Справа № 159/3065/22 Провадження №11-кп/802/629/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000528 від 21 червня 2022 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ковель, Волинської області, українця, громадянина України, не працюючого, маючого середньо освіту, не судимого в силу ст.89 КК України, не одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину 2013 року народження, адреса проживання: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 3 місяці.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання попереднє ув`язнення з 21.06.2022 року із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі, строк покарання рахувати з 21.06.2022 року.

Запобіжний захід застосований до ОСОБА_7 у виді тримання під вартою в ДУ «Маневицька виправна колонія (№42)» продовжено до набрання вироком законної сили.

Вироком суду вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_7 21.06.2022 року, близько 11 години 40 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля приміщення продуктового магазину «Козацькі забави», що за адресом: вулиця Відродження, 1, місто Ковель Волинської області, під час словесного конфлікту з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який раптово виник між ним на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи мету спричинення тілесних ушкоджень останньому, дістав зі своєї сумочки складний ніж та тримаючи його в правій руці, умисно наніс ним ОСОБА_9 не менше трьох ударів в грудну клітку. В результаті вчинення умисних протиправних дій ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення грудної клітки з пошкодженням жирового привіска перикарду зліва з розвитком гемопневмотораксу, а також рубців задньо-бокової поверхні грудної клітки зліва та рубця в ділянці лівого плеча, які можуть являтися наслідками заживших ран, що за ступенем тяжкості відноситься до категорії: - проникаюче поранення грудної клітки з пошкодженням жирового привіска перикарду зліва з розвитком гемопневмотораксу - тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; рубці задньо-бокової поверхні грудної клітки зліва та рубця в ділянці лівого плеча, які можуть являтися наслідками заживших ран - легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (Том 1 а.с.229-233).

Не погоджуючись із вироком суду захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу. Вважає, що висновки Ковельського міськрайонного суду Волинської області, які викладені у вироку від 23.06.2023 року в частині призначеного покарання, не відповідають тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм розміром є явно несправедливими через суворість, а тому зазначений вирок в частині призначення покарання підлягає зміні.

Вказує на те, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, під час досудового розслідування та у суді свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав в повному обсязі, детально та послідовно повідомив усі обставини кримінального провадження. Окрім того обвинувачений активно сприяв розкриттю злочину, приймав участь у всіх слідчих діях, щиро розкаявся у скоєному. Також добровільно відшкодував потерпілому матеріальну та моральну шкоду. До початку судового розгляду повністю розрахувався з потерпілим, який у судовому засіданні підтвердив, що будь-яких претензій до ОСОБА_7 не має та просив суд суворо не карати, оскільки вибачив обвинуваченого.

В оскаржуваному вироці взагалі не враховано наявну пом`якшуючу обставину щодо обвинуваченого - надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення. Зазначена пом`якшуюча обставина підтверджується дослідженими фрагментами відеофайлів, на яких чітко зазначено, що саме ОСОБА_7 відразу після вчиненого кримінального правопорушення, надавав допомогу потерпілому та залишався на місці до приїзду швидкої та поліції, також допитані у суді свідки підтвердили вказані пом`якшуючі обставини, а саме що ОСОБА_7 надавав допомогу потерпілому та говорив, щоб викликали швидку.

Вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_7 в силу ст.89 КК України не судимий, усвідомив значення та протиправність своїх дій, тяжких наслідків від скоєного не наступило, стан здоров`я потерпілого задовільний, про що він заявив у суді та будь - яких претензій до обвинуваченого не має. Обвинувачений має постійне місце проживання, на утриманні має неповнолітню дитину 2013 року народження, характеризується задовільно, будь-яких компрометуючих даних немає.

Враховуючи обставини кримінального провадження, особу ОСОБА_7 , його відношення до скоєного, думку потерпілого, який просив суд не позбавляти волі обвинуваченого, наявність декількох пом`якшуючих обставин, вважає за можливе та необхідне застосувати ст.75 КК України, тобто звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Висновки досудової доповіді органу пробації є недопустимими та не належними доказами, є необ`єктивними та не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_7 ніяких правопорушень не вчиняв, на обліку як правопорушник не перебував, будь-які соціально виховні заходи до нього не застосовувались, тобто ризик вчинення повторного кримінального правопорушення відсутній, про що сторона захисту звертала увагу суду.

Просить вирок від 23.06.2023 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити, а саме призначити мінімальну міру покарання, визначену санкцією ч.1 ст.121 КК України, та застосувати ст.75 КК України (Том 3 а.с.5-7).

Не погоджуючись із вироком суду потерпілий ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій вважає, що судом обвинуваченому ОСОБА_7 призначено занадто суворе покарання та взагалі не враховано його думки як потерпілого. Вказує на те, що 15.09.2022 року під час судового розгляду він заявив, що пробачив обвинуваченого ОСОБА_7 та просив суд його суворо не карати, а також відмовився від цивільного позову, тому що обвинувачений добровільно відшкодував завдану йому шкоду і будь-яких претензій він до нього не має. У матеріалах справи наявна його власноручно написана розписка. Просить апеляційний суд врахувати, що обвинувачений щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину, попросив у нього пробачення і він пробачив, добровільно відшкодував завдані збитки, а тому на його думку судом призначено надто суворе покарання.

Просить вирок від 23.06.2023 року щодо ОСОБА_7 змінити та призначити мінімальне покарання згідно ч.1 ст.121 КК України та застосувати ст.75 КК України, тобто звільнити від відбуття покарання з випробуванням (Том 3 а.с.3).

В судове засідання не з`явився потерпілий ОСОБА_9 , хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження, що підтвердив захисник. Від потерпілого на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували, щодо продовження розгляду справи у відсутності потерпілого. Його неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційних скарг; думку обвинуваченого та його захисника, які свою апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, визнали доводи апеляційної скарги потерпілого та просили теж її задовольнити; прокурора, який проти задоволення апеляційних скарг заперечив, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація його дій за ч.1 ст.121 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Водночас щодо доводів захисника обвинуваченого та потерпілого в апеляційних скаргах про те, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та що є підстави для призначення ОСОБА_7 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.121 КК України, із застосуванням ст.75 КК України, яке не буде пов`язане із реальним відбуванням покарання, то вони є безпідставними та не заслуговують на увагу апеляційного суду з наступних підстав.

Санкція ч.1 ст.121 КК України, за якою ОСОБА_7 притягується до кримінальної відповідальності, передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від 5 до 8 років.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушнення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

З огляду на вищезазначені положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а покарання - є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених та для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При цьому, відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушнення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи із вказаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушнення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушнення та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вище наведених вимог закону та правильно керувався не лише ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, але й даними про особу обвинуваченого, обставинами, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, таким чином, керувався не лише принципами законності, але й принципом індивідуалізації та справедливості покарання.

Так, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 прийняв до належної уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до норм ст.12 КК України, є тяжким, фактичні обставини його вчинення, наслідки та суспільну небезпечність правопорушень, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, відшкодування потерпілому витрат на лікування.

В даному випадку, належно враховано і те, що обвинувачений ОСОБА_7 на обліку в наркологічному диспансері та психлікарні не перебуває (Том 2 а.с.124, 125), не працює, має на утриманні неповнолітню дитину 2013 року народження (Том 2 а.с.139), в силу ст.89 КК України не судимий (Том 2 а.с.127), не одружений, має постійне місце проживання (Том 1 а.с.53-55), характеризується задовільно за місцем проживання (Том 2 а.с.131).

Крім цього враховано, що згідно висновку експерта №134 від 30.06.2022 року у обвинуваченого ОСОБА_7 ознак будь-якого психічного захворювання, а рівно-тимчасово-хворобливого розладу психічної діяльності в період часу, що відноситься до інкримінованого йому правопорушення не виявлялось. В період часу, що відноситься до інкримінованого йому правопорушення перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації. Він міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. У ОСОБА_7 на даний час не виявляється ознак психічних та поведінкових розладів зі сторони психіки внаслідок вживання психоактивних речовин (алкоголю, наркотиків) із синдромом залежності. Застосування примусових заходів медичного характеру, а також примусового лікування ОСОБА_7 не потребує. (Том 2 а.с.133-134).

Належно враховано судом першої інстанції інформацію досудової доповіді Ковельського районного відділу філії ДУ «Цент пробації» у Волинській області щодо обвинуваченого ОСОБА_7 . Так, орган пробації прийшов до висновку про високий рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, а також дуже високий ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб. Виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства у тому числі для окремих осіб. Застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції (Том 1 а.с.75-77).

В свою чергу, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно ст.66 КК України, є визнання вини, розкаяння, попросив вибачення у потерпілого. Обставиною, що обтяжує покарання, згідно ст.67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Також враховано те, що обвинувачений ОСОБА_7 попросив вибачення у потерпілого ОСОБА_9 , повністю відшкодував йому завдану шкоду, потерпілий пробачив обвинуваченого, просив суворо не карати ОСОБА_7 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що позиція потерпілої сторони у судовому засіданні щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

Крім того, слід належно врахувати в даному випадку фактичні обставини правопорушення (умисне нанесення тяжких тілесних ушкоджень, неодноразові удари ножем в життєво важливі ограни, тощо), наслідки, що настали після скоєного правопорушення, як і посткримінальну поведінку обвинуваченого.

Як вважає апеляційний суд в даному провадженні, судом першої інстанції правильно враховано конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, у зв`язку з чим апеляційний суд переконаний, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.121 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці (фактично мінімальна межа санкції цієї частини статті), з його реальним відбуттям, та яке, на думку апеляційного суду, буде цілком достатнім для чергової корекції соціальної поведінки останнього та запобігання продовженню злочинної діяльності.

В свою чергу, захисником обвинуваченого та потерпілим не наведено в апеляційних скаргах жодних переконливих обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання та які могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання.

Як вважає апеляційний суд, вище наведені обставини - тяжкість вчиненого правопорушення, фактичні обставини його вчинення, явно суспільно небезпечний характер вчиненого, в своїй сукупності виключають будь-які обґрунтовані підстави для пом`якшення обвинуваченому покарання, призначеного судом першої інстанції, зокрема із застосування ст.75 КК України.

При цьому, зазначена апелянтом обставина про те, що обвинуваченим потерпілому була надана медична допомога безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, то даним доводам судом першої інстанції надана обгрунтована та змістовна відповідь.

Що стосується доводів захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що висновки досудової доповіді органу пробації є недопустимими та не належними доказами, то колегія суддів вважає таке зауваження необґрунтованим. Оскільки норма кримінального процесуального закону свідчить про те, що доповідь органу пробації носить лише рекомендаційний характер і враховується в сукупності з іншими доказами.

Щодо доводів обвинуваченого наданих в судовому засіданні суду апеляційної інстанції про те, що він бажає добровільно проходити військову службу для захисту інтересів держави Україна, то вони не є безумовною підставою для пом`якшення покарання обвинуваченого.

Апелянтами не наведено в апеляційних скаргах інших переконливих обставин, які б не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання за ч.1 ст.121 КК України.

На думку апеляційного суду, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, за мірою є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень, що відповідає справедливості і меті покарання.

Саме такий захід примусу внесе відповідні корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни з мотивів викладених в апеляційних скаргах не встановлено.

Керуючись ст.ст.379, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді