КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 09 січня 2023 року, -

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 09 січня 2023 року змінити та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, строком на два місяці.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 09 січня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, на строк до 09 березня 2023 року включно.

Таке рішення суд мотивував тим, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, які є нетяжким та тяжким злочинами, з урахуванням конкретного характеру кримінальних правопорушень, обвинувачений, перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, впливати на свідків, експертів, які ще не допитані у судовому засіданні.

В доводах апеляційної скарги захисник зазначає, що не погоджується із ухвалою суду першої інстанції, вважає її необґрунтованою та незаконною.

Апелянт вказує на те, що суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, не зробив висновків про обґрунтованість підозри, наявність чи відсутність ризиків.

Як вважає захисник, стороною обвинувачення не було надано жодного доказу на підтвердження існування зазначених ним ризиків.

Щодо ризику переховування від суду, то апелянт вважає, що із моменту повідомлення ОСОБА_7 про підозру, такий ризик зменшився, оскільки обвинувачений за весь час досудового та судового провадження демонстрував належну процесуальну поведінку.

Поряд з цим, ОСОБА_7 є пенсіонером та учасником бойових дій, має постійне місце проживання та реєстрації у місті Києві, має родину та на його утриманні перебуває малолітня дитина та непрацездатні батьки.

Щодо ризику незаконно впливу на свідків, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні, то захисник вважає, що такий ризик нівельований тим, що всі свідки вже допитані під час досудового розслідування та проведені всі необхідні у кримінальному провадженні експертизи.

Захисник зазначає, що суд, не визначивши ОСОБА_7 розміру застави, порушив вимоги КПК України та право обвинуваченого на справедливий суд.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Під час розгляду клопотання суд встановив, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нетяжкого та тяжкого злочину, крім того він є обвинуваченим ще і в іншому кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 111 та за ч. 1 ст. 258-3 КК України. Також судом враховано конкретний характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 та особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки, що у своїй сукупності свідчить про імовірність того, що перебуваючи на волі обвинувачений може переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 . Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому колегія суддів погоджується з тим, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи апелянта про те, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження існування ризиків, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

При визначенні ризиків кримінальний процесуальний закон не вимагає беззаперечних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза будь-яким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали суд обґрунтував існування наведених ризиків.

Необґрунтованими колегія суддів вважає доводи захисника про те, ризик переховування від суду нівельований тим, що поведінка обвинуваченого була належною, оскільки така обставина жодним чином не виключає можливість обвинуваченого, у разі перебування на свободі, переховуватися від суду.

Крім того, ризик незаконного впливу на свідків, експертів, також продовжує існувати, оскільки судовий розгляд не закінчений та триває.

Щодо посилань захисника на характеризуючі дані обвинуваченого, наявність у нього місця проживання в місті Києві, то вони не можуть слугувати обставинами, які б спростовували ризики, на які посилається суд в ухвалі.

Не знайшли свого підтвердження доводи захисника про порушення судом вимог КПК України, у зв`язку з не визначенням ОСОБА_7 розміру застави, оскільки відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 186 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Із фактичних обставин інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 294 КК України, вбачається, що обвинувачений мав намір застосовувати щодо працівників поліції насильство, що також враховано і судом першої інстанції при вирішенні питання про визначення ОСОБА_7 розміру застави.

Так, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином усі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів не встановлено.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 09 січня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжено строки тримання під вартою до 09 березня 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4