Справа № 129/3560/23
Провадження по справі № 1-кп/129/293/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2024 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гайсині кримінальне провадження № 0000080 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, військовослужбовця, учасника бойових дій, не судимого,

в скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України (в редакції Закону на час вчинення злочину),

Встановив:

Солдат ОСОБА_5 як військовослужбовець військової служби призваним за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 призначений наказом її командира на посаду номера обслуги 2-го механізованого відділення 2-го механізованого взводу механізованої роти підтримки військової частини НОМЕР_1 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Збройних Сил України, всупереч ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», положень Військової присяги, ст.ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу під час мобілізації, діючи умисно, з особистих мотивів та метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, в умовах воєнного стану, 16.12.2022 р. без поважних причин самовільно, без дозволу командирів, залишив розташування НОМЕР_2 військового містечка військової частини НОМЕР_3 , яке дислокувалося поблизу АДРЕСА_2 , та ухилявся від військової служби, перебуваючи за місцем проживання в АДРЕСА_1 , до 07.11.2023 р., дня явки до органу досудового розслідування.

Дії ОСОБА_5 кваліфікуються за ч.5 ст.407 КК України (в редакції Закону на час вчинення злочину) як самовільне залишення без поважних причин військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад десять діб, в умовах воєнного стану.

ОСОБА_5 вину визнав повністю, щиро каявся і пояснив, що він, як військовослужбовець військової служби призваним за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 призначений наказом її командира на посаду номера обслуги 2-го механізованого відділення 2-го механізованого взводу механізованої роти підтримки військової частини НОМЕР_1 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Збройних Сил України, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу під час мобілізації, діючи умисно, з особистих мотивів та метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, 16.12.2022 р. без поважних причин самовільно, без дозволу командирів, залишив розташування НОМЕР_2 військового містечка військової частини НОМЕР_3 , яке дислокувалося поблизу АДРЕСА_2 , та ухилявся від військової служби, перебуваючи за місцем проживання в АДРЕСА_1 , до 07.11.2023 р., дня явки до органу досудового розслідування.

З урахуванням позицій прокурора, обвинуваченого які заявили про спрощений порядок дослідження доказів, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом лише ОСОБА_5 , оскільки він розуміє зміст обставин, які ніким не оспорюються, немає сумніву в добровільності та істинності його позиції, йому роз`яснено і зрозуміло неможливість оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Обираючи покарання, за відсутності обтяжуючих, пом`якшуючими його обставинами суд враховує щире каяття і правдиві показання ОСОБА_5 , сприяння ним встановленню дійсних обставин справи, позитивні характеристики, наявність на утриманні малолітньої дитини, його участь в бойових діях, відсутність судимості.

Зазначені обставини суд визнає винятковими стосовно ст.69 КК України (в редакції Закону на час вчинення злочину), що дає підстави зробити висновок про можливість виправлення обвинуваченого, який скоїв тяжкий стосовно ст.12 КК України злочин, і запобігання скоєнню ним нових злочинів, призначивши більш м`яке порівняно з санкцією ч.5 ст.407 КК України (в редакції Закону на час вчинення злочину) покарання, - у виді позбавлення волі.

Враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, який щиро каявся і надав правдиві показання, сприяв встановленню дійсних обставин справи, має позитивні характеристики, має на утриманні малолітню дитину, є учасником бойових дій, у нього відсутня судимість, суд визнає, що на підставі ст.62 КК України замість призначеного покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

До набуття вироком законної сили суд визнає за можливе відносно обвинуваченого запобіжного заходу не обирати.

Керуючись ст.ст.369-374 КПК України, суд,

Присудив:

ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України (в редакції Закону на час вчинення злочину), і за ч.5 ст.407 КК України (в редакції Закону на час вчинення злочину) і з застосуванням ст.69 КК України (в редакції Закону на час вчинення злочину) призначити покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ст.62 КК України замість призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк два роки ОСОБА_4 призначити покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні на строк два роки.

Запобіжного заходу відносно засудженого не обирати.

Вирок може бути оскаржено протягом тридцяти діб з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Гайсинський районний суд Вінницької області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: