Справа № 216/6679/23
Провадження № 1-кп/216/689/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2023 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001724 від 28 серпня 2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, одружений, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , обіймає посаду сапера-кулеметника інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти у військовому званні «солдат», вважається раніше не судимим, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

27 серпня 2023 року приблизно о 20.30 год. ОСОБА_3 , знаходячись біля гаражного кооперативу на вул. Глезоса в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, зустрів раніше незнайомого йому ОСОБА_7 , де в ході словесної сварки з останнім, діючи умисно, з корисливих спонукань, реалізуючи свій злочинний намір на відкрите викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, підійшов до потерпілого ОСОБА_7 , який йшов у напрямку свого місця мешкання - будинку АДРЕСА_3 . Продовжуючи діяти на досягнення злочинного результату, направленого на відкрите викрадення майна ОСОБА_7 із застосування насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, ОСОБА_3 наніс останньому не менше двох ударів правою рукою в область підборіддя ліворуч з розповсюдженням на діафрагму нижньої щелепи, від чого потерпілий втратив рівновагу та впав на землю, не втрачаючи свідомість. У цей час ОСОБА_3 побачив поряд з останнім на земліналежний потерпілому мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy A14» чорного кольору вартістю 5 366 грн 57 коп. Далі ОСОБА_3 , продовжуючи діяти на досягнення злочинного результату, підійшов до потерпілого ОСОБА_7 та підняв з землі належний останньому мобільний телефон, тим самим відкрито заволодів ним, а також викрав з сумки потерпілого грошові кошти в сумі 1 350 грн. Після цього ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник, обернувши викрадене майно на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд.

Унаслідок злочинних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_7 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді двох синців в виличній області ліворуч з розповсюдженням на щоку, в області підборіддя ліворуч з розповсюдженням на діафрагму нижньої щелепи, які згідно з висновком судово-медичної експертизи від 06 вересня 2023 року № 1413 відносяться до легких тілесних ушкоджень як такі, що мають незначні скороминучі наслідки, а також завдано майнової шкоди на загальну суму 6 716 грн 57 коп.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе в інкримінованому злочині визнав повністю і дав суду такі показання. 27 серпня 2023 року близько 18.00 год. він разом з дружиною повертались із гостей додому. Поміж гаражами на вул. Глезоса із покинутої будівлі перед ними вибіг потерпілий, який був повністю голий і в неадекватному стані. На його питання, чого той голий, чоловік відповів щось незрозуміле. Після цього він двічі вдарив потерпілого рукою в підборіддя ліворуч, від чого останній присів на землю, не втрачаючи свідомість. Він побачив поряд з потерпілим на землі мобільний телефон «Samsung» чорного кольору та гроші в сумі 1 350 грн, які він підняв і пішов одразу до ломбарду на площі Визволення, де здав мобільний телефон потерпілого за 2 800 чи 3 000 грн, витративши отримані гроші на власні потреби. У подальшому він добровільно відшкодував потерпілому майнову шкоду, а також викупив з ломбарду мобільний телефон і повернув потерпілому.

Водночас обвинуваченийзазначив, що в обвинувальному акті всі обставини викладено правильно та відповідають дійсності, будь-яких заборонених методів під час досудового розслідування, зокрема фізичного та психологічного тиску, до нього не застосовувалось.

Давши такі детальні показання, обвинувачений ОСОБА_3 просив суд не досліджувати зібрані в матеріалах справи докази, оскільки він всі фактичні обставини кримінального провадження визнає повністю та не оспорює їх.

При ухваленні вироку обвинувачений ОСОБА_3 просив суд врахувати, що він беззастережно визнає себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину за викладених вище обставин і кваліфікації, щиро кається в скоєному, добровільно відшкодував завдану шкоду, запевняє не допускати протиправної поведінки в майбутньому та вважає справедливим покарання, яке йому просив призначити прокурор.

Потерпілий ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також просив суд не карати обвинуваченого суворо та не позбавляти його волі, оскільки він відчуває свою провину в тому, що сталося, та претензій до обвинуваченого не має.

За таких обставин суд, заслухавши думку учасників судового провадження, визнав за можливе з`ясувати всі обставини справи під час судового розгляду за відсутності потерпілого.

Ураховуючи зазначену вище позицію обвинуваченого та беззаперечну згоду всіх присутніх учасників судового провадження на скорочений порядок дослідження доказів, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу, а також стосовно процесуальних питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку. Перед визначенням такого порядку дослідження доказів судом було детально з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, зокрема щодо часу, місця, обстановки, способу вчинення та наслідків, форми вини, мотиву й мети та інших обставин вчинення інкримінованого йому злочину. При цьому суд взяв до уваги, що обвинувачений систематично та послідовно протягом усього часу розгляду справи безумовно визнавав усі обставини справи й погоджувалися з кваліфікацією вчиненого ним діяння, його показання є чіткими, мають логічний характер, об`єктивно узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підстав для самообмови не встановлено, тому сумнівів у його волевиявленні не виникло. Переконавшись у добровільності та істинності позиції обвинуваченого й присутніх учасників судового провадження, судом було змістовно роз`яснено останнім, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на наведене, оскільки фактичні обставини стороною обвинувачення встановлені правильно, повністю підтверджуються обвинуваченим і беззаперечно ним визнаються, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 за висунутим обвинуваченнямдоведена в судовому засіданні поза будь-яким розумним сумнівом.

За встановлених обставин суд кваліфікує зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке має бути призначено обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до статей 50, 65 КК України виходить із меж, установлених у санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховує положення Загальної частини Кримінального кодексу України, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_3 вчинено кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 вважається раніше не судимим, одружений, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , обіймає посаду сапера-кулеметника інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти у військовому званні «солдат», брав безпосередню участь у бойових діях під час визволення Херсонської області та під час виконання бойового завдання отримав акубаротравму праворуч без пошкодження барабанної перетинки (контузія), за місцем мешкання та місцем служби характеризується задовільно, під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебував і не перебуває (а.к.п. 118-177).

Разом з тим суд враховує, що завдана злочином шкода обвинуваченим повністю добровільно відшкодована потерпілому та в останнього відсутні будь-які претензії.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття та добровільне відшкодування майнової шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Таким чином, при призначенні покарання суд враховує фактичні обставини справи, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обстановку й мотиви скоєння злочину, спосіб його вчинення та наслідки, поведінку потерпілого, ставлення обвинуваченого до вчиненого, дані про його особу, зокрема, вік, стан здоров`я, відсутність попередніх судимостей, наявність родини, перебування на його утриманні малолітнього сина та вагітність дружини, не перебування на обліках, безпосередню участь у бойових діях та отримання контузії під час виконання бойового завдання, наявність двох пом`якшуючих обставин і відсутність обтяжуючих обставин, повне відшкодування потерпілому завданої злочином шкоди та відсутність в останнього претензій до обвинуваченого, а також думку потерпілого щодо призначення покарання, який просив обвинуваченого суворо не карати та не позбавляти його волі, оскільки фактично він своєю поведінкою спровокував обвинуваченого на вчинене.

Також суд бере до уваги належну поведінку обвинуваченого та добросовісне виконання ним своїх процесуальних обов`язків як під час дії обраного йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, так і після припинення дії відповідної ухвали.

З огляду на наведене, ураховуючи всі зазначені вище обставини в їх сукупності, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку, що для досягнення мети покарання, виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень останньому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

При цьому суд вважає, що встановлені під час судового розгляду обставини, зокрема, відсутність в обвинуваченого попередніх судимостей, його щире каяття та повне добровільне відшкодування завданої шкоди, поведінка потерпілого безпосередньо перед вчиненням стосовно нього протиправних дій і його позиція щодо злочину наразі, відсутність обставин, які б обтяжували покарання за цей злочин, істотно знижують ступінь тяжкості протиправного діяння та з урахуванням особи винного дають підстави для пом`якшення призначеного покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, тому суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 186 КК України.

Водночас, зважаючи на характер і ступінь тяжкості вчиненого діяння, перед і пост кримінальну поведінку обвинуваченого, який має зареєстроване й постійне місце проживання, родину, утримує малолітнього сина та очікує на народження другої дитини, що вказує на наявність у нього системи стійких соціальних зв`язків, на обліках не перебуває, брав участь у бойових діях та отримав акубаротравму, має намір продовжувати військову службу та боронити країну, визнав свою винуватість у вчиненні вказаного злочину, щиро покаявся та добровільно повністю відшкодував потерпілому майнову шкоду, зобов`язався в подальшому дотримуватися бездоганної поведінки, тобто наявність такої сукупності обставин, яка істотно знижує ступінь небезпеки обвинуваченого для суспільства та із достатньою переконливістю свідчить про реальну можливість його виправлення без відбування призначеного покарання, а також думку прокурора про доцільність застосування в даному випадку положень ст. 75 КК України, суд вважає за необхідне на підставі цієї норми кримінального закону звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, але в умовах здійснення належного контролю за його поведінкою й виконанням покладених на нього судом обов`язків під час такого звільнення, а також застосуванням протягом іспитового строку соціально-виховних заходів, необхідних для його виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень у майбутньому.

За встановлених обставин суд вважає, що саме таке покарання буде справедливим та адекватним характеру вчиненого діяння, його небезпечності й даним про особу винного, а також необхідним і достатнім для того, щоб обвинувачений ОСОБА_3 належною поведінкою протягом іспитового строку довів своє виправлення.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_3 слід стягнути на користь держави 956 грн документально підтверджених процесуальних витрат на залучення експерта (а.к.п. 45).

Обраний ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту припинив свою дію після закінчення строку дії відповідної ухвали, підстав для обрання запобіжного заходу судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку ОСОБА_3 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Речові докази, а саме:

- мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy A14», - вважати повернутим власнику ОСОБА_7 згідно з його розпискою від 18 вересня 2023 року (а.к.п. 63);

- решту речових доказів і документів - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 956 (дев`ятсот п`ятдесят шість) грн процесуальних витрат на залучення експерта.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1