№ провадження 1-кс/208/2273/23
УХВАЛА

Іменем України

21 листопада 2023 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області клопотання слідчого ОСОБА_6 , погоджене з прокурором ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України в межах кримінального провадження № 0001564 від 06.11.2023 р., ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл., громадянина України, маючого вищу освіту, непрацюючого, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немаючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 04.06.2014 р. Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на строк 7 років позбавлення волі, звільнений 05.08.2021 р. з Беленьківської випправної колонії Запорізької обл. № 99 на підставі ухвали Запорізького районного суду Запорізької обл від 28.07.2021 р. згідно ст. 81 КК України, умовно-достроково, не відбутий термін покарання 2 місяці 4 дні;

- 02.03.2015 р. Кобелякським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 213 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 8500 гривень, 27.05.2022 р. знятий з обліку Заводського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області у зв`язку із сплатою штрафу 25.05.2022 р.;

- 19.09.2022 р. до Заводського районного суду Дніпропетровської області в межах кримінального провадження № 0000609 від 11.08.2022 р. за ч. 4 ст. 185 КК України направлено обвинувальний акт разом з угодою про визнання винуватості;

- 16.01.2023 р. до Заводського районного суду Дніпропетровської області в межах кримінального провадження № 0000876 від 01.11.2022 р. за ч. 4 ст. 186 КК України направлено обвинувальний акт;

- 26.09.2023 р. до Заводського районного суду Дніпропетровської області в межах кримінального провадження № 0001212 від 19.08.2023 р. за ч. 4 ст. 185 КК України направлено обвинувальний акт, -

встановив:

Слідчий звернувся до слідчого судді з вказаним погодженим з прокурором клопотанням, пославшись на те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України та може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення або незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.

В обґрунтування заявленого клопотання слідчим зазначено, що 05.11.2023 року приблизно о 13:45 год. (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_4 перебував біля магазину «Продукти-346» (ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, Заводський район, вул. С. Коновалова, буд. 25А разом із раніше незнайомим йому ОСОБА_7 , у якого при собі був мобільний телефон. В цей момент у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, спрямований на відкрите, із корисливого мотиву, повторне, викрадення чужого майна, а саме вказаного мобільного телефону.

Реалізуючи свій злочинний умисел, керуючись корисливим мотивом та корисливою метою, діючи повторно, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебуваючи у вказаний час в означеному місці, ОСОБА_4 з метою отримання доступу до мобільного телефону, попрохав ОСОБА_7 надати йому мобільний телефон, нібито для здійснення дзвінка, заздалегідь, не маючи наміру повертати його. ОСОБА_7 , довіряючи ОСОБА_4 , та очікуючи, що останній поверне майно за минуванням потреби, а саме після здійснення телефонного дзвінку, передав йому мобільний телефон «Samsung Galaxy A02», модель: SM-A022G Red 2 GB RAM 32 GB ROM imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , S/N: НОМЕР_3 , вартістю 2092 гривні 50 копійок разом із sim-карткою мобільного оператора ПрАТ «КИЇВСТАР» з абонентським номером НОМЕР_4 (майнової цінності не складає), обгорнутий в силіконовий чохол, вартістю 93 гривні 75 копійок. Таким чином, ОСОБА_4 отримав доступ до чужого майна, а саме вищезазначеного мобільного телефону. Після цього, ОСОБА_4 , отримавши доступ до зазначеного мобільного телефону, та утримуючи його при собі, ігноруючи вимогу потерпілого щодо повернення зазначеного майна, усвідомлюючи, що його дії мають відкритий характер, ОСОБА_4 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, отримавши реальну можливість розпоряджатись викраденим майном, чим довів свій протиправний умисел до кінця.

Таким чином, ОСОБА_4 відкрито викрав мобільний телефон ОСОБА_7 , чим завдав останньому майнової шкоди на загальну суму 2186 гривні25 копійок.

На переконання слідчого, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, не має постійного місця роботи, існують ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення.

Посилаючись на вказане, слідчий вважає, що інші запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а тому просив застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор підтримала клопотання слідчого, посилаючись на обставини, викладені в ньому та просила застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зазначила, що повідомлена підозра є підтвердженою зібраними доказами у їх сукупності. Враховуючи підстави, зазначені у ст. 194 КПК України, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вважала, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде відповідати меті застосування запобіжного заходу та не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Підозрюваний у судовому засіданні провину не визнав, пояснив, що потерпілий дав йому телефон подзвонити, а сам кудись пішов та не повернувся за телефоном. Просив обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зазначив, що буде з`являтись до органів поліції за першим викликом.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що ризики, наведені слідчим та прокурором, є не доведеними та не обґрунтованими. Стосовно обґрунтованості підозри також зауважила, що обставини події викладені слідчим не зовсім так, як відбувалось. Зазначила, що запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде цілком достатньо для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_4 . Також адвокат звернула увагу суду на те, що у ОСОБА_4 є мати похилого віку, яка до того ж є онкохворою людиною, за якою він здійснює догляд. Тому адвокат просила відмовити в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя, вислухавши сторони, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено судом, 21.11.2023 року складено та повідомлено про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Слідчий суддя враховує, що поняття обґрунтована підозра не визначене у національному законодавстві, але, зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суд враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Відповідно до п. 175 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.

Відповідно до рішень Європейского суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Також Європейський суд у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

На думку слідчого судді, обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів клопотання, наявність обґрунтованості підозри, повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: показаннями потерпілого, свідків, протоколом огляду предмета, речовими доказами, висновками експертів.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України у даному кримінальному провадженні обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 .

Фактичні данні щодо обставин, що мають значення для кримінального провадження, надання їм оцінки та встановлення кваліфікаційних складових злочину або їх спростування, не вирішуються слідчим суддею під час розгляду даного клопотання, а тому і не можуть оцінюватися з зазначених підстав.

При прийнятті рішення, щодо наявності підстав для застосування запобіжного заходу, слідчим суддею враховується, як обґрунтованість підозри, так і вік та стан здоров`я підозрюваного, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, як позбавлення волі на строк до десяти років.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.93 у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його "вразливій" стадії.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У ході досудового розслідування задля об`єктивного його розслідування в розумні строки, виникла необхідність в обранні підозрюваному запобіжного заходу з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які вказують, що підозрюваний може:

1. Переховуватись від органу досудового розслідування та / або суду. Підозрюваний не має сталих соціальних зв`язків (дітей, інших осіб на утриманні, перебуває на стадії розлучення, офіційного працевлаштування), крім цього останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину. При цьому у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні даного кримінального правопорушення йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, а відтак усвідомлюючи невідворотність настання покарання за вчинене діяння та санкцію інкримінованого кримінального правопорушення, яка виключає ймовірність його звільнення від відбування покарання з випробуванням, загроза реального відбуття з високою ймовірністю спонукають підозрюваного до переховування від органу досудового розслідування, суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, вказує на те, що підозрюваний може у будь-який момент залишити межі міста та області з метою переховування від органу досудового розслідування та / або суду з метою уникнення покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, що може виразитися у вигляді втечі. Вказане свідчить, що підозрюваний, перебуваючи на волі, зможе залишити місце проживання та прийняти спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що підозрюваним не будуть вживатися перешкоди у відправленні правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, - не встановлено.

З огляду на тяжкість злочину у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 та суворість можливого покарання, яке може бути призначено у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину і ці обставини, як за національним законодавством, так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини, визнаються вагомими факторами при оцінці даного ризику, підозрюваного особа може переховуватися від органу досудового розслідування.

2. Вчините інше кримінальне правопорушення майнової спрямованості

Підозрюваний ОСОБА_4 вже не вперше вчинив кримінальне правопорушення, не має офіційного працевлаштування, не має достатнього законного джерела доходу, який здатен забезпечити рівень життя останнього, що свідчить про те, що він й у подальшому буде вчинювати кримінальні правопорушення майнової спрямованості з корисливих мотивів. Отже, може продовжувати свою протиправну діяльність. Орган досудового розслідування вважає, що кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 186 КК України, становить небезпеку для майна суспільства. При цьому підозрюваний є раніше судимим за вчинення злочину проти життя та здоров`я іншої особи. Маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, будучи обвинувачем за вчинення 3 (трьох) тяжких кримінальних правопорушень лише за період 2022-2023 рік, ОСОБА_4 вчинив новий злочин проти власності. Таким чином існує достатньо підстав вважати, що перебуваючи поза межами місця позбавлення волі останній може вчинити інші корисливі злочини з метою отримати дохід «легким шляхом», що характеризує його антисоціальну поведінку та небезпечність для суспільства.

3.Незаконно впливати на свідків.

Перебування підозрюваного ОСОБА_4 поза межами установ, що утримують осіб під вартою, створює загрозу здійснення впливу на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні, так як з деякими перебуває у родинних відносинах, особисто знайомий (що видно з протоколів допиту останніх). Крім того, після отримання копій матеріалів кримінального провадження, як додаток до вказаного клопотання, ОСОБА_4 безпосередньо знаючи, де проживає потерпілий та свідки, знаючи повні анкетні дані. Обґрунтованість даного ризику обумовлена тим, що ОСОБА_4 розуміючи ступінь тяжкості вчинення злочину, наслідки та ризик втечі для нього, перебуваючи поза межами місця позбавлення волі, може самостійно, або заручившись підтримкою інших осіб, негативно впливати на психологічний та моральний стан потерпілого та свідків, безперешкодно спровокувати та викликати у них бажання відмовитися від наданих свідчень, які є беззаперечними доказами вини підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, очікуючи на можливу помсту з його боку, шляхом вмовлення, тиску, погроз, залякувань, викликання жалю до себе, або будь-яким іншим способом, оскільки є особою раніше судимою за злочини проти життя та здоров`я з метою уникнення покарання за вчинений злочин. Вищевказане може вплинути на швидке, повне та неупереджене проведення досудового розслідування та на встановлення обставин, які згідно ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а саме встановлення мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, а також виду і розміру завданої шкоди тощо.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 необхідно обрати найсуворіший запобіжний захід, який дієво забезпечить виконання підозрюваним передбачених кримінальним процесуальним кодексом України обов`язків.

Лише обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти усім вищевказаним ризикам, у тому числі вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень.

Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, будуть недостатніми для запобігання зазначеним ризикам, так як виходячи зі змісту ст.ст. 179-182 КПК України, вони не позбавляють у повній мірі підозрюваного можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя враховує рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», згідно якого, для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. З досліджених слідчим суддею матеріалів кримінального провадження вбачається, що зібрана доказова база відповідає наведеним вище критеріям. Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Наявність же будь-яких обставин, що є суперечливими, або свідчать про наявність даних, які підлягають перевірці, є завданням органу досудового розслідування під час розслідування справи з метою підтвердження або спростування підозри, яка стала підставою для затримання, що повинно підтвердити або спростувати підозру.

Відповідно до практики Європейського суду із захисту прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, що обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, встановлюється у розмірі до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен, врахувавши положення ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину.

За таких обставин, враховуючи майновий стан підозрюваного та встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, те, що підозрюваний неодноразово раніше судимий за вчинення злочинів майнової спрямованості, слідчий суддя вважає за необхідне при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного визначити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 грн., яку підозрюваний має право у будь-який момент внести на спеціальний рахунок у порядку, визначеному КМУ, після чого може бути звільнений з-під варти та на нього можуть бути покладені обов`язки, передбачені в ст. 194 КПК України і буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави. На переконання слідчого судді, застава здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Керуючись ст. 176-179, 184, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати в межах кримінального провадження № 0001564 від 06.11.2023 р. до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» на строк до 18 січня 2024 р. включно.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, визначити розмір застави - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює грошовій сумі розміром 214 720 грн (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять гривень).

У разі внесення застави на депозитний рахунок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, вважати, що до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді застави та покласти на нього наступні зобов`язання, які він повинен буде виконувати строком до 18 січня 2024 р. включно:

- з`являтися за першим викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає -Дніпропетровська обл., м. Кам`янське без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1