Дата документу 26.02.2024
Справа № 334/1442/24
Провадження № 1-кс/334/581/24
УХВАЛА

про арешт майна

26 лютого 2024 року слідчий суддя Ленінського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання старшого слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000120, внесеному 18.01.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за частинами першою та другою статті 307, частиною першою статті 309 КК України,

встановив:

слідчому судді надійшло клопотання слідчого ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_4 , в якому слідчий просить накласти арешт на майно, яке було тимчасово вилучено 22.02.2024 в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_5 в порядку статті 208 КПК України, а саме: на мобільний телефон марки NOMI IMEI 1: НОМЕР_1 з сім-картою мобільного оператора «Водафон» з абонентським номером НОМЕР_2 ; грошові кошти в сумі 250 гривень: 100 гривень УЖ 2831329, 100 гривень УУ 0490318, 50 гривень АГ 7067664; консультативний висновок на ім`я ОСОБА_5 на 1 аркуші та лист призначень наркотичних препаратів ім`я ОСОБА_5 на 2 аркушах; банківську карту № НОМЕР_3 АТ «Райффайзен Банк»; грошові кошти в сумі 42 гривні (купюрами 20 гривень - 2 шт., 2 гривні 1шт.).

Слідчий ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд клопотання без його участі. Клопотання підтримав.

Власник майна ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились. Повідомлялись належним чином про дату, час і місце рохгляду клопотання. Причини неявки не повідомили.

Неприбуття учасників провадження у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, що передбачено частиною першою статті 172 КПК України.

У зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється, що відповідає положенням частини четвертої статті 107 КПК України.

У зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється, що відповідає положенням частини четвертої статті 107 КПК України.

Дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до положення статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди..

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що передбачено в частині першій статті 98 КПК України.

Слідчим здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000120, внесеного 18.01.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною другою статті 307 КК України. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснює Дніпровська окружна прокуратура міста Запоріжжя.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 18.01.2024 до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області звернулась ОСОБА_7 з заявою про те, що невідомий чоловік на ім`я ОСОБА_8 та жінка на ім`я ОСОБА_9 на території міста Запоріжжя займаються збутом наркотичних речовин.

В ході виконання доручення слідчого встановлено, що до вчинення вказаного правопорушення причетний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який займається збутом наркотичного засобу «Метадон» на території міста Запоріжжя.

22.02.2024 ході виконання доручення слідчого проведена оперативна закупка у ОСОБА_5 , в ході якої останній збув блістер з 5 (п`ятьма) таблетками білого кольору, які відповідно до проведеної судово хімічної експертизи, згідно висновку експерта № СЕ-19/108-24/3591-НЗПРАП від 11.02.2024, містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, маса якого складає 0,1118 г (в перерахунку на основу).

Свідок ОСОБА_10 під час допиту пояснив, що був залучений для проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки у ОСОБА_5 , який 22.02.2024 збув блістер з 5 (п`ятьма) таблетками білого кольору за грошові кошти у розмірі 250 гривень.

22.02.2024 в порядку статті 208 КПК України ОСОБА_5 був затриманий. Під час його особистого обшуку тимчасово вилучені: мобільний телефон марки NOMI IMEI 1: НОМЕР_1 з сім-картою мобільного оператора «Водафон» з абонентським номером НОМЕР_2 ; грошові кошти в сумі 250 гривень: 100 гривень УЖ 2831329, 100 гривень УУ 0490318, 50 гривень АГ 7067664; консультативний висновок на ім`я ОСОБА_5 на 1 аркуші та лист призначень наркотичних препаратів ім`я ОСОБА_5 на 2 аркушах; банківську карту № НОМЕР_3 АТ «Райффайзен Банк»; грошові кошти в сумі 42 гривні (купюрами 20 гривень - 2 шт., 2 гривні 1шт.).

Постановою про визнання речей і документів речовими доказами від 22.02.2024 вищевказане майно визнане речовими доказами у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя встановив, що вищевказане майно відповідає критеріям, визначеним частиною першою статті 98 КПК України, оскільки містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує, що правовою підставою арешту майна є збереження речових доказів, які можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні, а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для його власника.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна ОСОБА_5 , оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна може призвести до його втрати, перетворення або іншої передачі майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання дізнавача є обґрунтованим, оскільки вказане майно є речовими доказами у кримінальному провадженні. У разі його повернення власник майна може знищіти, зіпсувати, приховати або відчужити майно, яке має важливе значення для встановлення об`єктивних обставин під час проведення досудового розслідування кримінального провадження, оскільки є речовим доказом.

Керуючись статтями 132, 170-173, 175 КПК України, слідчий суддя

постановив:

клопотання про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке було тимчасово вилучено 22.02.2024 в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_5 в порядку статті 208 КПК України, а саме: на мобільний телефон марки NOMI IMEI 1: НОМЕР_1 з сім-картою мобільного оператора «Водафон» з абонентським номером НОМЕР_2 ; грошові кошти в сумі 250 гривень: 100 гривень УЖ 2831329, 100 гривень УУ 0490318, 50 гривень АГ 7067664; консультативний висновок на ім`я ОСОБА_5 на 1 аркуші та лист призначень наркотичних препаратів ім`я ОСОБА_5 на 2 аркушах; банківську карту № НОМЕР_3 АТ «Райффайзен Банк»; грошові кошти в сумі 42 гривні (купюрами 20 гривень - 2 шт., 2 гривні 1шт.).

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Копію ухвали надіслати слідчому та власнику майна ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1