Ширяївський районний суд Одеської області
14.12.2023 Справа №: 491/1073/22 Провадження № 1-кп/518/7/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року

Ширяївський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ширяєве кримінальне провадження № 0000300 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Долинське, Ананьївського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 21.07.2022 року Любашівським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогост. 126-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

11.10.2022 року до чергової частини сектору поліцейської діяльності № 1 відділу поліції № 1 Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки села Григорівка (Долинська об`єднана територіальна громада) Подільського району Одеської області про те, що її колишній співмешканець ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на протязі останнього року систематично вчиняє відносно неї психологічне насильство (ЄО № 2271 від 11.10.2022).Вказана заява зареєстрована в журналі єдиного обліку сектору поліцейської діяльності № 1 відділу поліції № 1 Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області 12 жовтня 2022 року за № 2271. Відомості про кримінальне правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до вимог ч. ч. 1,4 ст. 214 КПК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 жовтня 2022 року за № 0000300 за ст. 126-1 КК України.

ОСОБА_4 , який перебуває на превентивних обліках Національної поліції за категорією «сімейний насильник», в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно та безпричинно, в період часу з 01.12.2021 року по 08.10.2022 року, знаходячись по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , систематично вчиняв по відношенню до своєї співмешканки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою на її адресу, приниженні її гідності, що призвело до психологічних страждань останньої, а також погіршило якість життя потерпілої ОСОБА_6 , а саме викликало в неї побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну напруженість, втому та негативні переживання.

Зокрема, 01.12.2021 року, біля 20.00 години, ОСОБА_4 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_6 акт психологічного домашнього насильства, що виразився у формі нецензурних висловлювань, словесних образ на адресу потерпілої, у зв`язку з чим ОСОБА_4 відповідно до постанови Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28.01.2022 у справі № 491/1153/21 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КпАП України, за вчинення домашнього насильства.

В подальшому, продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 11.06.2022 року, біля 10.00 години, ОСОБА_4 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_6 акт психологічного домашнього насильства, що виразився у формі нецензурних висловлювань, словесних образ на адресу потерпілої, у зв`язку із чим ОСОБА_4 відповідно до постанови Котовського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2022 у справі № 491/415/22 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КпАП України, за вчинення домашнього насильства.

Крім того, продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 20.06.2022 року, біля 18.30 години, ОСОБА_4 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_6 акт психологічного домашнього насильства, що виразився у формі нецензурних висловлювань, словесних образ на адресу потерпілої, у зв`язку із чим ОСОБА_4 відповідно до постанови Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.09.2022 у справі № 491/431/22 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КпАП України, за вчинення домашнього насильства.

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS№210) Стамбул, 11 травня 2011 рік (далі Стамбульська конвенція), п. bст. 3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, ш проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно пд того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Також, згідно ст. 35 Стамбульської конвенції, Україна як держава учасник, зжила необхідних законодавчих заходів для забезпечення того, щоб умисну поведінку, яка полягає у вчиненні актів фізичного насильства проти іншої особи, було криміналізовано, а саме здійснено криміналізацію систематичного домашнього насильства.

Як вбачається із вказаного, в період з 01.12.2021 року по 20.06.2022 року, а саме: 01.12.2021 року біля 20.00 години, 11.06.2022 року біля 10.00 години, 20.06.2022 року біля 18.30 години, ОСОБА_4 перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 на ґрунті особистих неприязних відносин, провокував словесний конфлікт, в ході якого, діючи систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, вчинював відносно співмешканки ОСОБА_6 психологічне насильство у вигляді словесних образ, погроз, висловлюванні нецензурною лайкою на її адресу, приниженні гідності останньої, тому ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні ряду адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1,2 ст. 173-2 КУпАП, а саме домашнього насильства відносно ОСОБА_6 .

Продовжуючи свої протиправні дії, 08.10.2022 року, біля 10.00 години, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем мешкання своєї колишньої співмешканки ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно останньої акт психологічного домашнього насильства, що виразився у формі нецензурних висловлювань, словесних образ на адресу останньої.

Внаслідок тривалого періоду вчинення протиправних дій з боку ОСОБА_4 , а саме у період часу з 01.12.2021 року по 08.10.2022 року, у потерпілої ОСОБА_6 розвинулися психічні порушення невротичного регістру у вигляді «Пролонгованої депресивної реакції, що супроводжується суїцидальною налаштованістю та емоційною нестійкістю», (тобто розладу адаптації, що триває більш ніж 6 місяців та відповідає діагностичним критеріям рубрики Г 43.21 за міжнародною кваліфікацією хвороб 10-го перегляду), виникнення яких знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із шкодою, яку було спричинено внаслідок скоєних відносно неї протиправних дій.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що не вчиняв насильство в сім`ї стосовно своєї співмешканки ОСОБА_6 , а якщо між ними і виникали якісь суперечки, то вони були наслідком дій потерпілої, яка постійно сама провокувала його на сварки та скандали.Ніякої шкоди психічному здоров`ю потерпілої він не заподіював.

Невизнання вини обвинуваченим суд розцінює як його спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення. Вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена дослідженими доказами по справі, оціненими судом в їх сукупності.

Показами потерпілої ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона з ОСОБА_4 проживала спільною родиною на протязі 15 років, у 2008 році та у 2012 році від сімейних відносин народилисьдіти. Тривалий час обвинувачений вчиняє домашнє насильство щодо неї, яке полягає у образах потерпілої нецензурними словами, безпідставних звинуваченнях у зраді, погрозах фізичною розправою. В грудні 2021 року обвинувачений наніс їй тілесні ушкодження, за що був засуджений вироком суду. Потерпіла вказала, що неодноразово, а саме в листопаді 2021 року, грудні 2021 року, червні 2022 рокувикликала працівників поліції з приводу вчинення обвинуваченим насильства в сім`ї, за вказаними фактами щодо обвинуваченого неодноразово складались протоколи про адміністративні правопорушення, однак він продовжував систематично вчиняти насильство в сім`ї. Після чергових дій обвинуваченого щодо вчинення насильства відносно неї, в жовтні 2022року, вона вирішила звернутись до органу поліції із заявою про вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства відносно неї, бажає, щоб його притягнули до кримінальної відповідальності, оскільки він систематично вчиняє психологічне насильство відносно неї, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості її життя.

Показами свідка ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона є старостою села в якому мешкали обвинувачений та потерпіла, під час проживання однією сім`єю, обвинувачений ОСОБА_4 тривалий час вчиняє домашнє насильство відносно ОСОБА_6 , яке полягає у образах нецензурними словами, погрозах фізичною розправою, про що її як старосту села повідомляла потерпіла.Обвинувачений безпідставно ставився до потерпілої прискіпливо,неодноразово до них приїжджали працівники поліції, складали протоколи про адміністративні правопорушення, однак обвинувачений надалі продовжував вчиняти домашнє насильство відносно потерпілої.

Показами свідка ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 знайома протягом тривалого часу, є їх односельчанкою.Під час проживання однією сім`єю, обвинувачений тривалий час вчиняє домашнє насильство відносно ОСОБА_6 , яке полягає у образах нецензурними словами, погрозах фізичною розправою. Іноді вона бачила потерпілу з синцями на тілі. Траплявся випадок коли потерпіла деякий час мешкала у свідка вдома, після того як обвинувачений вигнав її з їх оселі. Вважає що причини вчинення домашнього насильство відносно потерпілої у обвинуваченого безпідставні, потерпіла є доброю господинею, як мати добре піклується про дітей.

Показами свідка ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона є односельчанкою обвинуваченого та потерпілої та проживала недалеко від їх оселі. Протягом останніх років обвинувачений ОСОБА_4 вчиняв домашнє насильство відносно ОСОБА_6 , створював конфліктні ситуації, ображав потерпілу, завдавав їй тілесні ушкодження. Неодноразово до них приїжджали працівники поліції та притягали обвинувачегого до відповідальності за домашнє насильство відносно потерпілої.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується також письмовими доказами, дослідженими судом: витягом з ЄРДР № 0000300 від 12.10.2022 року (а.с. 87); заявою ОСОБА_6 зареєстрованої в журналі єдиного обліку сектору поліцейської діяльності № 1 відділу поліції № 1 Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області 12 жовтня 2022 року за № 2271 (а.с. 93); копією постанови Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28.01.2022 у справі № 491/1153/21(а.с. 95);копією постанови Котовського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2022 у справі № 491/415/22 (а.с. 96);копією постанови Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.09.2022 у справі № 491/431/22 (а.с. 97); висновком судово-психіатричного експерта № 506 від 26.10.2022 року (а.с. 111-114).

Статтею 126-1КК передбачено кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Ознакою об`єктивної сторони зазначеного кримінального правопорушення є систематичність фізичного, психологічного та економічного насильства, застосовуваного до подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Сама ж систематичність характеризується як кількісним критерієм (багаторазовість періодично здійснюваних дій), так і якісним, яким є взаємозв`язок, внутрішня єдність, що утворює наполегливу протиправну поведінку винуватої особи стосовно певного потерпілого чи потерпілих.

Систематичність як ознака кримінально-караного діяння означає повторюваність тотожних чи схожих дій чи бездіяльності, кожне з яких само по собі може створювати враження незначного, але їх вчинення у своїй сукупності досягають того рівня якості, коли у цілому діяння набувають ознак кримінального правопорушення, призводячи до наслідків, визначених диспозицією ст. 126-1 КК (фізичні або психологічні страждання, розлади здоров`я, втрата працездатності, емоційна залежність або погіршення якості життя).

При цьому кількісний критерій систематичності як ознака домашнього насильства полягає в учиненні трьох і більше актів насильства, про що зазначав Верховний Суд (справа №583/3295/19, провадження №51-6189 км 20).

Суд, дослідивши всебічно, повно й неупереджено всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК Українипоза розумним сумнівом.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи з якою винний перебуває (перебував) у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Суд відхиляє як безпідставні доводи захисника обвинуваченого про те, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України підлягає закриттю, оскільки кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілої, яка відсутні в даному кримінальному провадженні, оскільки вказані доводи спростовуються дослідженими під час судового розгляду письмовими доказами, а саме заявою потерпілої ОСОБА_6 зареєстрованої в журналі єдиного обліку сектору поліцейської діяльності № 1 відділу поліції № 1 Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області від 12 жовтня 2022 року № 2271 (а.с. 93).

Відповідно до частини 1 статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 судом не встановлені.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю.

Суд не визнає обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_4 - вчинення кримінального правопорушення на ґрунті статевої приналежності та щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, так як вказане кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим на побутовому ґрунті. Обставина щодо вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах є кваліфікуючою ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, а тому вказана обставина не може бути визнана обтяжуючою покарання обвинуваченого.

Згідно висновку досудової доповіді відносно ОСОБА_4 орган пробації на підставі інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, вважає середньою ймовірність вчинення повторного правопорушення та середнім рівень небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб.

Суд також враховує, що вироком Любашівського районного суду Одеської області від 21.07.2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном на строк 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, вчинення інкримінованого кримінального правопорушення в період іспитового строку, відсутності обставин, що пом`якшують покарання, наявності обставин, що обтяжують покарання, а також ураховуючи позицію державного обвинувача та потерпілої щодо виду та міри покарання, яке необхідно призначити обвинуваченому, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України, що виключає будь-яку можливість повторного звільнення від відбування покарання з випробуванням особи, яка вчинила нове кримінальне правопорушення протягом іспитового строку, у виді позбавлення волі, оскільки інші види покарання є недостатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до узагальненої правової позиції Верховного суду, викладеної в ухвалі від 15.04.2019 року по справі № 639/2042/17, призначення покарання при вчиненні двох і більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК, та які не вимагають окремої кваліфікації, частину яких вчинено до, а інші після вчинення злочину, здійснюється із застосуванням лише статті 71 КК України.

В межах даного кримінального провадження, ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України, який ним вчинений протягом часу з 01.12.2021 року по 08.10.2022 року (вчинення кримінального правопорушення розпочалось до ухвалення попереднього вироку і закінчилось в період невідбутої частини покарання за вироком Любашівського районного суду Одеської області від 21.07.2022 року).

Враховуючи, що злочинні дії, передбачені ст. 126-1 КК України, ОСОБА_4 вчиненні, як до ухвалення попереднього вироку, так і в період невідбутого покарання за цим вироком і охоплюються єдиною правовою кваліфікацією за ст. 126-1 КК України, при визначенні остаточного покарання за це кримінальне правопорушення мають застосовуватись положення ст.71 КК України, як до злочину, вчиненого в період невідбутого покарання за попереднім вироком.

Таким чином, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вирокомЛюбашівського районного суду Одеської області від 21.07.2022 року, після ухвалення якого ним було вчинене дане кримінальне правопорушення.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішити, згідно положень ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, до обвинуваченого не застосовувався та, враховуючи вимоги ст. ст. 177, 178 КПК України, підстави для його обрання, на даному етапі, відсутні.

Керуючись ст. ст. 381-382, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Любашівського районного суду Одеської області від 21.07.2022 року, та остаточно призначити покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 1 (один) місяць.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту його затримання в порядку виконання даного вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_12