1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/5702/23 1-кп/335/686/2023
31 серпня 2023 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого повну середню освіту, військовослужбовця за мобілізацією, солдата військової частини НОМЕР_1 , перебуваючого на посаді навідника-оператора 3 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, не одруженого, не маючого на утриманні будь-яких осіб, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу закону,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, -
Відповідно до ухвали судді від 28.06.2023 у даному кримінальному провадженні було призначено підготовче судове засідання на 13.07.2023.
Відповідно до ухвали суду від 13.07.2023 кримінальне провадження було призначено до судового розгляду та обвинуваченому продовжено строк тримання під вартою до 10.09.2023 року включно.
Прокурором в судовому засіданні заявлено клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, на строк 60 діб.
В обґрунтування клопотання зазначено, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які вказують на те, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду у зв`язку з вчиненням особливо тяжкого злочину, оскільки саме кримінальне провадження стосується обставин залишення військової частини. Також обвинувачений у разі не застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може узгоджувати свої показання з показанням інших осіб, які визнані свідками у справі, зокрема свідком ОСОБА_6 , яка наразі не допитана, надавати цій особі поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти її до дачі завідомо неправдивих показань в ході судового слідства, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні. Так само останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки має до цього схильність, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно забезпечити виконання запланованих процесуальних рішень у кримінальному провадженні
Враховуючи наведене, вважав, що до обвинуваченого не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою. Також, вказав на те, що не вбачає підстав для визначення розміру застави з огляду на внесені зміни до законодавства щодо посилення відповідальності, зокрема і за злочин, передбачений ч. 4 ст. 408 КК України.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та викладені в ньому доводи.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти продовження відносно нього дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказав на те, що він був затриманий за місцем проживання своєї матері, яка хворіє на цукровий діабет та потребувала його допомоги. Наразі він не має намірів переховуватися від суду та просив замінити йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місце його реєстрації, де також проживає його батько.
Захисник ОСОБА_5 вважав, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу не є обґрунтованим та ґрунтується лише на припущеннях, ризики прокурором не доведені. Додатково вказав на те, що обвинувачений має бажання продовжити проходити військову службу.
Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали провадження в межах клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.
При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приймає до уваги обставини, визначені ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК України для обрання запобіжного заходу, та підстави застосування запобіжного заходу, визначені ст. 177 КПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду.
Частиною 5 ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою суду від 13.07.2023 щодо обвинуваченого продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 10.09.2023.
ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 років до 12 років.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 неодружений, малолітні та неповнолітні діти, або інші особи на його утриманні не перебувають, не працевлаштований, має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Також, судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше був судимий, але судимості у встановлений законом порядку зняті та погашені.
Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.
За матеріалами провадження обвинувачений має зареєстроване місце проживання, але неодноразово допускав недбале ставлення до військової служби та покладених на нього обов`язків. Останній демонструє негативний приклад поведінки військовослужбовця Збройних Сил України.
Наведені прокурором докази по кримінальному провадженню є достатніми вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_4 може:
- переховуватися від суду, що підтверджується, тим що солдат ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 12 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання. Також, в судовому засіданні були допитані свідки, які є військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 і, зокрема, безпосередній керівник ОСОБА_4 , які надали негативну характеристику останньому та вказали на його недбале ставлення до військової служби взагалі;
- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на волі може самостійно або через інших осіб перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показанням інших осіб, які визнані свідками у справі, зокрема свідкові ОСОБА_6 , яка на даний час не допитана судом, надавати цій особі поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти її до дачі завідомо неправдивих показань в ході судового слідства, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно забезпечити виконання запланованих процесуальних рішень у кримінальному провадженні. У випадку не застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, існує вірогідність незаконного впливу на свідків. Вказані дії можуть протиправно перешкоджати кримінальному провадженню та встановленню всіх обставин події, зокрема перешкоджати їх прибуттю до суду, іншим чином вплинути на свою знайому тощо;
- вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 , в період воєнного стану вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військове кримінальне правопорушення) зокрема, не з`явився на службу, обов`язки військової служби не виконував, до військової частини безпідставно не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. Так, поважність причин його відсутності у військовій частині через незадовільний стан здоров`я його матері не доведена відповідними документами, з поміж інших медичними, які б відповідали тому періоду. Самостійно ж ОСОБА_4 не повідомляв будь-кого з керівного складу військової частини про поважність причин його відсутності та взагалі не виходив на зв`язок.
Обставини, які б доводили можливість на теперішній час продовжити проходження ОСОБА_4 військової служби у його частині судом не встановлені, відповідних відомостей про таку можливість з боку командування на запит суду не надано.
Вказані вище обставини, а також підвищена суспільна небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , на думку суду дають підстави дійти висновку, що існують з боку останнього ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинити інший злочин.
Під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу, судом вирішувалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема і у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою зареєстрованого місця перебування, однак, на переконання суду, такий запобіжний захід не зможе запобігти вищезазначеним ризикам та не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, оскільки уповноважений орган не зможе постійно контролювати місце перебування останнього, осіб з якими він спілкується, що може мати негативні наслідки для судового розгляду кримінального провадження.
Таким чином, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі визначені і ст. 178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; працездатний вік та задовільний стан здоров`я обвинуваченого; недоведеність наявності в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків в місці його зареєстрованого проживання, зокрема того, що останній поважає батьківський авторитет; негативну репутацію обвинуваченого за місцем служби; нестабільний майновий стан останнього, недоведеність наявності постійних доходів, зокрема як військовослужбовця; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик недбалості ставлення до служби, що його створює обвинувачений.
Відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України - під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.
Отже, враховуючи доведеність на цій стадії провадження обґрунтованості обвинувачення висунутого ОСОБА_4 та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, застосування до останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою є доцільним.
Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним, інші обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання та продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилався прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли би виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою, та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний їм запобігти, а отже підстави для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на будь-який інший запобіжний захід відсутні.
Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, здійснення впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 , на строк до 27 жовтня 2023 року включно.
Згідно ст. 205 КПК України, ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.408 КК.
Відповідно ч. 4 та п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави визначається у таких межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При цьому, суд звертає увагу на те, що жоден із визначених КПК запобіжних заходів (тримання під вартою, домашній арешт, застава, особиста порука чи особисте зобов`язання) не є санкцією чи покаранням за скоєну дію. Такі заходи є попереджувальними, і їх метою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків в разі, якщо є побоювання здійснення підозрюваним будь-яких дій, що заважають встановленню істини чи виявленню винних осіб у кримінальному провадженні.
З огляду на зазначене, суд бере до уваги та частково погоджується з доводами сторони захисту в частині визначення суми застави, як альтернативи тримання під вартою. Суд враховує матеріальний стан обвинуваченого, його вік, характеристику, строк військової служби в Збройних силах України, реальну можливість його заробітку, відсутність судимостей, суспільну небезпечність обвинуваченого, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, стадію розгляду справи, строк перебування обвинуваченого під вартою, та приходить до висновку, що клопотання прокурора про безальтернативність запобіжного заходу, на теперішній час, не відповідає обставинам справи.
При цьому суд виходить з того, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, в тому числі у його рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29 вересня 2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України», що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також, що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.
У відповідності до ст.29 Конституції України право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним чи обвинуваченим процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.
За таких обставин, зважуючи на обставини цієї справи суд вважає за можливе визначити розмір застави з урахуванням положень п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.
Керуючись ст. ст. 177-178, 182-183, 187, 199, 205, 322, 331, 369-372 КПК України,
У судове засідання викликати сторони кримінального провадження та свідків.
Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк до 14 години 00 хвилин 29 жовтня 2023 року включно.
Після внесення застави і звільнення з-під варти покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду; не відлучатися із населеного пункту в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи (несення військової служби); утримуватися від спілкування із свідками з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину.
Уповноваженій службовій особі місця ув`язнення після внесення застави, перевірки документа, що підтверджує внесення негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 з-під варти.
Роз`яснити ОСОБА_4 обов`язки, що покладаються у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави та наслідки їх невиконання.
Ухвала в частині продовження тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення. Для ОСОБА_4 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії даної ухвали.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали суду складено 01.09.2023.

Суддя: ОСОБА_1