печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000371 від 11.02.2022 року та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000371 від 11.02.2022 року та зобов`язання вчинити дії.

У вимогах даної скарги адвокат просить: зобов`язати прокурора Офісу Генерального прокурора або уповноважену особу зазначеного органу повернути вилучені речі ОСОБА_4 , або його адвокату ОСОБА_3 , а саме: мобільний телефон «Samsung I-may» НОМЕР_1 ; чорнові записи, копії документів, блокнот, паспорт громадянина Ізраїлю на ім`я ОСОБА_5 ; грошові кошти в сумі: 48430 доларів США, 15030 євро, 93330 гривень, 14 фунтів стерлінгів; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 серія НОМЕР_2 та паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_4 серія НОМЕР_3 ; 10 мобільних телефонів: i-Phone 6, i-Phone 10, i-Phone 12, i-Phone 8, i-Phone 11, Redmi червоного кольору, Redmi чорного кольору, Redmi сірого кольору, Realme сірого кольору, ZTE.

В обґрунтування скарги адвокат вказує наступне.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.05.2022 року надано дозвіл на проведений 29 квітня 2022 року обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 з метою виявлення та фіксації відомостей про вчинення кримінального правопорушення, відшукання і вилучення речей, предметів та документів, що мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон «Samsung I-may» НОМЕР_1 ; чорнові записи, копії документів, блокнот, паспорт громадянина Ізраїлю на ім`я ОСОБА_5 ; грошові кошти в сумі: 48430 доларів США, 15030 євро, 93330 гривень, 14 фунтів стерлінгів; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 серія НОМЕР_2 та паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_4 серія НОМЕР_3 ; 10 мобільних телефонів: i-Phone 6, i-Phone 10, i-Phone 12, i-Phone 8, i-Phone 11, Redmi червоного кольору, Redmi чорного кольору, Redmi сірого кольору, Realme сірого кольору, ZTE.

Вказане вище, арештоване майно належит ОСОБА_4 , який не має статусу обвинуваченого у даному кримінальному провадженні та перебуває у статусі третьої особи та внаслідок вилучення майна позбавлений можливості користуватися ним, обмежений у своїх правах, що не відповідає вимогам КПК України.

В наданих суду разом з клопотанням доказах немає жодного допустимого та належного доказу, який би вказував на те, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У судове засідання адвокат не з`явився, про розгляд скарги повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд скарги у його відсутність, вимоги скарги підтримав, просив її задовольнити з підстав викладених у ній.

Представник Офісу Генераьного прокурора у судове засідання не з`явилися, про розгляд скарги повідомлені належним чином. Прокурор подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Вивчивши скаргу та дослідивши письмові докази, слідчий суддя приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000371 від 11.02.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 110, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111, ч. ч. 5, 6, 7 ст. 111-1 та ч. 1 ст. 255 КК України.

29.04.2022 року прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні проведено невідкладний обшук за адресою: АДРЕСА_1 . У ході проведення вказаної невідкладної слідчої дії було виявлено та вилучено: мобільний телефон «Samsung I-may» НОМЕР_1 ; чорнові записи, копії документів, блокнот, паспорт громадянина Ізраїлю на ім`я ОСОБА_5 ; грошові кошти в сумі: 48430 доларів США, 15030 євро, 93330 гривень, 14 фунтів стерлінгів; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 серія НОМЕР_2 та паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_4 серія НОМЕР_3 ; 10 мобільних телефонів: i-Phone 6, i-Phone 10, i-Phone 12, i-Phone 8, i-Phone 11, Redmi червоного кольору, Redmi чорного кольору, Redmi сірого кольору, Realme сірого кольору, ZTE.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.05.2022 року у справі № 344/5221/22 (провадження № 1-кс/344/2333/22) надано дозвіл прокурору на проведений 29.04.2022 року обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання і вилучення вищевказаних речей.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

За загальним правилом статус тимчасового вилученого майно набуває з моменту фактичного позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких воно перебуває, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про арешт майна або його повернення (ч. 1 ст. 167 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку.

Частиною 5 ст. 236 КПК України визначено, що обшук на підставі відповідного судового рішення, повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети такого обшуку.

При обшуку слідчий має право оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном (ч. 7 ст. 236 КПК України).

Виходячи із цих положень, можна зробити висновок про два види тимчасово вилученого майна: (1) майно, яке відповідає критеріям ч. 2 ст. 167 КПК України, і (2) вилучені під час обшуку речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 235 КПК України ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна містити відомості про речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук.

Разом з тим, речі і документи, які вилучаються під час обшуку, в залежності від зазначення їх в ухвалі на обшук, можуть мати різний статус. Це обумовлює різницю в його подальшому процесуальному оформленні у кримінальному провадженні і, відповідно, відмінність в питанні повернення власнику.

Так, майно, щодо якого ставиться питання про повернення, прямо заначено в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, а отже, таке майно не має правового статусу тимчасово вилученого майна і, на перший погляд, щодо нього не має ставитися питання про арешт.

Разом з тим, у відповідності до ст. 16 КПК України обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Очевидно, що ухвала, якою надається дозвіл на обшук, таким судовим рішенням, спрямованим на обмеження права власності, не є. Адже відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою: виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Положення ст. 235 КПК України встановлюють вимоги до ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи. В такій ухвалі, серед іншого, мають зазначатися речі, документи або осіб, для виявлення (прим.: а не вилучення) яких проводиться обшук.

Ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи з підстав, зазначених у клопотанні прокурора, слідчого, надає право проникнути до житла чи іншого володіння особи лише один раз. В свою чергу, тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном можливе внаслідок арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження (ч. 1 ст. 170 КПК України).

Арешт може застосовуватися до майна, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Отже, норми КПК України передбачають єдиний вид судового рішення, спрямованого на обмеження права власності особи під час досудового розслідування, - ухвалу про арешт майна (ч. 5 ст. 173 КПК України).

Так, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає перелік майна, на яке накладено арешт; підстави застосування арешту майна; перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

За таких обставин судовий контроль під час розгляду клопотання про дозвіл на проведення обшуку не може одночасно поширюватися і на вирішення питання про обмеження права власності особи, у якої цей обшук буде проведений. Адже предметом судового контролю в першому випадку є легітимність, необхідність і пропорційність втручання у право особи на приватність (в першу чергу, недоторканність житла чи іншого володіння особи), в той час як обмеження права власності потребує окремого судового вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися на умовах, передбачених законом, має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є їй пропорційними. Водночас, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Так, власник майна, вилученого під час обшуку, якщо дозвіл на відшукання відповідних речей і документів прямо наданий слідчим суддею в ухвалі позбавлений можливості відновити своє законне право на мирне володіння майном, адже КПК України містить лише три процесуальні механізми, за допомогою яких володілець може ставити перед слідчим суддею питання про обґрунтованість обмеження права власності: 1) заперечення арешту майна при розгляді відповідного клопотання і обґрунтування своєї позиції в судовому засіданні; 2) звернення з клопотанням про скасування арешту майна з доведенням того, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано; 3) оскарження бездіяльності щодо повернення тимчасово вилученого майна.

Отже, якщо прийняти нормативно запропоновану концепцію, що речі, на відшукання яких надано дозвіл в ухвалі слідчого судді, не є тимчасово вилученим майном, і для подальшого утримання їх органом досудового розслідування не потрібне застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження, власник цих речей залишається без належної правової процедури для захисту свого права власності в межах кримінального провадження.

Вважаю, що це суперечить завданням кримінального провадження, крім того, досудове розслідування є динамічним процесом, в рамках якого актуальність та необхідність перебування вилученого на законних підставах майна може змінюватись. Враховуючи викладене, на вилучене під час обшуку майно, дозвіл на відшукання якого прямо наданий слідчим суддею, необхідно поширювати режим тимчасово вилученого майна з відповідними наслідками - накладення арешту або повернення особі, у якій воно було вилучене.

Так, ухвалою слідчого судді надано дозвіл на обшук з метою, в тому числі, вилучення майна. В світлі конкретних обставин цієї справи, вирішуючи питання про повернення майна слідчому судді належить визначити чи наявні в органу досудового розслідування підстави для подальшого утримання цього майна не лише з огляду на наявність правової підстави - ухвали слідчого судді (адже вона формально наявна), а виходячи з відношення вилученого майна до кримінального провадження.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 не має статусу підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000371 від 11.02.2022 року.

В свою чергу вилучене майно утримується вже понад рік. Прокурором не наведено доказів, які б свідчили, що таке майно має хоч якесь відношення до розслідуваного кримінального провадження, не проведено жодної дії, спрямованої на дослідження вилученого майна з метою доведення причетності такого майна до кримінального провадження. Вказане свідчить про те, що вилучення та утримування такого майна немає жодного значення для розслідування кримінального провадження, в межах якого проводився обшук та його вилучення.

У відповідності до КПК України обмеження прав власника щодо належного йому майна можуть мати місце у зв`язку з тим, що відповідні речі містять відомості, які мають значення для кримінального провадження. Відповідні обмеження мають бути розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження. З урахуванням досліджених обставин в цьому кримінальному провадженні станом на час надання дозволу на проведення обшуку потреби досудового розслідування, можливо, виправдовували саме такий ступінь втручання у права та свободи особи з метою виконання завдань кримінального провадження.

Разом з тим, слідчий суддя зауважує, що утримання Офісом Генерального прокурора речей, правомірно належних особі на праві приватної власності, має бути спрямоване виключно на досягнення завдань кримінального провадження.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Водночас зважаючи на непідтвердження подальшої необхідності утримання вилученого під час обшуку майна, скарга представника власника майна є обґрунтованою та підлягає задоволенню

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 26, 100, 107, 167, 169, 170, 234-236, 303, 306, 307, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Скаргу - задовольнити.

Зобов`язати уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора у кримінальному провадженні № 0000371 від 11.02.2022 року повернути вилучені речі ОСОБА_4 , або його адвокату ОСОБА_3 , а саме: мобільний телефон «Samsung I-may» НОМЕР_1 ; чорнові записи, копії документів, блокнот, паспорт громадянина Ізраїлю на ім`я ОСОБА_5 ; грошові кошти в сумі: 48430 доларів США, 15030 євро, 93330 гривень, 14 фунтів стерлінгів; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_4 серія НОМЕР_2 та паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_4 серія НОМЕР_3 ; 10 мобільних телефонів: i-Phone 6, i-Phone 10, i-Phone 12, i-Phone 8, i-Phone 11, Redmi червоного кольору, Redmi чорного кольору, Redmi сірого кольору, Realme сірого кольору, ZTE.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1