Справа № 449/752/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2023 м.Перемишляни

слідчий суддя Перемишлянського районного суду Львівської області - ОСОБА_1 , розглянувши клопотання начальника СД відділення поліції №2 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівської області - ОСОБА_2 , погоджене з прокурором Перемишлянського відділу Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000034 від 09 червня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

начальник СД відділення поліції №2 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівської області - ОСОБА_2 , звернувся з клопотанням до слідчого судді Перемишлянського районного суду Львівської області, погодженим з прокурором Перемишлянського відділу Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000034 від 09 червня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, в якому просить накласти арешт на речові докази у кримінальному провадженні №0000034 від 09 червня 2023 року, а саме:

-земельну ділянку без кадастрового номеру, в межах та розмірах, із зазначеними сільськогосподарськими культурами, згідно Плану (обмірів) земельних ділянок (додатку до протоколу огляду місця події від 21.06.2023), з цільовим призначенням - сільськогосподарського призначення, площею - 26,4755 га, що знаходиться в межах с. Шпильчина у межах Бібрської міської ради (Львівський район, Львівська область);

-посіви та врожай пшениці, ріпаку та сої на земельній ділянці, зазначеній у п.1.1 згідно Плану (обмірів) земельних ділянок (додатку до протоколу огляду місця події від 21.06.2023);

-заборонити будь-яким чином: відчужувати, розпоряджатись та користуватись (зокрема, збирати, пошкоджувати, знищувати) вищезазначеними посівами та врожаєм на земельній ділянці, зазначеній у п.1.1; відчужувати, переробляти, обробляти та псувати земельну ділянку, зазначену у п.1.1.

Клопотання мотивує тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що згідно опрацювання даних з відкритих джерел, а саме відкритих даних земельного кадастру України (https://kadastr.live/) встановлено можливе використання несформованих земельних ділянок, що може свідчити про їх самовільне використання. Зазначають, що згідно інформації Бібрської міської ради від 08.06.2023 №02-13/729, вбачається, що вказана земельна ділянка відноситься до земель запасу комунальної власності, сільськогосподарського призначення, не проінвентаризована (не сформована як обєкт цивільних прав), знаходиться в межах населеного пункту с. Шпильчина. Також згідно вказаної відповіді встановлено, що Бібрською міською радою рішення про передачу в користування, приватну власність на земельні ділянки в даному масиві не приймались, договори щодо користування вказаної земельною ділянкою (її частинами) не укладались. Окрім цього, 08.06.2023 представниками Бібрської міської ради проведено комісійне обстеження даної земельної ділянки, про що складено відповідний акт, в результаті якого підтверджено факт засіяння земельного масиву орієнтовною площею 27 га с/г культурами пшеницею та ріпаком, невідомими особами.

Стверджують, що оглядами місця події від 21.06.2023 та 26.06.2023 із залученням спеціалістів Перемишлянського РВВ ЦДЗК (геодезистів) та Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, представника Бібрської міської ради встановлено, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 26,4755 га в межах с. Шпильчина Бібрської міської ради самовільно зайнята невідомими особами та на такій посіяно сільськогосподарські культури а саме, ріпак, пшеницю та сою в площах та межах, що зазначені в додатку до протоколу огляду місця події від 21.06.2023 - в Плані (обмірах) земельних ділянок. Звертають увагу, що згідно розрахунку шкоди завданої внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 26,4755 га в межах с. Шпильчина Бібрської міської ради, наданого Головним управлінням держгеокадастру у Львівській області листом № 10-13-0.4-221/90-23 від 26.06.2023, розмір шкоди становить 187248 грн. Вважають, що арешт посівів та врожаю пшениці, ріпаку та сої, а також земельної ділянки, потрібен зокрема, для забезпечення відшкодування шкоди винними особами, які чинили самовільне зайняття даної земельної ділянки, а відсутність підозри у даному кримінальному провадженні не є завадою для накладення арешту на майно. Додатково зазначають, що вказана земельна ділянка з наявними на ній посівами та врожаєм пшениці, ріпаку та сої є речовими доказами кримінального проступку, оскільки відповідно до ч.1 ст.98 та абз.1 ч.3 ст.170 КПК України, оскільки: зберегли на собі сліди самовільного захоплення земельної ділянки для сільськогосподарського використання (тобто всупереч призначенню та за відсутності права користування цю ділянку самовільно засіяли); земельна ділянка є предметом злочину, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України (через вплив саме на земельну ділянку завдається шкоду правомірного порядку використання земель в Україні); посіви та врожай є речима, здобутими фізичною (юридичною) особою у результаті самовільного захоплення земельної ділянки (кримінального правопорушення), тобто доходом від злочину.

Прокурор та дізнавач в судове засідання не з`явилися, хоч про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, однак в поданому клопотанні просять проводити розгляд такого без їхньої участі.

Представник Бібрської міської ради в судове засідання не з`явився, хоч про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, проте скерували лист, в якому просять проводити розгляд клопотання без їхньої участі.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Частиною 2 ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Враховуючи вимоги вищезазначених норм Закону, слід прийти до висновку, що метою застосування арешту майна є сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного або третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Сторона кримінального провадження, якою подано клопотання про арешт майна, зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Предметом кримінального правопорушення передбаченого ст. 197-1 КК України є конкретна земельна ділянка. Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки. Самовільне зайняття земельної ділянки є злочином із матеріальним складом, який вважається закінченим з того моменту, коли особа фактично заволоділа земельною ділянкою або розпочала її протиправну експлуатацію, завдавши цим власнику земельної ділянки або її законному володільцю значної шкоди.

Статтями 170, 171 КПК України визначено спеціальний суб`єктний склад осіб, майно яких може бути заарештоване в рамках кримінального провадження, а саме: підозрюваний, обвинувачений, особи, які в силу закону несуть відповідальність за спричинену шкоду. Слідчий суддя зобов`язаний встановити обставини кримінального провадження, в тому числі власника майна, на яке накладається арешт та чи є ця особа стороною кримінального провадження.

Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, має бути співмірною з розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Так, в клопотанні зазначено, що власником земельної ділянки є Бібрська міська рада, а розмір завданої шкоди становить 187248 грн.

Однак, будь-яких належних та допустимих доказів, які б вказували на власника посівів сільськогосподарських культур та вартості вказаних посівів сільськогосподарських культур на які просять накласти арешт до клопотання слідчим не додано.

Перевіривши надані матеріали, слідчий суддя вважає, що прокурором не додано до клопотання відповідних доказів, які у своїй сукупності об`єктивно підтверджували б викладені в цьому клопотанні обставини, та свідчили б про доцільність накладення арешту на земельну ділянку та сільськогосподарські культури, що посіяні на них.

Спірна земельна ділянка та посіви, які прокурор вважає речовими доказами, не місять усіх критеріїв (ознак), передбачених положеннями ст. 98 КПК України щодо речових доказів. В порушення вимог ч. 6 ст. 100 КПК України слідчим, з урахуванням того, що урожай на земельних ділянках відноситься до продукції, що піддається швидкому псуванню за відсутності належних умов для його зберігання, не прийнято рішення про передання його власнику, реалізацію, знищення чи передання на технологічну обробку.

Всупереч положенням ст. 132 КПК України, прокурором не доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, що може бути підставою для накладення арешту на майно; не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який зазначено у клопотанні, а також те, що може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звертається із клопотанням.

Окрім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, з моменту внесення відомостей до ЄРДР 09.06.2023 р. та на момент звернення із вказаним клопотанням 29.06.2023 р. за даним фактом органом досудового розслідування не встановлена особа, що вчинила зазначене кримінальне правопорушення, підозра жодній особі до теперішнього часу не пред`явлена, цивільний позов не заявлений, що в свою чергу, підтверджує, що у цій справі орган досудового розслідування на даному етапі кримінального провадження не зібрав достатньої сукупності доказів, які б в тій чи іншій мірі доводили існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Санкція ч. 1 ст. 197-1 КК України не передбачає спеціальної конфіскації, тому відсутні підстави для накладення арешту на зазначене у клопотанні майно на підставі п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Однак у клопотанні в достатній мірі не обґрунтовано, що зазначене майно, на яке прокурор просить накласти арешт, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також, слідчим не обгрунтовано у який спосіб арешт убезпечить земельну ділянку від подальшого узаконення зміни власника або ж засівання земельної ділянки іншими сільськогосподарськими культурами.

Окрім іншого,слідчий суддя враховує наступне.

Таке втручання у права та свободи громадян як накладення арешту на земельні ділянки та посіви на них, з урахуванням пори року та стиглості сільськогосподарських культур на даний час, не буде співрозмірним з цілями досудового слідства та можливими розмірами нанесеної шкоди, як окремим громадянам, юридичним особам, так і державі в результаті незбору, а отже, втрати врожаю.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Керуючись статтями 131, 132, 167, 170-173, 175 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання начальника СД відділення поліції №2 Львівського РУП №2 ГУНП у Львівської області - ОСОБА_2 , погоджене з прокурором Перемишлянського відділу Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000034 від 09 червня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України - відмовити

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1