ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/433/23 Справа № 711/5506/23 Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ст.171 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_1
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря за участю прокурора підозрюваної захисника ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 серпня 2023 року про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження № 0000022 від 17.07.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 369-2, ч. 3 ст. 332 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Старша слідча відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_8 звернулася до слідчого судді з клопотання, погодженим заступником керівника Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 , поданим в рамках кримінального провадження № 0000022 від 17.07.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 369-2, ч. 3 ст. 332 КК України.

Просила слідчого суддю накласти арешт на грошові купюри, які перелічені в клопотанні; довідку ВЛК № 146/2/57 від 05.07.2023 року на ім`я ОСОБА_9 ; тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_9 ; мобільний телефон «Samsung» з сім картами.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 серпня 2023 року клопотання про накладення арешту задоволено.

Накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення 14.08.2023 особистого обшуку ОСОБА_6 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 369-2, ч. 3 ст. 332 КК України, а саме на:

грошові купюри номіналом 100 доларів США в кількості 7 штук: 5 купюр номіналом 100 доларів США з однаковим серійним номером: КВ 26817228 І із зазначенням напису «імітаційні», а також 2 купюри номіналом 100 доларів США, серія та номер LB 67659780 T, PE 84557597D;

- довідку ВЛК №146/2/57 від 05.07.2023, видану на ім`я ОСОБА_9 ;

- тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_9 ;

- мобільний телефон «Samsung», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , з сім картками, що мають номери мобільних телефонів: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 .

Заборонено володіти, розпоряджатись та користуватись вищевказаним майном до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.

Ухвала суду мотивована тим, що вилученні під час проведення особистого обшуку ОСОБА_6 грошові кошти, довідку ВЛК №146/2/57 від 05.07.2023, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_9 та мобільний телефон за стандартом доведення «достатні підстави» є такими, що відповідають ознакам речових доказів.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Придніпровського районного суду скасувати в частині накладення арешту на мобільний телефон «Samsung».

В обґрунтування апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 зазначила, що не погоджується з ухвалою, вважає її незаконною та необґрунтованою, через неповне дослідження слідчим суддею матеріалів клопотання та безпідставне його задоволення.

Стверджує, що слідчим до клопотання не долучено доказів існування інформації на телефоні, яка має значення для встановлення всіх обставин у справі, хоча ОСОБА_6 надала пароль від свого телефону працівникам поліції 14.08.2023 року, тобто нічого не приховуючи.

Судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для кримінального провадження, а також мало місце грубе порушення норм КПК України, грубо порушено право на володіння та розпорядженням майном.

Сторона захисту вважає, що слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого не враховано незаконність тимчасового вилучення мобільного телефону, відсутність правової підстави для накладення арешту на відповідне майно, а також недоведеність слідчим у клопотанні можливості використання мобільного телефону, як доказу у кримінальному провадженні.

Таким чином, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в апеляційному порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_7 , підозрюваної ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положенням Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні кримінальних правопорушень, зокрема арешт майна.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

ЄСПЛ нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя, прийшов до висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 170 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження, що СУ ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000022, внесеному до ЄРДР 17.07.2023 року, за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 369-2, ч. 3 ст. 332 КК України.

14.08.2023 року під час затримання ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України, було здійснено особистий обшук останньої, в результаті чого виявлено та вилучено: грошові купюри, номіналом 100 доларів США в кількості 7 штук, а саме 5 купюр з номіналом 100 доларів США з однаковим серійним номером: КВ 26817228 І із зазначенням напису «імітаційні», а також 2 купюри номіналом 100 доларів США, які мають наступні серії та номери: LB 67659780 T, PE 84557597D; довідку ВЛК №146/2/57 від 05.07.2023 на ім`я ОСОБА_9 ; тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_9 ; мобільний телефон «Samsung», який має ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , з сім картками, які мають наступні номери мобільних телефонів: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 .

Постановою про визнання речовим доказом від 15.08.2023 року, старшим слідчим ВРЗЗКС СУ ГУНП в Черкаській області вказані вище речі, документи та грошові кошти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000022 від 17.07.2023 року.

15.08.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 369-2, ч. 3 ст. 332 КК України.

Прокурор в судовому засіданні зазначила, що важливість вказаних речових доказів свідчить те, що відомості, які містяться в них зберегли на собі сліди, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема відомості щодо здійснення телефонних дзвінків, смс-повідомлень, які мали місце під час спілкування між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , а також з посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 та ВЛК на яких ОСОБА_6 здійснювала вплив. Грошові кошти були отримані ОСОБА_6 від ОСОБА_9 для себе за позитивне вирішення нею питання, зокрема, за здійснення нею впливу на членів військово-лікарської комісії та начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , які не були обізнані про злочинні наміри ОСОБА_6 , тобто особи уповноваженої на виконання функцій держави, на прийняття останнім рішення про визнання ОСОБА_9 непридатним до проходження військової служби за станом здоров`я та видачу довідки вказаного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для пред`явлення представникам Державної прикордонної служби, якою надається дозвіл на виїзд такої категорії призовників за кордон, тобто за здійснення ним впливу на осіб, уповноважених на виконання функцій держави, маючи досвід та службові зв`язки, що надають можливість у такому сприянні та впливі.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Так, відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Частина 10 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери. Майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження (п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України визначено).

Отже, слідчим суддею під час розгляду клопотання з`ясовано всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на зазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Інші доводи на які посилається захисник підозрюваної адвокат ОСОБА_7 також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до порядку, передбаченого ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Крім того, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя, на даній стадії, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості, для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину.

Що ж стосується посилань апелянта на недостатню обґрунтованість ухвали слідчого судді про арешт майна, то вони є особистою суб`єктивною оцінкою та не обґрунтовують необхідності скасування вірного по суті судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді обґрунтована та належним чином мотивована і підстави для її скасування, за доводами апеляційної скарги захисника підозрюваної адвоката ОСОБА_7 , відсутні.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 376, 404, 405, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 серпня 2023 року про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження № 0000022 від 17.07.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 369-2, ч. 3 ст. 332 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3