Справа № 158/2504/23 Провадження №11-кп/802/744/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000326 від 05.06.2023 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 вересня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Цумань, Ківерцівського району Волинської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно непрацевлаштованого, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Застосований відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Судові витрати по справі за проведення судової товарознавчої експертизи та судової трасологічної експертизи в сумі 2868 (дві тисячі вісімсот шістдесят вісім) гривень 00 копійок стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 08.06.2023 року скасовано.

Вироком суду вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_7 04.06.2023 року, близько 23 години 30 хвилин, перебуваючи на вулиці Грушевського біля житлового будинку № 60, що в смт. Цумань, Луцького району Волинської області, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, в умовах воєнного стану, введеного на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, та подальшим продовженням строку воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 року строком на 30 діб, згідно Указу Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року, який затверджено Законом України № 2119-IX від 15.03.2022 року, та з подальшим продовженням строку воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 року строком на 30 діб, згідно з Указом Президента №259/2022 від 18.04.2022 року, який затверджено Законом України № 2212-IX від 21.04.2022 року та подальшим продовженням строку воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 року строком на 90 діб, згідно з Указом Президента № 341/2022 від 17.05.2022 року, який затверджено Законом України № 2263-IX від 22.05.2022 року, та з подальшим продовження строку воєнного стану з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 року строком на 90 діб, згідно з Указом Президента №573/2022 від 12.08.2022 року, який затверджено Законом України № 2500-IX від 15.08.2022 року та продовженням строку воєнного стану з 05 години 30 хвилин 16.11.2022 року строком на 90 діб, згідно з Указом Президента № 757/2022 від 07.11.2022 року, який затверджено Законом України № 2738-ІХ від 16.11.2022 року, та продовженням строку воєнного стану з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 року строком на 90 діб, згідно з Указом Президента № 58/2023 від 06.02.2023 року, який затверджено Законом № 2915-IX від 07.02.2023 року та продовженням строку воєнного стану з 05 години 30 хвилин 20.05.2023 року строком на 90 діб, згідно з Указом Президента № 254/2023 від 01.05.2023 року, який затверджено Законом № 3057-IX від 02.05.2023 року, переслідуючи корисливу зацікавленість та керуючись метою відкритого викрадення чужого майна, діючи умисно, відкрито викрав мобільний телефон марки «Samsung» моделі А-32 темно-сірого кольору, вартістю 3800 гривень, належний ОСОБА_9 , яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на вищевказану суму.

Своїми умисними діями, що виразились у відкритому викладенні чужого майна (грабіж), вчиненому в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України (а.с.60-62).

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вказує на те, що не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, апеляційна скарга подається у зв`язку із незгодою із призначеним покаранням ОСОБА_7 і вважає його надто суворим.

Вказує на те, що судом першої інстанції встановлено та відображено у вироку, що засуджений ОСОБА_7 : раніше не притягався до кримінальної відповідальності; є особою молодого віку; не оспорював фактичних обставин, місця, часу та викраденого майна, про яке зазначено в обвинувальному акті; активно сприяв розкриттю злочину; позитивно характеризується за місцем проживання; на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; має міцні соціальні зв`язки; щиро розкаявся у вчиненому; повністю визнав свою вину; в повній мірі та добровільно компенсував завдані матеріальні збитки; завдана шкода є незначною.

Судом першої інстанції не встановлено обставин, які згідно ст.67 КК України обтяжують покарання. Засуджений ОСОБА_7 , висловив готовність понести справедливе покарання. На думку захисту сукупність цих обставин істотно зменшує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Вказує на те, що суд першої інстанції жодним чином не зазначив у вироку мотиви з яких прийшов до висновку про неможливість застосування ст.75 КК України. Вважає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Також потерпіла ОСОБА_9 , отримавши повне відшкодування завданих їй матеріальних збитків в сумі 9500 гривень, хоча за висновком експерта вартість телефону оцінена в 3800 гривень, наполягала на суворому покаранні. Сторона захисту звертає увагу апеляційного суду на позицію висловлену у Постанові ККС ВС у справі № 756/6415/20 від 22.12.2020 року, де колегія суддів зазанчила, що позиція потерпілої сторони щодо призначення обвинуваченому виду та розміру покарання, не є визначальною та не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень в частині визначення обвинуваченому міри покарання.

Просить вирок змінити в бік пом`якшенняпризначеного покарання. Застосувати до ОСОБА_7 статтю 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням (а.с.68-72).

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; думку обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити; прокурора, який просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити за безпідставністю, вирок суду залишити без змін; потерпілу, яка заперечила доводи апеляційної скарги; апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у відкритому викладенні чужого майна (грабіж), вчиненому в умовах воєнного стану, та правильність кваліфікації його дій за ч.4 ст.186 КК України, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувались.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Під час судового розгляду у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винним в обсязі висувного йому обвинувачення. Вказав на те, що викрадений мобільний телефон був вилучений у нього працівниками поліції, відшкодував завдані його діями збитки потерпілій, у вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 підтримав позицію свого підзахисного, не оспорював фактичні обставини справи. Просив з врахуванням особи обвинуваченого, ряду пом`якшуючих покарання обставин призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст.ст.69, 75 КК України.

Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що 04.06.2023 року о 23 годині 30 хвилин в смт. Цумань по вулиці Грушевського, Луцького району Волинської області вона поверталась додому та розмовляла по мобільному телефону. На вулиці було темно, вуличне освітлення не світилось. Позаду себе почула кроки, але не оберталась. В цей час особа, яким виявився обвинувачений ОСОБА_7 , підійшовши ззаду, обхопив своїми руками її за тулуб в ділянці грудей, повалив на землю та забрав належний їй мобільний телефон з яким в подальшому зник в невідомому їй напрямку. Прийшовши додому, розповіла своїм батькам про дану подію, які зателефонували в поліцію. Обвинуваченим ОСОБА_7 їй відшкодовано завдані збитки в сумі 9500 гривень. Наполягала на суворій мірі покарання щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .

Оскільки обвинувачений та інші учасники судового провадження не заперечували проти скороченого дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд першої інстанції обмежився тільки допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням матеріалів провадження, що характеризують обвинуваченого, як особу, а тому учасники судового провадження тепер позбавлені права оспорювати їх в апеляційному порядку.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Водночас, щодо доводів захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі про наявність підстав для застосування ст.75 КК України, то вони є підставними та обгрунтованими з огляду на наступне.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, є особою молодого віку, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, на даний час не працевлаштований, має міцні соціальні зв`язки, добровільно відшкодував потерпілій завдані його діями збитки.

До обставин, які згідно із ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції відніс: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення злочину особою вперше, добровільне відшкодування завданих збитків.

Обставин, які згідно із ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи наведені обставини у їх сукупності, а також враховуючи поведінку обвинуваченого під час досудового слідства і судового розгляду, ставлення до вчиненого, суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією даної статті.

Призначене покарання у виді позбавлення волі, на думку суду першої інстанції, буде відповідати вимогам статей 50, 65 КК України, буде необхідним, справедливим та достатнім, сприятиме виправленню обвинуваченого та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діяння, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

На думку апеляційного суду суд першої інстанції не мотивував та не обгрунтував свого висновку про не застосування щодо ОСОБА_7 положень статті 75 КК України і звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а покарання - є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

При цьому, відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи із вказаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, з огляду на положення ст.75 КК України та з урахуванням такої цілі покарання як виправлення засудженого.

Стаття 75 КК України передбачає, що при призначенні низки покарань, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати тяжкість злочину, особу винного, та інші обставини справи.

Так колегія суддів, вважає, що хоча й обвинувачений ОСОБА_7 вчинив умисний тяжкий злочин, що виразився у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану, проте встановлені дані про його особу свідчать, що виправлення обвинуваченого є можливим без відбування реального покарання.

Так колегія суддів враховує відомості, які характеризують особу обвинуваченого, а саме його досить молодий вік (а.с.45-46), ОСОБА_7 перше притягується до кримінальної відповідальності (а.с.47), не одружений, за місцем проживання характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки (а.с.48, 49), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с.50, 51), на даний час не працевлаштований.

Обвинувачений ОСОБА_7 виключно позитивно характеризувався за місцем навчання у Цуманському ліцеї (а.с.121), за місцем проходження альтернативної (невійськової служби) в КП «Виробниче управління житлово-комунального господарства Цуманської селищної ради» (а.с.122) та на даний час позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.123, 124), що підтверджується наданими стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду характеристиками.

Також ОСОБА_7 як водію - волонтеру оголошена подяка голови БО «ВОБФ» ОБІЙМИ» ОСОБА_11 за допомогу в транспортуванні благодійної допомоги дітям сиротам, дітям, які опинилися в складних життєвих обставинах та виховуються в Головненській спеціалізованій школі «Центр освіти» Волинської обласної ради (а.с.125). Також оголошена подяка керівником БО «Міжнародне служіння допомоги «Світло надії» ОСОБА_12 за надану допомогу в 2023 році життєво-необхідними речами для ЗСУ та жертвам війни, які перебувають в безпосередній близькості до лінії зіткнення з російськими окупаційними військами (а.с.126).

Крім цього, директор ТзОВ «ЕЛЕКТРОМОНТАЖ СІСТЕМ» ОСОБА_13 своїм листом від 25.12.2023 року вказує на те, що його трудовий колектив готовий взяти відповідальність за відповідне поступове та системне виправлення ОСОБА_7 шляхом працевлаштування його на посаді водія категорії «В», «С», що надасть можливість в процесі виконання трудових функцій працівника забезпечити подальшу готовність до самокерованості правослухняної поведінки, усвідомлення негативних наслідків учинення злочину, усунення криміногенних девіацій свідомості, заміну кримінальних варіантів поведінки на соціально прийняті, вироблення звичок та навичок для вдалого інтегрування в правосвідоме суспільство, формування психічної готовності до соціалізації (а.с.127-129).

Також колегія суддів бере до уваги наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення злочину особою вперше, добровільне відшкодування завданих збитків.

На переконання апеляційного суду посткримінальна поведінка ОСОБА_7 засвідчує про його каяття, характеризує суб`єктивне ставлення до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що він визнав свою провину, критично оцінив свої дії, шкодує з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію подальшою правомірною поведінкою. Крім того, повністю відшкодував завдану шкоду, попросив вибачення у потерпілої та її батьків.

На думку колегії суддів вказані обставини свідчать про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування покарання, а тому апеляційний суд приймає рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень ст.ст.75, 76 КК України.

З огляду на наведене вище апеляційний суд вважає, що необхідним же та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень є призначене покарання із застосуванням ст.69 КК України та встановленням іспитового строку з відповідним терміном, з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Оскільки колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, тому вирок суду першої інстанції - підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 414 КПК України Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 вересня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, в частині призначеного покарання змінити.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю 3 (три) роки, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді