Дата документу 17.10.2023 Справа № 310/1957/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1302/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №310/1957/21Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 02 жовтня 2023 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Анатоліївка Рильського району Курської області рф, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.3 ст.289 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 30.11.2023 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді особистого зобов`язання або домашнього арешту. Свої вимоги мотивував тим, що обраний ОСОБА_7 запобіжний захід є необґрунтовано жорстоким. Судом допущено порушення норм процесуального права, його висновки не об`єктивні та не відповідають матеріалам кримінального провадження. Захисник вказує, що обвинувачений протягом 3 років та 1 місяця перебуває під вартою. Існування жодного ризику відносно ОСОБА_7 та обґрунтованість підозри не доведено. Судом не розглянуто можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, у разі застосування яких ОСОБА_7 може перебувати у АДРЕСА_2 . Крім того, ОСОБА_7 характеризується виключно позитивно. Він раніше не судимий, одружений, має стійкі соціальні зв`язки, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває. ОСОБА_7 є пенсіонером, має місце постійного проживання у м.Бердянську Запорізької області. Обвинувачений має незадовільний стан здоров`я та потребує лікування. Захисник посилається на відсутність доказів винуватості ОСОБА_7 за відсутності оригіналів матеріалів кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_8 була належним чином повідомлена про дату, час і місце апеляційного розгляду. Клопотань про розгляд апеляційної скарги за її участю не надходило, а тому апеляційний розгляд з огляду на положення ч.4 ст.422-1 КПК здійснено без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Жовтневого районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.3 ст.289 КК кримінальних правопорушень.

Прокурор звернулась до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тому необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування від суду, незаконного впливу на потерпілу, свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 .

На підтвердження існування вказаних ризиків свідчать ті обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого і ряду особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки, проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також проти життя та здоров`я особи, які становлять підвищений ступінь суспільної небезпеки, за вчинення яких передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічне ув`язнення, з конфіскацією майна.

Колегією суддів встановлено, що всупереч протилежним аргументам апеляційної скарги захисника достовірні відомості щодо наявності у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків в матеріалах кримінального провадження відсутні. Дані щодо перебування на утриманні ОСОБА_7 осіб також відсутні.

Крім того, посилання захисника в апеляційній скарзі щодо наявності в обвинуваченого місця проживання на підконтрольній території України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Вказані обставини, на переконання судової колегії, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, за відсутності стримуючих факторів його належної процесуальної поведінки, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані злочини та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З матеріалів провадження вбачається, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 наразі триває, потерпіла та свідки наразі судом не допитані. Відтак, з огляду на обставини вчинення інкримінованих злочинів, які поставлено у провину обвинуваченому, існують достатні підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу на потерпілу та свідків, адреси проживання яких відомі.

Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів, усупереч доводам апеляційної скарги захисника, вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі, а районний суд дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Судова колегія не приймає до уваги заперечення захисника проти обґрунтованості підозри, оскільки під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання особи під вартою, ухваленого під час судового розгляду, апеляційний суд перевіряє лише наявність передбачених ст.177 КПК ризиків, необхідність та доцільність продовження застосування запобіжного заходу.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо тривалого тримання під вартою ОСОБА_7 , колегія суддів зауважує, що сама по собі тривалість тримання особи під вартою не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу за відсутності інших достатніх та вагомих правових підстав для прийняття такого рішення.

Колегія суддів критично ставиться до посилання сторони захисту щодо недоведеності пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, оскільки такі твердження є передчасними. Вказані питання безпосередньо стосуються доказування винуватості чи невинуватості особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, і підлягають оцінці під час розгляду місцевим судом кримінального провадження по суті пред`явленого цій особі обвинувачення.

Відтак, на переконання колегії суддів, рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованих діянь, даним про особу обвинуваченого та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Отже, колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі захисника мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Разом з тим, колегія суддів враховує повідомлення захисника ОСОБА_6 щодо необхідності надання медичної допомоги обвинуваченому ОСОБА_7 з огляду на наступне.

Відповідно до ст.49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування, в тому числі і особи, які тримаються під вартою.

Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм, в тому числі і у державних установах Міністерства юстиції, якими є слідчі ізолятори, в яких створюються умови щодо ефективного та доступного для ув`язнених медичного обслуговування.

Як випливає із рішення ЄСПЛ у справі «Каверзін проти України» надання медичної допомоги особам у місцях тримання під вартою є обов`язком держави.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відреагувати на повідомлення захисника ОСОБА_6 щодо необхідності надання медичної допомоги обвинуваченому ОСОБА_7 та відповідно до ст.206 КПК доручити ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» здійснити перевірку стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , який перебуває в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», а у разі необхідності надати належне лікування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.206, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 02 жовтня 2023 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Доручити начальнику Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України» в Запорізькій області організувати медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_7 та за потреби забезпечити його належне лікування.

Копію ухвали надіслати начальнику Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України» в Запорізькій області для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4