ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-сс/818/141/24 Доповідач ОСОБА_1
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

власника майна - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03 січня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000245 від 10 жовтня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 193 КК України,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03 січня 2024 року задоволено клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000245 від 10.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 193 КК України про арешт майна. Накладено арешт на майно, яке було вилучено 25.12.2023 в ході обшуку на підставі ухвали слідчого судді у ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: металевий казан у кількості 1 шт; уламки металевих знарядь та шматків металу у кількості 94 шт; покривало червоного кольору з золотими візерунками у кількості 1 шт; шматок тканини чорного кольору у кількості 1 шт; мобільний телефон ТМ «Iphone 4s» без сім-карти у кількості 1 шт; мобільний телефон ТМ «Iphone 7» без сім-карти у кількості 1 шт; мобільний телефон ТМ «Iphone 13 Pro max» з сім- картою «Vodafone» з мобільним номером НОМЕР_1 у кількості 1 шт, системний блок ТМ «CHIEFTEC» зі шнуром у кількості 1 шт., шляхом заборони користування та розпорядження. Цією ж ухвалою слідчого судді зобов`язано дізнавача, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, протягом місяця з дня постановлення ухвали, тобто до 03 лютого 2024 року, за участю спеціаліста зняти інформацію з арештованого майна, а саме: електронних носіїв інформації, комп`ютерної техніки, мобільних телефонів, які були вилучені 25.12.2023 року в ході проведення обшуку по кримінальному провадженню, після чого передати його на відповідальне зберігання власнику вказаного майна, попередивши його про кримінальну відповідальність за статтею 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна. Не погодившись з ухвалою слідчого судді в частині накладення арешту на мобільні телефони, власник майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді частково, постановити нову ухвалу, якою повернути мобільний телефон ТМ «Iphone 4s» без сім-карти у кількості 1 шт; мобільний телефон ТМ «Iphone 7» без сім-карти у кількості 1 шт; мобільний телефон ТМ «Iphone 13 Pro max» з сім- картою «Vodafone» з мобільним номером НОМЕР_1 у кількості 1 шт. В решті ухвалу слідчого судді залишити без змін. Апеляційні вимоги ОСОБА_7 мотивує тим, що слідчим суддею не було прийнято до уваги доводи власника майна, всі речі були видані добровільно, без приховування надав для огляду мобільні телефони та комп`ютер, пояснив та показав, де придбав речі. Вказує, що внаслідок того, що працівники правоохоронного органу вилучили мобільні телефони та він не міг зв`язатися із сином, який перебуває за кордоном, в нього погіршилося самопочуття, постійно перебуває в стані хвилювання за дитину. В телефонах знаходяться всі контакти по роботі, у зв`язку із чим він зазнає значних фінансових втрат. Внаслідок того, що інформація про ОСОБА_7 , як власника колекції, була опублікована в мережі Фейсбук, постраждала його репутація, що в подальшому призведе до фінансових збитків. Зазначає, що придбав вилучені речі за власні кошти на офіційному сайті Віоліті. Просить повернути всі особисто придбані речі, так як немає підстав вважати, що вони незаконно привласнені. Дізнавач ігнорує дзвінки, доля вилучених мобільних телефонів не відома. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення власника майна, який підтримав вимоги поданої апеляційної скарги та просив їх задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги не встановила. З матеріалів провадження вбачається, що на час звернення прокурора із клопотанням про арешт майна сектором дізнання ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000245 від 10 жовтня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 193 КК України. Мотивуючи клопотання про арешт майна, прокурор посилався на те, що на інтернет-ресурсі violity.com невстановленою особою з нікнеймом « ОСОБА_8 » виставлено оголошення про продаж металевих виробів скіфського походження: «Набор бронзолитейщика (2 тыс. до н.э.) и котел (скифы). Общий вес больше 21 кг». Згідно з інформацією співробітника Національного музею історії України вказані металеві вироби мають історичну і культурну цінність, та їх привласнено незаконно. В ході обшуку на підставі ухвали слідчого судді від 25.12.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_7 добровільно видав вищевказані речі. Прокурором вказано, що всі вищезазначені предмети є речовими доказами у кримінальному провадженні, а саме предметами кримінального правопорушення. Мобільні телефони, про повернення яких просить ОСОБА_7 , як зазначає прокурор у клопотанні, є знаряддям та засобами вчинення кримінального правопорушення, містять його сліди та є речовими доказами. В подальшому вказані речові докази необхідні стороні обвинувачення для проведення ряду слідчих дій, в тому числі експертиз. Зазначає, що за допомогою техніки здійснювалася купівля і подальший продаж цінностей в мережі Інтернет. Задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя дійшов висновку, що органом досудового розслідування доведено, що вилучене майно може бути об`єктом кримінально протиправних дій, тобто відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Отже відповідно до статті 91 КПК України вказане майно, на яке прокурор просить накласти арешт, має важливе доказове значення в рамках цього кримінального провадження. З такими висновками слідчого судді погоджується й суд апеляційної інстанції, виходячи з наступного. При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб. У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. Водночас закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків. Пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів. Як встановлено під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, з урахуванням положень статтей 159, 168 КПК України, наклав арешт на майно, вилучене під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 . Враховуючи обставини, які розслідуються в даному кримінальному провадженні, небезпідставним є твердження прокурора про те, що за допомогою техніки могла здійснюватись купівля та продаж цінностей в мережі Інтернет, а тому інформація, що містить в мобільних телефонах має значення у кримінальному провадженні. Враховуючи встановлені обставини, доводи клопотання прокурора, накладення арешту на зазначене майно є необхідним заходом забезпечення кримінального провадження, а потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна. Слідчим суддею обгрунтовано зобов`язано дізнавача протягом встановленого строку до 03.02.2024 зняти інформацію з мобільних телефонів, після чого їх необхідно повернути власнику. Підстави перебування вилучених речей у ОСОБА_7 , спосіб їх отримання мають бути перевірені в ході досудового розслідування, досягненню завдань якого буде сприяти такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна. Посилання апелянта на ту обставину, що вилучення мобільних телефонів негативно вплинуло на його робочі контакти, перешкодило спілкуванню з сином не спростовують обгрунтованість висновків слідчого судді щодо необхідності накладення арешту на вилучене майно. При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що на даному етапі досудового розслідування слідчий суддя, суд апеляційної інстанції не надають оцінку доказам з точки зору їх допустимості, що є завданням судового провадження, у зв`язку із чим доводи власника майна про правомірність придбання вилучених речей на офіційному сайті Віоліті, є безпідставними. Щодо апеляційної вимоги про необхідність повернення ОСОБА_7 мобільних телефонів, колегія суддів зазначає, що застосований захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим та в подальшому, якщо відпаде потреба в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, а також якщо майно не буде повернуто власнику після встановленого слідчим суддею строку, власник майна може звернутись до слідчого судді в порядку статті 174 КПК України з клопотанням про скасування арешту майна. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно та обгрунтованість прийнятого слідчим суддею рішення, підстав для скасування якого за доводами апеляційної скарги не вбачається. На даному етапі досудового розслідування такий захід забезпечення кримінального провадження виправдовує втручання у права і інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03 січня 2024 року залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до частини 4 статті 424 КПК України.

Головуючий :

Судді: