Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6557/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.81 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 19.09.2023,

в с т а н о в и в:

зазначеною ухвалою засудженому ОСОБА_8 відмовлено у задоволені заяви про умовно дострокове звільнення у зв`язку із відсутністю умов такого звільнення, передбачених ст.81 КК України.

В поданій апеляційній скарзі апеляційній засуджений ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення. Вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена внаслідок неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та з істотним порушення норм кримінального процесуального законодавства, Конституції України та норм Європейського суду з прав людини.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, позицію прокурора, який просив оскаржену ухвалу залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст.7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно зі ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Як вважає апеляційний суд, зазначених вимог кримінального процесуального законодавства судом першої інстанції при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_8 дотримано.

З оскарженої ухвали убачається, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого про його умовно дострокове звільнення, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст.81 КК України та ст.539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки.

Так, як убачається з оскаржуваного рішення, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 засуджений вироком Київського міського суду від 08.08.2000 за ст.ст.93 п.п. «а», «з», «і», 143 ч.2, 17 ч.2, 143 ч.2, 194 ч.1, 194 ч.3, 42 КК України (1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 05.02.2018 на підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_8 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 29 квітня 1999 року по 26 квітня 2001 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили 26.04.2001.

Початок строку покарання 05.05.1999.

У відповідності до характеристики ДУ «ЖУВП (№8)» на засудженого ОСОБА_8 , за час відбування покарання в установі порушень вимог режиму тримання не допускав. Заохочень не має. В спілкуванні з представниками адміністрації тактовний. На заходи виховного та профілактичного характеру реагує, але належні висновки робить не завжди своєчасно та вірно. Дружні стосунки підтримує із засудженими різної спрямованості. Авторитетом серед засуджених не користується. На виробництві установи не працевлаштований, бажання працювати не виявляє, відношення до суспільно-корисної праці негативне. Участі в роботах з благоустрою та поліпшенню житлово-побутових умов відділення не приймає, бажання не висловлює. Підвищувати свій освітній та професійний рівень бажання не має. Вину у скоєному злочині не визнає, не розкаюється (а.п.8-9).

Засуджений ОСОБА_8 звернувся до суду першої інстанції лише з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі (а.п.1-2).

В свою чергу, згідно п.3 ч.3 ст.81 КК України із змінами, внесеними згідно Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Крім того, у відповідності до ч.ч.3, 12, 13 ст.154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до ст.ст.81, 82 КК України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого КК України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі. Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації. Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань. Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення таресоціалізації засудженої особи після звільнення. Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Засуджена особа, якій покарання у виді позбавлення волі на певний строк призначено в порядку заміни більш м`яким покаранням та в якої настало право на застосування умовно-дострокового звільнення, додатково повинна подати до суду звіт про виконання індивідуального плану виправлення та ресоціалізації під час відбування більш м`якого покарання, у тому числі аналіз причин успішності або неуспішності виконання заходів, передбачених зазначеним планом.

Разом з цим, як встановлено за результатами перевірки матеріалів судового провадження №295/6557/23, відносно ОСОБА_8 (який на даний час відбув більше 15 років призначеного судом покарання, та об`єктивно має право на розгляд судом питання про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у порядку, передбаченому ст.82 КК України) не вирішувалося питання щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням.

За таких обставин, апеляційний суд звертає увагу, що в даному випадку, як слушно зазначає суд першої інстанції, засуджений ОСОБА_8 безпідставно та передчасно звернувся з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки, щодо останнього не вирішено питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, в порядку ст.ст.81, 82 КК України.

Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 19.09.2023, якою відмовлено у задоволені клопотання засудженого ОСОБА_8 про його умовно дострокове звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :