, визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

Всупереч нормам міжнародного гуманітарного права президент Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_10 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України. Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглась на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.

Указом Президента України від 14.03.2022 за № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 26.03.2022 строком на 30 діб.

-5-

Указом Президента України від 18.04.2022 за № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 25.04.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 за № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 25.05.2022 строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12.08.2022 за № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 23.08.2022 строком на 90 діб.

У зв`язку із веденням агресивної війни з боку Російської Федерації проти України, 08.03.2022 захоплено місто Сватове, у зв`язку із чим, на підтвердження контролю над містом, на будівлі Сватівської районної ради, розташованої за адресою: майдан Злагоди, 25, м. Сватове, Сватівський район Луганської області, незаконними збройними формуваннями встановлено прапор так званої «ЛНР».

Указом Голови Луганської Народної Республіки від 03.03.2022 УГ-125/22 створена Адміністрація Сватівського району Луганської Народної Республіки.

09.04.2022 Уряд т.зв. «ЛНР» своєю постановою створив управління Пенсійного фонду (ПФ) ЛНР у звільнених Старобільському, Біловодському, Новопсковському та Сватівському районах Республіки.

У квітні 2022 року (більш точного часу встановити з об`єктивних причин не виявилося можливим), громадянка України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Сватово Сватівського району Луганської області, достовірно знаючи про незаконність дій співучасників збройних формувань так званої «ЛНР» та окупаційної адміністрації РФ на тимчасово окупованій території Луганської області, діючи з єдиним злочинним умислом з мотивів заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, з метою зміни меж території України та поширення на неї впливу РФ, перешкоджання євроінтеграційному курсу розвитку України, встановлення контролю РФ над політичними та економічними процесами в Україні, маючи умисел на зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території в м. Сватово Сватівського району Луганської області, надала свою добровільну згоду на призначення її на посаду виконуючої обов`язки начальника Сватівського районного управління Пенсійного фонду т.зв. «ЛНР».

Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_7 з початку квітня 2022 року (більш точного часу встановити з об`єктивних причин не виявилось можливим), перебуваючи на тимчасово окупованій території Луганської області - у м. Сватово Сватівського району Луганської області, приступила до виконання обов`язків начальника Сватівського районного управління Пенсійного фонду т.зв. «ЛНР» незаконно створеного окупаційною адміністрацією РФ та в умовах воєнного стану, під час російсько-української війни, виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції окупаційного органу, співпрацює з представниками інших органів окупаційної влади РФ, сприяє їм в незаконному захопленні державної влади на території України з метою подальшого становлення та легалізації на тимчасово окупованій території Луганської області так званої «ЛНР».

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 порушується питання про скасування вироку суду і закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи

-6-

в суді та вичерпані можливості їх отримати. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що допитана в суді в якості свідка ОСОБА_11 особисто не володіє інформацією стосовно того, що ОСОБА_7 приймає участь в незаконній діяльності т.зв. Управління пенсійного фонду «ЛНР» в Сватівському районі, оскільки станом на 05.04.2022 зі слів ОСОБА_11 вона виїхала з м. Сватове, а про незаконну діяльність т. зв. Управління пенсійного фонду «ЛНР» в Сватівському районі їй стало відомо з мережі Інтернет та від своїх знайомих, а отже інформація є непідтвердженою. Той факт, що ОСОБА_7 обіймає посаду в.о. начальника т. зв. Управління пенсійного фонду «ЛНР» в Сватівському районі, їй відомий зі слів ОСОБА_12 , що проживає в м. Сватове, тому слід вважати, що така інформація є показаннями з чужих слів та є недостовірним засвідченням факту здійснення ОСОБА_7 протиправної діяльності. В той же час, ОСОБА_13 не була допитана в суді з приводу вказаних обставин, як і під час досудового розслідування, оскільки ОСОБА_11 про таку не повідомляла. Крім того, свідок ОСОБА_11 не могла впізнати ОСОБА_7 по фото, наданого прокурором, а також особисто не володіла інформацією про займані посади обвинуваченою, а отримала таку з мережі Інтернет чи зі слів інших осіб. Аналогічним чином, свідок ОСОБА_14 також особисто не володіє інформацією стосовно участі ОСОБА_7 в незаконній діяльності, а стверджуючи про добровільність згоди ОСОБА_7 обійняти посаду, тільки зробила припущення. Від допиту свідка ОСОБА_15 , яка проживає в м. Сватово, прокурор відмовився. Більш того, офіційність сайту т. зв. Управління пенсійного фонду «ЛНР» в Сватівському районі є сумнівною, оскільки згідно українського законодавства «ЛНР» не визнана республікою, а інформація, розміщена на їх сайтах є недопустимою та недостовірною. В судовому засіданні так званий сайт «Луганський інформаційний центр» не оглядався, як і цифровий носій з інформацією про огляд такого сайту 20.05.2022 оперуповноваженим.

Обвинувачена ОСОБА_7 , будучи повідомленою про розгляд справи відповідно до вимог ст. 323 КПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик в газеті «Урядовий кур`єр», в судове засідання не з`явилася, що не перешкоджає апеляційному розгляду кримінального провадження при здійсненні спеціального судового провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу, промову прокурора про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та законність вироку суду першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 , подана в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку

-7-

незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим та мотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_7 вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Положеннями ст. 94 КПК України встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому, жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У результаті апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що 28.11.2022 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області постановлена ухвала про здійснення спеціального судового провадження, у зв`язку з переховуванням обвинуваченої ОСОБА_7 від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, що відповідає положенням ст. 297-1, ч. 3 ст. 323 КПК України, п. 20-1 Перехідних положень розділу ХІ КПК України.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що здійснивши судовий розгляд за правилами глави 28 КПК України, як про це свідчать журнали судових засідань у цьому провадженні, суд першої інстанції в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення безпосередньо дослідив докази у провадженні, надав їм правильну юридичну оцінку у вироку, отже з`ясував усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження та обґрунтовано визнав ОСОБА_7 винуватою у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

На переконання колегії суддів, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, за викладених у вироку обставин, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку та навів у вироку.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, підтверджено наведеними у вироку показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , які були безпосередньо допитані в судовому засіданні і підтверджують вину обвинуваченої ОСОБА_7

-8-

Зокрема, показаннями свідка ОСОБА_14 стверджується, що у березні 2022 року почалася окупація міста Сватове, а у квітні 2022 року - створення управління пенсійного фонду так званої «ЛНР». Начальником цього управлення була призначена ОСОБА_7 . Зазначена інформація була розміщена в Інтернеті на офіційному сайті так званої «ЛНР». На її думку, ОСОБА_7 причетна до організації пенсійного фонду так званої «ЛНР», оскільки очолила організацію. Зазначила, що у людей був вибір залишатися або покинути окуповану територію, однак ОСОБА_7 залишилася. Вона особисто була знайомою з ОСОБА_7 .

Показаннями свідка ОСОБА_11 стверджується, що їй відомо з джерел Інтернету, що ОСОБА_7 очолила управління пенсійного фонду так званої «ЛНР». Вона особисто знайома з ОСОБА_7 , яка працювала бухгалтером, що обслуговувався їхнім казначейством. Через Інтернет вона побачила фотографію з ОСОБА_7 , на якій остання отримувала грамоту як працівник пенсійного фонду так званої «ЛНР». Також їй розповідала знайома ОСОБА_16 , що ОСОБА_7 пішла працювати у пенсійний фонд так званої «ЛНР». Особисто їй ОСОБА_7 не казала, що працює у пенсійному фонді так званої «ЛНР».

Вина ОСОБА_7 у сукупності з показаннями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_11 , які є послідовними, логічними і такими, що узгоджуються між собою,підтверджується також іншими доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження, зокрема: рапортом заступника начальника 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях про виявлення кримінального правопорушення від 08.05.2022, яким підтверджено, що Сватівським РВ 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях отримана інформація щодо участі громадянки України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Сватове Луганської області, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , в протиправній діяльності незаконного органу влади (підрозділу т.зв. «Ради міністрів ЛНР» та місцевої адміністрації т.зв. «ЛНР»), створеному окупаційною владою РФ на ТОТ Сватівського району Луганської області. Протиправна діяльність вищевказаної особи полягає в тому, що вона за власної згоди була призначена окупаційною владою та з 01.04.2022 виконує обов`язки начальника Сватівського районного управління Пенсійного фонду т.зв. «ЛНР», яка в умовах воєнного стану, під час російсько-української війни, приймає участь та сприяє окупаційній владі в незаконному захопленні держаної влади та територій України. Зокрема, перебуваючи в окупованому РФ м. Сватове Сватівського району Луганської області, виконуючи свої посадові обов`язки, ОСОБА_7 співпрацює з представниками профільного міністерства «Ради міністрів ЛНР», та Адміністрацією Сватівського району т.зв. «ЛНР» з питань створення та діяльності місцевого підрозділу пенсійного фонду в структурі т.зв. «ЛНР», яка під час своєї діяльності також вчиняє інші протиправні дії по сприянню окупаційній владі РФ, з метою подальшого становлення та легалізації на ТОТ Луганської області т.зв. «ЛНР». Докази протиправної діяльності ОСОБА_7 містяться на офіційному сайті державних установ т.зв. «ЛНР» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 а також підтверджуються свідченнями колишнього начальника Сватівського підрозділу державного казначейства ОСОБА_11 , яка перебуває в м. Київ.

Протоколом огляду від ІНФОРМАЦІЯ_4 , яким оглянуті опубліковані в мережі Інтернет, а саме: офіційного сайту «Луганський інформаційний центр» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 де ІНФОРМАЦІЯ_6 опубліковано статтю під назвою « Правительство ЛНР создало управления Пенсионного фонда ЛНР в четырех освобожденных районах», в якій містяться дані щодо створення так званої Урядом «ЛНР» на тимчасово окупованій території Луганської області підрозділів так званого пенсійного фонду « ЛНР », зокрема в п. 1.4 зазначено про створення державної установи т.зв. «ЛНР» - управління Пенсійного фонду так званого «ЛНР» у Сватівському районі (міжрайонного).

-9-

Відповіддю заступника начальника 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 27.05.2022 за реєстраційним № 78/3/33/1110, згідно з якою під час виконання доручення СВ 3 управління ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях, в рамках кримінального провадження № 0000149 від 11.05.2022, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, щодо добровільної участі ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в протиправній діяльності незаконного органу влади, створеного на тимчасово окупованій території Луганської області та заняття нею посади в структурі Пенсійного фонду т.зв. «ЛНР», Сватівським РВ 3 управління ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях встановлено та допитано у якості свідків осіб, які безпосередньо контактували з ОСОБА_7 , начальника Управління Державної казначейської служби України у Сватівському районі Луганської області ОСОБА_11 та головного спеціаліста Управління ОСОБА_14 , яким відомі дані щодо участі ОСОБА_7 в протиправній діяльності підрозділу т.зв. «Пенсійного фонду «ЛНР». За отриманими даними (в ході допиту свідків), діяльність т.зв. Управління Пенсійного фонду «ЛНР» в Сватівському районі» було розпочато приблизно 08.04.2022-12.04.2022, яке розміщене в приміщеннях Сватівського підрозділу ПФУ в Луганській області за адресою: АДРЕСА_2, про що також протягом квітня 2022 року публікувалось на офіційних Інтернет сайтах (групах соціальних мереж) т.зв. «ЛНР», зокрема за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 До сфери діяльності Сватівського підрозділу т.зв. Пенсійного фонду «ЛНР» входить реєстрація платників та отримувачів пенсійних виплат на ТОТ новоствореної т.зв. адміністрацій Сватівського району «ЛНР», а також здійснення їм відповідних виплат. За інформацією свідків, ОСОБА_7 було призначено виконуючою обов`язки начальника т.зв. Управління Пенсійного фонду «ЛНР» в Сватівському районі ОСОБА_7 приблизно 08.04.2022. Станом на 01.05.2022 дані про її призначення в.о. начальника Сватівського підрозділу т.зв. Пенсійного фонду «ЛНР» вже були розміщені на офіційному сайті т.зв. Пенсійного фонду «ЛНР». За попереднім оглядом мережі Інтернет на офіційному ресурсі т.зв. Пенсійного фонду «ЛНР» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 раніше було зафіксовано дані щодо заняття ОСОБА_7 посади в.о. начальника т.зв. «Управління пенсіонного фонду ЛНР в Сватівському районі». Через блокування даного ресурсу (технічні несправності) провести за дорученням огляд даного сайту та розділу на даний час не представилось за можливе. Сватівським РВ вживаються заходи з подальшого проведення відповідного огляду даного Інтернет ресурсу. Під час виконання доручення встановлено, що ОСОБА_7 має паспорт громадянки України: серія (номер) НОМЕР_1 , виданий 17.08.1995 Сватівським РВ УМВСУ в Луганській області. Встановлено, що вона підтримує стосунки з матір`ю (м. Сватове) - ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , мешкає на ТОТ Луганської області за адресою: АДРЕСА_1;

Протоколом огляду від 31.05.2022, яким оглянуто офіційний сайт «Пенсійного фонду ЛНР» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_10 на якому міститься, серед інших створених територіальних підрозділів «управлінь» так званого «Пенсійного фонду ЛНР», інформація щодо так званого «Управління Пенсійного фонду ЛНР в Сватівському районі» (міжрайонного) із зазначенням керівника підрозділу, виконуючої повноваження начальника управління: ОСОБА_7 , адреси: АДРЕСА_2 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_11 ;

Диском DVD-R , на якому збережено дані з Інтернет ресурсу, а саме офіційного сайту «Луганський інформаційний центр» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 де ІНФОРМАЦІЯ_6 опубліковано статтю під назвою «

Правительство ЛНР создало -10- управления Пенсионного фонда ЛНР в четырех освобожденных районах », в якій містяться дані щодо створення т.зв. Урядом «ЛНР» на ТОТ Луганської області підрозділів т.зв. пенсійного фонду «ЛНР», зокрема в п. 1.4 зазначено про створення державної установи т.зв. «ЛНР» - управління Пенсійного фонду т.зв. «ЛНР» у Сватівському районі (міжрайонного).

Протоколом про пред`явлення для впізнання за участі свідка ОСОБА_15 від 25.06.2022, яким стверджується, що свідок ОСОБА_15 упізнала ОСОБА_7 , як мешканку м. Сватове Луганської області, яка виконує обов`язки начальника Управління Пенсійного фонду т.зв. «ЛНР» в Сватівському районі», з якою вона раніше періодично спілкувалася з робочих питань.

Протоколом про пред`явлення для впізнання за участі свідка ОСОБА_14 від 28.06.2022, яким стверджується, що свідок ОСОБА_14 упізнала ОСОБА_7 , як мешканку м. Сватове Луганської області, яка виконує обов`язки начальника Управління Пенсійного фонду т.зв. «ЛНР» в Сватівському районі», з якою вона раніше періодично спілкувалася з робочих питань.

Протоколом про пред`явлення для впізнання за участі свідка ОСОБА_11 від 29.06.2022, яким стверджується, що свідок упізнала ОСОБА_7 , як мешканку м. Сватове Луганської області, яка виконує обов`язки начальника Управління Пенсійного фонду т.зв. «ЛНР» в Сватівському районі», з якою вона раніше періодично спілкувалася з робочих питань.

Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 94 КПК України оцінено кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.

Також, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини, викладеної у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06.12.1998.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 111-1 КК України, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

При цьому суд першої інстанції врахував, що дане кримінальне провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя. Про час та дату всіх судових засідань ОСОБА_7 повідомлялася у передбачений законом спосіб, через опублікування виклику у газеті «Урядовий кур`єр».

У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідність забезпечення прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесу, а саме: у рішенні «Медєніца проти Швейцарії» Європейський Суд з прав людини зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією. Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало

-11-

бути здійснено відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа «Сейдовіч проти Італії»). Повідомлення має бути зроблене офіційно, а твердження про наявність повідомлення з листів родичів або від співробітників засобів масової інформації (справа «Шомоді проти Італії»), є необґрунтованими.; у справі «Сейдовіч проти Італії» Суд зазначив, що питання, яке слід вирішити в даній справі, полягає в тому, чи можна за відсутністю офіційного повідомлення про справу вважати заявника в достатній мірі проінформованим про те що він був притягнутий до кримінальної відповідальності та відбудеться судовий розгляд його справи, щоб він мав можливість вирішити: відмовитися від свого права приймати участь в слуханні справи чи ухилитися від правосуддя.

Такій практиці Єропепейського суду з прав людини, провадження та розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 відповідає у повній мірі.

Доводи захисника ОСОБА_6 про не підтвердження причетності обвинуваченої ОСОБА_7 до вчиненого кримінального правопорушення були ретельно були перевірені судом першої інстанції і не спростовують участі ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки суперечать поданим та дослідженим в суді доказам.

Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх захисником обвинуваченої в апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи, наведені захисником ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними і такі відхиляються.

З вироку вбачається, що на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засіданні, судом з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини кримінального правопорушення, а твердження захисника про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а також доводи про відсутність у кримінальному провадженні достовірних доказів вини ОСОБА_7 , належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними.

З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, немає підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність скасування вироку, на чому сторона захисту наголошує у своїй апеляційній скарзі.

Одночасно, колегія суддів відхиляє й твердження захисника ОСОБА_6 про порушення судом першої інстанції порядку спеціального судового провадження, у зв`язку з недослідженням всіх наданих доказів, то їх апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки такі не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, зокрема даними журналів судових засідань та технічних носіїв інформації, на якому зафіксовано судове провадження у суді першої інстанції.

Доводи захисника про те, що суд безпідставно прийняв до уваги, як доказ протокол про пред`явлення для впізнання обвинуваченої за участі свідка, оскільки такий здобуто не у судовому засіданні, - суд оцінює критично з тих підстав, що пред`явлення особи для впізнання було проведено відповідно до вимог ст. 228 КПК України, особи на фотознімках були тієї ж статі та не мали різких відмінностей у віці, зовнішності з особою, яка підлягала впізнанню. Таким чином, суд приходить до висновку, що істотних порушень кримінального процесуального закону при проведенні цієї слідчої дії допущено не було, а доводи захисника про визнання протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками недопустимим доказом є неприйнятним припущенням.

-12-

Твердження сторони захисту про те, що інформація, розміщена на сайті так званої «ЛНР», що міститься на диску DVD-R, викликає сумніви, судом відхиляються у зв`язку з необґрунтованістю, оскільки зазначений диск DVD-R визнано речовим доказом у рамках даного кримінального провадження та інформацію, що міститься на ньому, досліджено судом.

При цьому колегія суддів констатує, що єдиним критерієм визнання доказу недопустимим є очевидна недопустимість, яка полягає у відсутності сумнівів у тому, що було порушено КПК України. Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 30.11.2021 (справа № 235/4339/17-к).

Критичне ставлення захисника обвинуваченого, висловлене в апеляційній скарзі до показань допитаних судом першої інстанції свідків, колегія суддів вважає обумовленим позицією захисту від обвинувачення ОСОБА_7 у інкримінованому кримінальному правопорушенні. Вказані свідки були допитані судом у судовому засіданні, безпосередньо, з дотриманням положень ст. 23 КПК України та права захисту ставити їм питання, спрямовані на доведення позиції захисту і ставити під сумнів висновки суду в частині оцінки свідчень цих осіб у колегії суддів підстав немає.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що посилання захисника у своїй апеляційній скарзі на окремі висловлювання свідків, на його думку, не доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, є безпідставним та не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки наведені у вироку суду показання свідків є більш повними, детальними, правильність їх викладення не оспорювались стороною захисту, а отже спростовують доводи захисника.

Між тим, вагомих доводів у спростування об`єктивності показань допитаних судом першої інстанції свідків, документів та відеозаписів або недопустимості їх як доказів у кримінальному провадженні, захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не наводить, а твердження захисника про відсутність належних та допустимих доказів причетності ОСОБА_7 до інкримінованих діянь матеріалами провадження не підтверджується. При цьому вимога повторно досліджувати ці обставини в апеляційній скарзі відсутня і під час апеляційного розгляду сторона захисту з відповідним клопотанням не зверталась.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов обґрунтованого висновку, що зазначені докази є належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для ухвалення рішення про винуватість обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

При цьому колегія суддів враховує, що судом достовірно встановлено, що обвинувачена ОСОБА_7 , умисно, з початку квітня 2022 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території Луганської області - у м. Сватово, приступила до виконання обов`язків начальника Сватівського районного управління Пенсійного фонду т.зв. «ЛНР» та в умовах воєнного стану виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції окупаційного органу, співпрацює з представниками інших органів окупаційної влади РФ, сприяє їм в незаконному захопленні державної влади на території України з метою подальшого становлення та легалізації на тимчасово окупованій території Луганської області так званої «ЛНР», тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 111-1 КК України.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про те, що висновки суду першої інстанції основані лише на припущеннях та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

-13-

Апеляційний суд наголошує, що однією із загальних засад кримінального провадження, зазначених у ст. 7 КПК України, є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

На думку апеляційного суду наведені обставини свідчать, що суд першої інстанції дотримався норм, установлених ст. 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом.

Отже колегія суддів вважає, що вищенаведені докази були належним чином досліджені під час судового розгляду в суді першої інстанції, є належними та допустимими доказами відповідно до вимог ст. 84-86 КПК України, оцінені судом згідно зі ст. 94 КПК України, та в своїй сукупності спростовують доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведеності в діяннях обвинуваченої ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним та перевіреним під час судового розгляду доказам, які «поза будь-яким розумним сумнівом» свідчать про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, за наявності яких судове рішення підлягає безумовному скасуванню, колегією суддів не встановлено, як і не встановлено порушень вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині розгляду справи незалежним і безстороннім судом.

Не ґрунтується на матеріалах провадження і твердження сторони захисту про те, що вирок суду побудований на припущеннях, а висновки суду, які викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, дослідив всі докази і, давши їм оцінку, обґрунтовано поклав в основу вироку показання свідків та інші докази по кримінальному провадженні.

Під час перевірки матеріалів провадження також не встановлено порушення права ОСОБА_7 на захист, як під час досудового розслідування, так і під час розгляду кримінального провадження судом по суті. Обвинувачена, з огляду на матеріали кримінального провадження, мала практичну можливість захищати свої права всіма можливими способами, в тому числі з участю захисника, чим власне скористалася, залучивши до участі в провадженні адвоката ОСОБА_6 .

Посилання захисника на порушення судом принципу безпосередності дослідження доказів, є голослівними, адже суд першої інстанції, жодних зізнавальних показань обвинуваченої в основу вироку не поклав, а надав оцінку виключно тим доказам, які безпосередньо сприймав і досліджував в судовому засіданні. При цьому обвинувачена не була позбавлена права надати свої показання щодо обставин інкримінованого їй обвинувачення в суді, у присутності захисника, однак не скористалася таким правом.

Інші доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 є безпідставними, непослідовними та непереконливими, оскільки носять загально-інформативний характер без посилань на конкретні докази, юридичні факти та відповідні норми закону.

-14-

При призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції враховано вимоги ст. 50, 65 КК України, а саме ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правлопорушення, зокрема те, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення відноситься до категорії особливо тяжких, дані про особу винної, відсутність обставин, які б обтяжували та пом`якшували покарання обвинуваченої.

Зваживши усі зазначені обставини в сукупності, суд призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 5 ст. 111-1 КК України з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування із застосуванням додаткового покарання у виді конфіскації особистого майна.

Враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, колегії суддів вважає, що визначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, відповідає особі обвинуваченої та ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, є справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, що відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст. 65 КК України, а тому не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.

Законних підстав для застосування щодо обвинуваченої ОСОБА_7 положень ст. 69, 75 КК України колегія суддів не знаходить.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.05.2023, щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційним судом, а засудженим який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому судового рішення.

Судді