У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0001719 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 липня 2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Херсона, яка проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимої :

- 23.07.2018 вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

- 30.08.2018 вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

- 18.10.2018 вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, з самостійним виконанням вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.07.2018,

-обвинуваченої за ч. 2 ст. 185 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 липня 2020 року ОСОБА_7 засуджена за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком та покарання призначеного за вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18.10.2018, визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.08.2018, та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 5 місяців.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з 16 липня 2020 року. Зарахувати в строк відбуття призначеного судом покарання строк відбуття нею покарання за вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18.10.2018 з 13.03.2019 до 15 липня 2020 включно.

Вирішено долю речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, обвинувачена вважає, що їй призначено занадто суворе покарання, яке не відповідає тяжкості злочину та її особі.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_7 , 30 серпня 2018 року, o 09:34 год, з приміщення торгівельної зали торгівельного центру «33 м2», що по вул. Київська, 242 б, в м. Вознесенcьку Миколаївської області, таємно викрaла парасольку жіночу вартістю 503 грн 89 коп, розпорядившись нею на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_7 ТОВ «Макси Tрейд» завдано майнову шкоду на зазначену суму.

01 вересня 2018 року, o 17:16 год, з приміщення тієї ж торгівельної зaли ОСОБА_8 таємно викрала парасольку жіночу ваpтістю 468 грн 19 коп, розпорядившись нею на власний розсуд.

04 вересня 2018 року, o 13:43 год., з приміщення тієї ж торгівельної зaли ОСОБА_8 таємно викрала парасольку жіночу вартістю 530 грн 39 коп, розпорядившись нею на власний розсуд.

06 вересня 2018 року, o 12:24 год, з приміщення тієї ж торгівельної зaли ОСОБА_8 таємно викрала парасольку жіночу вартістю 364 грн. 69 коп, розпорядившись нею на власний розсуд.

08 вересня 2018 року, о 11:36 год, з приміщення тієї ж торгівельної зaли ОСОБА_8 таємно викрала гелі для гоління та парасольку жіночу на загальну суму 569 грн. 97 коп, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнана винною у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно. ЇЇ дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачена ОСОБА_7 просила апеляційну скаргу розглядати за її участю. Апеляційна скарга подана 18.08.2020. В період часу з 2020 по 2023 роки ОСОБА_7 приймала участь в судовому засіданні лише один раз - 22.04.2021, коли їй було призначено захисника. В подальшому, на неодноразові виклики в судове засідання вона не з`являлась, зокрема, в судові засідання, призначені на 27.07.2021, 28.10.2021, 08.02.2022, 01.03.2022, 04.08.2022, 25.10.2022, 13.12.2022, 14.03.2023, 02.05.2023, 30.05.2023, 11.07.2023. Двічі до апеляційного суду телефонував невідомий чоловік ОСОБА_9 , та просив відкласти апеляційний розгляд, у зв`язку з перебуванням ОСОБА_7 у лікарні. Однак доказів на підтвердження цього, суду надано не було.

В останнє судове засідання, що призначено на 11.07.2023, ОСОБА_7 також не з`явилась без поважних причин, хоча була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, про що свідчить звіт про доставку судової повістки у додаток Viber ОСОБА_7 на номер належного їй телефону.

З підстав нез`явлення на виклик, обвинувачена ОСОБА_7 не ознайомилася з матеріалами кримінального провадження, хоча подавала клопотання про це. З цього приводу апеляційним судом ОСОБА_7 неодноразово надсилались листи з роз`ясненнями, що вона може ознайомитись з матеріалами кримінального провадження в приміщенні Миколаївського апеляційного суду в зручний для неї час. Проте, цим правом ОСОБА_7 також не скористалась.

Окрім того, як вбачається з ухвали Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04.07.2023, ОСОБА_7 була присутня в судовому засіданні 04.07.2023 щодо розгляду іншого кримінального провадження №0000321, де вона є обвинуваченою.

Тобто неодноразове нез`явлення обвинуваченої ОСОБА_7 в судове засідання апеляційного суду, а також нез`явлення до апеляційного суду для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження за наявності відповідного клопотання, має всі ознаки зловживання обвинуваченою своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду справи.

Також суд наголошує, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 401 КПК України, обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Враховуючи, вищевказані вимоги закону, а також те, що обвинувачена ОСОБА_7 не утримується під вартою, в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення її становища, зважаючи на зловживання обвинуваченою своїми процесуальними правами, суд дійшов висновку про розгляд справи без участі обвинуваченої ОСОБА_7 .

Захисник ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй злочинів є обґрунтованими. Дії обвинуваченої правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України. В цій частині вирок суду не оскаржується.

Що стосується доводів апелянта про невідповідність призначеного судом покарання особі обвинуваченої, то ці доводи не є слушними.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказані вимоги закону судом дотримані.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував вчинення нею нетяжких злочинів.

Також в повній мірі враховані дані про особу винної, яка раніше неодноразово судима за вчинення аналогічних корисливих злочинів, злочини вчинила під час іспитового строку, будучи працездатною особою, до затримання офіційно ніде не працювала, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, а місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні неповнолітню дитину.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття. Обставини, які обтяжують покарання, не встановлені.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 , будучи раніше судимою за вчинення аналогічних злочинів з корисливих мотивів. Зазначене свідчить про її небажання стати на шлях виправлення.

Отже, з огляду на наведені дані про особу винної, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів та наявності обставин, які пом`якшують покарання, які врахував суд першої інстанції, ОСОБА_7 призначено покарання відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України.

За злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі за розміром, яке передбачене санкцією зазначеної статті закону, та не є максимальним. На думку суду, призначене покарання є необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18.10.2018 ОСОБА_7 засуджена за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Даним вироком визначено виконувати самостійно вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.07.2018, яким ОСОБА_7 засуджена за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком один рік. (а. с.94-95).

Крім того, ОСОБА_7 засуджена вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, яке призначено за цим вироком та вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.07.2018, остаточно ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнена від покарання, призначеного за даним вироком суду з іспитовим строком 1 рік (а.с. 92-93).

Оскільки у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 вчинила злочини - 30.08.2018, 01.09.2018, 04.09.2018, 06.09.2018, 08.09.2018, тобто до постановлення вироку Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18.10.2018, та під час іспитового строку, встановленого вироком Вознесенського міськрайонного суду від 30.08.2018, судом першої інстанції правильно призначено покарання спочатку на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, встановлених новим та попереднім вироками, та остаточне покарання призначено на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків.

З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для задоволення поданої апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3