Справа № 504/15/24
Номер провадження 1-кп/504/2/24
У Х В А Л А

08.02.2024 рокусмт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт.Доброслав Одеського району Одеської області клопотання захисника-адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Комінтернівського районного суду Одеської області знаходиться обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000494 від 29.09.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

07.02.2024р. до суду надійшло клопотання захисника-адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 , а саме з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Клопотання обґрунтовано тим, що факт повідомлення стороні захисту про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів провадження свідчить про визнання стороною обвинувачення зібраних доказів достатніми для складання обвинувального акту. Так, матеріали, на підставі яких було складено письмове повідомлення про підозру, обвинувальний акт та в подальшому буде ґрунтуватися обвинувачення, зафіксовані у протоколах слідчих (розшукових) дій, на носіях інформації, які перебувають у володінні безпосередньо сторони обвинувачення, а тому, підозрюваний позбавлений будь-якої можливості знищити, спотворити чи сховати відповідні речі та документи. Крім того, ОСОБА_5 на даний час страждає через травму коліна, отриманого при несенні Служби в ЗСУ та через постійне загострення болі неодноразово звертався до медичної установи в ПТУ ВСП у ЗСУ. Прокурором у судовому засіданні не було надано жодного документу та доказу, які підтверджували б існування ризиків. ОСОБА_5 має постійне місце проживання, проживає разом зі своєю сім`єю, а саме: дружиною та синами від першого шлюбу дружини. Крім того, не доведено наявність ризиків незаконного впливу на свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Також, захисник-адвокат ОСОБА_6 наголошував на тому, що при попередньому обранні та продовжені запобіжного заходу не було визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави, що, на його думку, є обов`язковим.

В судовому засідання захисник-адвокат ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_5 підтримали вказане клопотання.

Прокурор ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні клопотання, вважаючи його безпідставним та передчасним, оскільки розгляд справи перебуває на стадії підготовчого судового засідання, жодні докази не досліджувалися, свідки та потерпілий не допитувалися, а перебуваючи на волі обвинувачений зможе чинити тиск на вказаних осіб, а також знищити/спотворити докази.

Потерпілий ОСОБА_4 залишив вирішення клопотання на розсуд суду.

Вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступного.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

На підставі цього, суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Прецедентне право Конвенції розробило чотири базових прийнятних підстави для відмови у звільненні особи з під варти:

- ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення не з`явиться на суді /справа Stogmuller против Austria/;

- ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення у випадку звільнення прийме дії, направлені на перешкоджання відправленню правосуддя /справа Stogmuller против Austria/;

- ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення, здійснить подальші правопорушення /справа Matznetter против Austria/;

- ризик, що особа порушить громадський порядок /справа Letellier против France/.

Продовжене тримання під вартою може бути виправдано в тому випадку, якщо існують конкретні ознаки того, що це дійсно вимагається виходячи з інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважують правило поваги особистої свободи /справа W. против Switzerland, судове рішення від 26.01.1993 року § 30/.

Суд, оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, враховуючи принцип презумпції невинуватості, приходить до наступного.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду береться до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, ризик впливу на свідків здається суду явно переконливим, оскільки обвинувачений шляхом вмовляння, переконання чи погроз може вплинути на них з метою зміни показань під час судового розгляду.

Реальна небезпека чинення тиску на свідків може мати місце на початковій стадії досудового розслідування цієї справи, і може зменшитись лише з певним часом (справа «Летельє проти Франції», 12369/86, 26 червня 1991 року).

На разі розгляд кримінального провадження перебуває на стадії підготовчого судового засідання та жодні особи не допитувалися.

Захисник ОСОБА_6 вказував на те, що докази по справі перебувають у володінні безпосередньо сторони обвинувачення, а тому, обвинувачений позбавлений будь-якої можливості знищити, спотворити чи сховати відповідні речі та документи. Разом із тим, суд надає критичну оцінку вказаному твердженню, оскільки на стадії підготовчого судового засідання не досліджуються докази по справі, суд позбавлений можливості встановити наявність доказів в цілому та їх місцезнаходження, а отже клопотання в цій частині заявлене передчасно.

Долучені захисником ОСОБА_6 копії письмових пояснень щодо фактичних обставин у справі не можуть бути прийняті судом, оскільки не досліджуються на стадії підготовчого судового засідання.

Посилання захисника-адвоката ОСОБА_6 на те, що при попередньому обранні та продовжені запобіжного заходу не було визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави, суд вважає недоречними, оскільки під час підготовчого судового засідання не вирішувалося питання про обрання запобіжного заходу, відтак і не розглядалося питання стосовно можливості застосування альтернативного запобіжного заходу (визначення розміру застави), а надавати правову оцінку ухвалі слідчого судді не входить у компетенцію суду першої інстанції.

З огляду на наявні матеріали, суд приходить до висновку, що застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід наразі достатньою мірою нівелює наявні ризики.

Враховуючи, що стороною захисту не наведено обставин, які можуть слугувати підставою для зміни запобіжного заходу, у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. 176-178, 181-183, 201 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 , з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1