Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3646/23
Провадження №: 1-кп/332/316/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2023 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Запоріжжі кримінальне провадження № 0000464 від 25.10.2022, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який проходить військову службу на посаді старшого стрільця ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

05.03.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройові частині) № 40 ОСОБА_4 призначено на посаду старшого стрільця ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат».

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України « Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби по мобілізації, солдат ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст. ст. 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст. ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

В свою чергу, солдат ОСОБА_4 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, 17 липня 2022 року солдата ОСОБА_4 для проходження лікування направлено до КНП «МЛЕ та ШМД» Запорізької міської ради де останній перебував на лікуванні до 02.08.2022.

Далі, солдат ОСОБА_4 , 02.08.2022, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, будучи зобов`язаним з`явитися до тимчасового місця розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в районі АДРЕСА_2 , після закінчення лікування до вказаної військової частини не з`явився, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби до 22.11.2022.

Крім того, 22.11.2022 року, будучи обізнаним про наявне кримінальне провадження за фактом нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) з лікувального закладу до місця служби без поважних причин, солдат ОСОБА_4 , прибув за направленням слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі до Запорізького військового шпиталю (військова частина НОМЕР_2 ) для проходження військово-лікарської комісії на предмет встановлення фактичного стану здоров`я та придатності для подальшого проходження військової служби.

Далі, солдата ОСОБА_4 15 грудня 2022 за результатами проведеної військово-лікарської комісії визнано придатним до військової служби. Далі солдат ОСОБА_4 16.12.2022, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, будучи зобов`язаним з`явитися до тимчасового місця розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в районі АДРЕСА_2 , після закінчення лікування до вказаної військової частини не з`явився, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби до теперішнього часу.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 5 ст. 407 КК України, а саме, як нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) з лікувального закладу до місця служби без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах воєнного стану (станом на 22.11.2022) та за ч. 5 ст. 407 КК України, яке кваліфікується як нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) з лікувального закладу до місця служби без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах воєнного стану (із змінами, внесеними згідно із Законами № 2617-VIII від 22.11.2018, № 2839-IX від 13.12.2022).

Під час судового розгляду справи, а саме: 15.09.2023 між прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 407, ч. 5 ст. 407 КК України; ОСОБА_4 у повному обсязі сформульованої підозри, беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даних кримінальних правопорушень. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинені кримінальні правопорушення та отримана згода обвинуваченого на його призначення. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Заслухавши думку учасників процесу, суд вважає, що угоду про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором слід затвердити.

Розглядаючи в порядку ст. 314 ч. 3 п. 1 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Захисник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 не заперечував проти затвердження угоди, зазначаючи, що її умови не суперечать нормам законодавства, угода укладена добровільно у його присутності, обвинувачений у повній мірі розуміє наслідки укладення угоди, вину визнає у повному обсязі, згоден із запропонованою мірою покарання.

Згідно із ст.12 КК України ОСОБА_4 вчинено тяжкий злочин. Відповідно до ст. 12, ч. 5 ст. 407 КК України та ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена у даному провадженні.

Судом досліджені матеріали, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , є військовозобов`язаний.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, беззастережне визнання своєї винуватості, участь у відсічі збройної агресії рф на території України.

Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ст. 474 ч. 4 п.1 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ст.473 ч.2 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст.476 КПК України.

Узгоджене сторонами покарання відповідає тяжкості кримінального правопорушення, відомостям про особу обвинуваченого, та з урахуванням наявності передбачених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання і відсутності тих, що його обтяжують, застосування ст. 69 КК України є об`єктивним.

Крім того, в указаній угоді сторони узгодили покарання із застосування ст. 62 КК України.

Так, згідно ст. 62 КК України, покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні призначається військовослужбовцям строкової служби, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, особам офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (крім військовослужбовців-жінок), на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також якщо суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк (ч. 1 ст. 62 КК України). Тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців замість позбавлення волі не може застосовуватися до осіб, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі (ч. 2 ст. 62 КК України).

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

До набрання вироком законної сили суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Процесуальні витрати на залучення експерта та речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлявся. Матеріальна шкода не заподіяна .

Керуючись статтями 373, 374, 615 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 15.09.2023 по кримінальному провадженні № 0000464 від 25.10.2022 про визнання винуватості, укладену між прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 та ОСОБА_4 за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди покарання за ч. 5 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 62, 69 КК України у вигляді 2 (двох) років тримання в дисциплінарному батальйоні.

Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 19 травня 2023 року, згідно ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2023 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання в дисциплінарному батальйоні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку:

1) обвинуваченим, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1