Справа № 203/391/24
Провадження № 1-кс/0203/497/2024
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

08 лютого 2024 року слідчий суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому засіданні в м. Дніпро скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Третього слідчого відділу (з дислокацією в м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

23 січня 2024 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, в обґрунтування вимог посилаючись на те, що 15 листопада 2023 року засобами поштового зв`язку на адресу ДБР, розташованого у м. Полтаві, він надіслав заяву про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 364 КК України, посадовими особами ТОВ «Горизонт», Васильківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, а саме головою райдержадміністрації ОСОБА_4 (посада належить до категорії «А») та керівником юридичного відділу ОСОБА_5 , в.о. начальника Державного кадастрового відділу у Васильківському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області ОСОБА_6 та суддею Дніпропетровського окружного адміністративного суду, за наслідками розгляду якої слідчим Третього СВ (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_7 27 листопада 2023 року письмово повідомлено, що за результатом розгляду заяви в останній не викладено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності слідчих органів ДБР, у зв`язку із чим відсутні достатні правові підстави для внесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань. Таким чином, після отримання заяви про злочин в порушення вимог ст. 60, ч. 1 ст. 214 КПК України, станом момент розгляду цієї скарги, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені.

Згідно протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 23 січня 2024 року вказана скарга передана слідчому судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 та ухвалою слідчого судді від 24 січня 2024 року відкрите провадження з призначенням судового засідання.

Скаржник в судове засідання не з`явився, 07 лютого 2024 року на електронну пошту суду надіслав заяву про розгляд скарги за його відсутності, у зв`язку із чим, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст. 28 КПК України та розглянути дану скаргу без участі заявника, з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки.

Третій слідчий відділ (з дислокацією у місті Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду скарги, явку уповноваженої особи в засідання не забезпечив, причин неявки не повідомив, що відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не перешкоджає розгляду справи у відсутності такої особи.

Слідчий суддя, ознайомившись з матеріалами скарги та доданими до неї доказами, приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, а саме бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що 15 листопада 2023 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_3 на адресу ДБР, розташованого у м. Полтаві, надіслав заяву про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 364 КК України, посадовими особами ТОВ «Горизонт», Васильківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, а саме головою райдержадміністрації ОСОБА_4 (посада належить до категорії «А») та керівником юридичного відділу ОСОБА_5 , в.о. начальника Державного кадастрового відділу у Васильківському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області ОСОБА_6 та суддею Дніпропетровського окружного адміністративного суду (а.с. 3-6, 7).

27 листопада 2023 року за вих. № В-5985/15-02-3-4921/23 слідчий Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_3 про те, що за результатом розгляду заяви в останній не викладено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності слідчих органів ДБР, у зв`язку із чим відсутні достатні правові підстави для внесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (а.с. 8, 9).

Так, глава 26 КПК гарантує особі можливість оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування до слідчого судді. На досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК).

У відповідності до ч. 1 ст. 214 КПК слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.

Окрім цього, відповідно до пунктів 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК до ЄРДР, серед іншого, вносяться відомості про: короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

З аналізу вказаних норм вбачається обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення. При цьому, варто зазначити, що передбачена чинним КПК процедура внесення відомостей не свідчить, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до ЄРДР. Вона передбачає те, що для перевірки відповідних підстав не потрібно проводити детальну оцінку викладених у заяві відомостей, а необхідно лише перевірити зміст самої заяви.

Завданням судового контролю на цій стадії є перевірка зазначених скаржником обставин, що, на його думку, вказують на бездіяльність слідчого чи прокурора, та за наявності відповідних підстав - відновлення порушених прав.

Положеннями ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ним Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до ЄРДР. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Дійсно, у особи, яка подає заяву, відсутній обов`язок наводити в ній всі фактичні обставини певного злочину. Забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінальних правопорушень, у тому числі доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладено саме на органи досудового розслідування та є одним із завдань кримінального провадження.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про конкретне кримінальне правопорушення, а не про будь-які дії, які не містять таких ознак.

Крім того, визначення приводів і підстав як підстав для початку досудового розслідування також наведено і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 р. № 6 «Про деякі питання, що виникають під час розгляду судами України скарг на постанови органів дізнання, слідчого, прокурора про порушення кримінальної справи».

Також, при розгляді заяв і звернень щодо суддів про вчинення кримінального правопорушення, органам НП України та прокуратури при вирішенні питання про наявність в діях судді ознак складу злочину і внесенні їх до Єдиного реєстру досудових розслідувань слід брати до уваги і роз`яснення, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року "Про незалежність судової влади", якою визначено, що відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Згідно з вимогами чинного законодавства, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися поза межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 (2002) згаданої Консультативної ради щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб, повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості (пункт 66 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки).

У пункті 25 Київських рекомендацій ОБСЄ щодо незалежності судової системи в країнах Східної Європи, Південного Кавказу та у Середній Азії (від 23-25 червня 2010 року) зазначено, що процедура прийняття суддів до дисциплінарної відповідальності повинна стосуватися підтверджених випадків порушення правил професійної поведінки, які є значними, неприпустимими та, окрім цього, ганьблять репутацію суддівства. Дисциплінарна відповідальність суддів не може бути наслідком змісту їхніх рішень або вироків, включаючи відмінності в юридичному тлумаченні між судами; наслідком прикладів суддівських помилок чи критики суддів.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави вважати, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення щодо діяльності судді, а лише ті з них, які містять достатні відомості про вчинення ним кримінального правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину. Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних не має, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

З матеріалів скарги вбачається, що у свій заяві ОСОБА_3 звернувся до ТУ ДБР, розташованого в м Полтаві, із заявою, в якій порушує питання притягнення до відповідальності ряду посадових осіб, які на думку заявника, зловживаючи своїм службовим положенням, в порушення законодавства України, здійснили протизаконні дії з прийняття незаконного рішення - постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2016 року у справі № 804/3153/16 та протиправній відмові у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, що, на думку заявника, призвело до привласнення та заволодіння чужим майном (земельною ділянкою) та спричинення матеріальної шкоди на суму 140 000 грн.

Тобто, в даному ж випадку, зі змісту заяви ОСОБА_3 , вбачається, що заявник просить внести відомості щодо вчинення, на його думку, фактично учасниками (ТОВ «Горизонт», Васильківською РДА) адміністративної справи № 804/3153/16 та суддею Дніпропетровського окружного суду, яким прийнята постанова від 01 листопада 2016 року у справі № 804/3153/16, кримінальних правопорушень, з мотивів виключно незгоди із судовим рішенням постановою у справі № 804/3153/16, виклавши в цій заяві фактично доводи апеляційної скарги, тобто порушуючи питання перегляду осточного судового рішення у поза процесуальний спосіб. Однак, виключне право перевірки законності та обґрунтованості дій суддів має відповідний орган згідно з законодавством.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 оскаржував в апеляційному порядку постанову Дніпропетровського окружного суду від 01 листопада 2016 року у справі № 804/3153/16 та ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2020 року, що залишена в силі постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року, апеляційне провадження закрите на підставі пункту 3 частини 1 статті 305 КАС України.

У вказаній постанові від 11 грудня 2020 року Верховний Суд встановив, що рішення суду першої інстанції не містить висновків щодо прав та обов`язків ОСОБА_3 , в резолютивній частині рішення судом першої інстанції не йдеться про права та обов`язки ОСОБА_3 і він не є учасником спірних публічних правовідносин, що виникли з приводу правомірності дій та рішень державного реєстратора (Відділу державної реєстрації Васильківської районної державної адміністрації) про визнання недійсним запису про державну реєстрацію юридичної особи (ТОВ «Горизонт»), не є особою, на яку поширюється оспорювані позивачем дії та рішення. Фактична заінтересованість у справі ОСОБА_3 зумовлена тим, що, на його думку, позивач (ТОВ «Горизонт») порушив його право на володіння, користування, розпорядження земельною ділянкою. Отже, йдеться про порушення або загрозу порушення приватного права чи інтересу. Така заінтересованість має приватноправовий характер. Спір безпосередньо не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів ОСОБА_3 у сфері публічно-правових відносин, і, тим більше, не стосується порушень прав з боку органів державної влади. Інтерес скаржника фактично пов`язаний із вирішенням приватноправового спору щодо земельної ділянки. У цій же справі Суд вирішує виключно публічно-правовий спір щодо реєстрації майна за заявником, а не питання законності набуття позивачем права власності на нього. Враховуючи, що у цій справі під час розгляду судом першої інстанції позовних вимог щодо правомірності дій та рішень державного реєстратора Васильківської районної державної адміністрації по внесенню до ЄДР запису про визнання недійсним запису про державну реєстрацію ТОВ «Горизонт», про припинення ТОВ «Горизонт» як юридичної особи, питання про права, свободи, інтереси та(або) обов`язки ОСОБА_3 не вирішувалися, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для закриття апеляційного провадження, відкритого за апеляційною скаргою ОСОБА_3 .

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що подана до ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві заява містить не виклад відомостей про кримінальне правопорушення та тих, які можуть об`єктивно свідчити про вчинення заявленими особами кримінальних правопорушень, а фактично містить доводи апеляційної та касаційної скарги з перегляду постанови окружного адміністративного суду у справі № 804/3153/16, яка на думку заявника незаконна, хоч і Верховним Судом вказано на те, що ОСОБА_3 , не є особою, на яку поширюється оспорювані позивачем дії та рішення і питання про права, свободи, інтереси та(або) обов`язки ОСОБА_3 окружним судом не вирішувалися та не порушувалися.

З наведеного впливає, що це є прямим тиском на суд, втручанням у здійснення правосуддя та прямо порушує норми Конституції України, суперечить Основним принципам незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 року та 13.12.1985 року щодо гарантування засад незалежності судових органів.

Згідно ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Виходячи з наведеного, слід дійти висновку про відсутність підстав для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду спільно з учасниками цієї справи, кримінальних правопорушень, а тому відсутні підстави для задоволення скарги.

При цьому, слідчий суддя враховує й усталену практику Європейського суду з прав людини, висновки якого з цього приводу відображені, зокрема, в рішенні по справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року), відповідно до якого сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу, де в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 визначено, право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. Одним із таких обмежень є переслідування особи в кримінально-правовому порядку шляхом внесення повідомлення до ЄРДР щодо конкретної особи за бажаною кримінально-правовою кваліфікацією.

Керуючись ст. ст. 206, 303, 304, 307, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність Третього слідчого відділу (з дислокацією в м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення за заявою від 15 листопада 2023 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року № 40р(П)/2020.

Слідчий суддя ОСОБА_1