Справа № 465/4151/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/238/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 , представника потерпілих - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 02.02.2023 року про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Немирів, Радехівського району, Львівської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_7 ,

особи, до якої застосовано примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_8 ,

встановила:

цією ухвалою до ОСОБА_8 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Запобіжний захід у виді поміщення до психіатричного закладу залишено без змін.

Цивільний позов ОСОБА_12 , ОСОБА_13 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу - залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2, близько 11:00 год., ОСОБА_8 , перебуваючи на сьомому поверсі будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на навмисне спричинення смерті, під час словесної перепалки, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс ОСОБА_11 удари ножем по різних частинах тіла, від яких вона померла в кареті швидкої медичної допомоги.

На зазначену увалу прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

В мотивах апеляційної скарги прокурор покликається на те, що ОСОБА_8 є неосудною особою, а тому позбавлений здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Зазначає, що умисел є ознакою усвідомленої вольової діяльності людини, прояв якої є неможливим у разі неосудності особи, тобто нездатності її усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Вказує, що умисел є елементом суб`єктивної сторони злочину та встановлюються лише щодо осудної особи. З огляду на це, вважає, що ОСОБА_8 , який є неосудним не усвідомлював значення своїх дій, а тому суд першої інстанції необґрунтовано покликався у оскаржуваній ухвалі на умисне вчинення ним суспільно небезпечного діяння. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції при обранні виду примусового заходу медичного характеру до ОСОБА_8 , не врахував, що останній вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя, а також те, що за характером вчиненого ОСОБА_8 становить особливу небезпеку для суспільства. Вважає, що до ОСОБА_8 слід застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.

Представник потерпілих у апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу.

В суді апеляційної інстанції представник потерпілих просив призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В мотивах апеляційної скарги представник потерпілих вказує на те, що ОСОБА_8 наніс потерпілій велику кількість ножових поранень, а тому його дії слід було кваліфікувати за ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство з особливою жорстокістю, а тому суд першої інстанції повинен був повернути клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору. Вказує, що з огляду на тяжкість та жорстокість, з якою було вчинено суспільно небезпечне діяння, кількість нанесених поранень та характер їхнього нанесення суд першої інстанції необґрунтовано застосував до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із загальним наглядом. Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки висновку фахівця №2 від 02.02.2021 року, згідно з яким необґрунтованими є рекомендації викладені у висновку експертизи №99 від 16.09.2020 року про госпіталізацію ОСОБА_8 до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про недопустимість як доказу висновку фахівця №2 від 02.02.2021 року, оскільки такий не є висновком експертизи, а лише документом, що також є доказом відповідно до ст. 99 КК України. Вважає, що наявні у матеріалах справи висновки експертиз №105 від 05.07.2017 року та №99 від 16.09.2020 року не можуть братися до уваги при вирішення питання про вид примусових заходів, які слід застосувати до ОСОБА_8 , оскільки вони є протилежними за змістом, проте складені одними і тими ж експертами. Звертає увагу на тому, що ОСОБА_8 перебував на лікуванні у психіатричному закладі з 12.04.2017 року до 18.04.2017 року та на наступний день після виписки вчинив суспільно небезпечне діяння. Вважає необґрунтованим рішення суду першої інстанції про залишення без розгляду цивільних позовів, оскільки відповідно до ст. 1186 ЦК України, з урахуванням матеріального становища потерпілого та особи, яка в момент завдання шкоди не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, суд може постановити рішення про відшкодування нею цієї шкоди частково або в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та не заперечив проти апеляційної скарги представника потерпілих, потерпілих та їхнього представника, які підтримали апеляційні скарги, ОСОБА_8 та його захисника, які заперечили проти апеляційних скарг, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, а апеляційну скаргу представника потерпілих - задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог дотримався та пришов до правильного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_8 як особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, примусових заходів медичного характеру, що підтверджується зібраними та перевіреними у суді першої інстанції доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_12 показав, що він є братом потерпілої ОСОБА_11 та проживає за адресою: АДРЕСА_3 . 19 квітня 2017 року близько 10:00 год., ОСОБА_8 та ОСОБА_14 прийшли до його сестри ОСОБА_11 , та попросили її покликати. Зазначив, що згодом почув крики та на 7 поверсі виявив сестру в крові.

Потерпіла ОСОБА_13 , яка є матір`ю потерпілої ОСОБА_11 , в суді першої інстанції показала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 зранку була на роботі. Повернувшись додому, побачила швидку допомогу, в якій знаходилася її дочка. Про обставини події їй відомо зі слів сусідів.

Свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції показала, що о 10:00 год. ІНФОРМАЦІЯ_2 вона із братом ОСОБА_8 прийшли до потерпілої ОСОБА_13 за місцем її проживання у АДРЕСА_2 . Після того, як брат потерпілої ОСОБА_12 покликав її, вона відійшла з нею на 7 поверх. В той час до потерпілої підійшов ОСОБА_8 . Бачила як він схопив її та почав бити ножем. Тоді вона відтягнула ОСОБА_8 від потерпілої, після чого він викинувся із вікна. В той час на коридор вийшла сусідка потерпілої.

В судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_16 , яка проживає в будинку АДРЕСА_2 , показала, що ІНФОРМАЦІЯ_2, почувши якусь біганину по будинку, відкрила двері та побачила розбите вікно, а також потерпілу ОСОБА_11 , яка лежала на підлозі у халаті. Згодом прибігла сестра ОСОБА_8 - ОСОБА_15 та повідомила, що її брат зарізав потерпілу, а сам вистрибнув із вікна.

Свідок ОСОБА_17 дала аналогічні показання у суді першої інстанції.

Свідок ОСОБА_18 , який проживає в будинку АДРЕСА_2 , показав, що ІНФОРМАЦІЯ_2, на крики вибіг у коридор. Про обставини події дізнався від сусіда ОСОБА_19 та сестри ОСОБА_8 - ОСОБА_15 .

У судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_20 , який є батьком ОСОБА_8 показав, що його син лікувався стаціонарно від психічних розладів. Напередодні події суспільно небезпечного діяння сина відпустили додому під його відповідальність. Про вчинене взнав від своєї дочки ОСОБА_15 .

Свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 не були безпосередніми очевидцями вчинення суспільно небезпечного діяння, про обставини якого дізналися після приїзду швидкої допомоги та поліції, а тому їхні показання у суді першої інстанції жодним не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а тому відповідно до ст. 85 КПК України, є неналежними доказами.

Згідно з даними протоколів огляду місця події від 19.04.2017 року та 20.04.2017 року вбачається, що місцем події є житловий будинок АДРЕСА_2 , де виявлено труп ОСОБА_11 із численними колото-різаними ранами, зафіксовано обстановку на місці події та було вилучено знаряддя вчинення злочину, а також предмети, що могли містити на собі сліди злочину.

Із висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 № 333/2017 від 19.04.2017 року вбачається, що на її тілі виявлені наступні ушкодження: проникаючу колото-різану рану №1 на грудній клітці справа з порожнину середостіння з ушкодженням м`язів грудей на рівні 1-го міжребер`я, міжреберного м`язу в цій ділянці. верхнього краю 2-го ребра, навколосерцевої сорочки з наскрізним пошкодженням стінок висхідного відділу аoрти з напрямком раневого каналу дещо зверху вниз, спереду до заду та справа наліво, проникаючу колото-різану рану N22 на грудній клітці по центру з утворенням раневого каналу, який проникає в ліву плевральну порожнину з ушкодженням м`язів грудей на pівні 2-го міжребер`я, міжреберного м`язу в цій ділянці, верхнього краю 3-го ребра з пошкодженням лівої легені, з напрямком раневого каналу дещо зверху вниз, спереду до заду та справа наліво, проникаючу колото-різану рану №2 на грудній клітці по центру з утворенням раневого каналу, який проникає в ліву плевральну порожнину з ушкодженням м`язів грудей на рівні 2-го міжребер`я міжреберного м`язу в цій ділянці, верхнього краю третього ребра з пошкодженням лівої легені, з напрямком раневого каналу дещо зверху вниз, спереду до заду та справа наліво; проникаючу колото-різану рану №6 на животі зліва, з утворенням раневого каналу, який проникає в черевну порожнину з ушкодженням підшкірної-жирової клітини, м`язів живота та очеревини з напрямком раневого каналу дещо зверху в низ, спереду до заду та зліва направо; проникаючу колото-різану рану №8 на грудній клітці зліва в утворенням раневого каналу, який проникає через пошкоджену діафрагму в черевну порожнину з ушкодженням м`язів грудей на рівні 11-го міжребер`я м`язу в цій ділянці нижнього краю 11-го ребра з напрямком раневого каналу дещо зверху вниз, спереду до заду та зліва направо; проникаючу колото-різану рану №11 на правій боковій поверхні грудей з утворенням раневого каналу, який проникає в праву плевральну порожнину з ушкодженням м`язів грудей на рівні 9-го міжребер`я, міжреберного м`язу в цій ділянці з пошкодженням правої легені з напрямком раневого каналу дещо зверху вниз, ззаду до переду та справа наліво; проникаючу колото-різану рану N12 на правій боковій поверхні тулуба по задницю пахвовій лінії з утворенням раневого каналу, який проникає через діафрагму в черевну порожнину з ушкожденням підшкірно-жирової клітковини, м`язів в цій ділянці навколониркової жирової капсули правої нирки з напрямком раневого каналу дещо зверху вниз, ззаду наперед та справа наліво. Ці проникаючі колото-різані поранення мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент їх спричинення і в даному випадку перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням її смерті. Також було виявлено непроникаючі колото-різані поранення, а саме: колото-різану рану №3 в проекції лівої ключиці з утворенням раневого каналу у підшкірно-жировій клітковині напрямком раневого каналу дещо зверху вниз, спереду до заду: поверхневу колото-різану рану №4 по нижньому краю лівої молочної залози з утворенням раневого канал у підшкірно-жировій клітковині; колото-різану рану №5 в епігастральній ділянці по центру з утворенням раневого каналу у підшкірно-жировій клітковині та у м`язах живота з напрямком раневого каналу дещо зверху вниз, спереду до заду та зліва направо; колото-різану рану №7 на животі зліва з утворенням раневого каналу у підшкірно-жировій клітковині та у м`язах живота з напрямком знизу вверх, спереду до заду та зліва направо; поверхневу колото-різану рану №9 по лівій боковій поверхні грудної клітки з утворенням раневого каналу у підшкірно-жировій клітковині; колото-різану рану №10 на грудній клітці справа з утворенням раневого каналу у підшкірно-жировій клітковині та у м`язах грудей з напрямком раневого каналу дещо зверху вниз, спереду до заду та зліва направо; колото-різану рану №13 по правій боковій поверхні тулуба по задньо-пахвовій лінії з утворенням раневого каналу у підшкірно-жировій клітковині та у м`язах попереку з напрямком раневого каналу дещо зверху вниз, ззаду наперед та справа наліво; колото-різану рану №14 по правій боковій поверхні тулуба з утворенням раневого каналу у підшкірно-жировій клітковині та у м`язах попереку з напрямком раневого каналу дещо знизу вверх, ззаду наперед та справа наліво; колото-різану рану №15 в лобковій ділянці справа з утворенням раневого каналу у підшкірно-жировій клітковині та у м`язах з напрямком раневого каналу зверху вниз, спереду назад та зліва направо; колото-різану рану №16 по передньо-зовнішній поверхні лівого стегна у верхній третині з утворенням раневого каналу у підшкірно-жировій клітковині та у м`язах стегна з напрямком раневого каналу дещо знизу вверх, ззаду наперед та справа наліво; колото-різану рану №17 по передній поверхні правого стегна у верхньо-середній третині з утворенням раневого каналу у підшкірно-жировій клітковині та у м`язах стегна з напрямком раневого каналу дещо спереду назад та справа наліво; поверхневу колото-різану рану №18 по зовнішній поверхні правого стегна у нижній третині з утворенням раневого каналу у підшкірно-жировій клітковині; колото-різану рану №19 по зовнішній поверхні правого стегна в середній третині з утворенням раневого каналу у підшкірно-жировій клітковині та у м`язах стегна з напрямком раневого каналу дещо знизу вверх, ззаду наперед та справа наліво; колото-різану рану №20 у лівій поперековій ділянці з утворенням раневого каналу у підшкірно-жировій клітковині та у м`язах попереку з напрямком раневого каналу дещо зверху вниз, зззаду наперед та справа наліво; колото-різану рану №21 на правій сідниці у верхньо-внутрішньому квадраті з утворенням раневого каналу у підшкірно-жировій клітковині та у м`язах сідниці з напрямком раневого каналу дещо зверху вниз, 3заду наперед та справа наліво; колото-різану рану №22 у внутрішньо-нижньому квадраті правої сідниці з утворенням раневого каналу у підшкірно-жировій клітковині та у м`язах сідниці з напрямм раневого каналу, дещо зверху вниз, ззаду наперед та справа наліво; колото-різану рану №23 по задній доверхні правого плеча в середній третині з утворенням раневого каналу у підшкірно-жировій клітковині та у м`язах плеча з напрямком раневого каналу дещо знизу вверх, ззаду наперед та справа на наліво; поверхневу колото-різану рану №24 по задній поверхні правого ліктьового суглобу з утворенням раневого каналу у підшкірно-жировій клітковині; колото-різану рану №25 по задньо-внутрішній поверхні лівого плеча у нижній третині з утворенням раневого каналу у підшкірно-жировій клітковині та у м`язах плеча з напрямком раневого каналу дещо зверху вниз, ззаду наперед та справа наліво; колото- різану рану №26 по задній поверхні лівого плеча у нижній третині з утворенням раневого каналу у підшкірно-жировій клітковині та у м`язах плеча з напрямком раневого каналу дещо зверху вниз, ззаду наперед та зліва направо; поверхневу колото-різану рану №27 по задній поверхні лівого передпліччя у верхній третині з утворенням раневого каналу у підшкірно- жировій клітковині; поверхневу різану рану по долонній поверхні лівої кисті, біля основи великого пальця, дві поверхневі різані рани на основній фаланзі 2-го пальця лівої кисті, по долонній поверхні лівої кисті між основами 2-го та 3-го пальця, поверхневі pізані рани по долонній поверхні правої кисті біля основи великого пальця та між основами 4-го та 5-го пальця. Ці непроникаючі колото-різані поранення мають ознаки легких тілесних ушкоджень, однак в значній мірі могли сприяти крововтраті, обезкровленню організму і настанню смерті. Враховуючи характер та особливості поранень, а саме: веретеноподібні та лінійні форми ран, з рівними гладкими краями, гладкими стінками, з П-подібними та гострокутними кінцями, значне переважання довжин раневих каналів над розмірами шкірних отворів, а також враховуючи результати медико-криміналістичного дослідження клаптів шкіри з ранами №1, №2, №20, можна вважати, що дані колото-різані ушкодження утворилися від дії гострого плоского колюче-ріжучого знаряддя типу клинка ножа, який мав одне лезо та обух. Виявлені тілесні ушкодження є прижиттєві і згідно судово-гістологічних даних утворилися незадовго до настання смерті.

Даними висновку експертизи №62/2017-мк від 05.05.2017 року встановлено, що при судово-медичній експертизі трьох клаптів шкіри з грудної клітки справа, з грудної клітки по центру та з лівої поперекової ділянки від трупа ОСОБА_11 було виявлено по одному наскрізному колото-різаному ушкодженні, які утворилися від гострого плоского колючо-ріжучого знаряддя, типу клинка ножа, який мав одне лезо та обух.

Згідно з даними висновку експертизи №1155-1156/2017 від 18.05.2017 року, на шматочках внутрішніх органів від трупа ОСОБА_11 виявлено розлиті крововиливи в легенях. Кров в бронхах, крововиливи в параортальній жировій клітковині з початковими ознаками реактивних змін. Дистрофічні зміни в міокарді. Фокальна гостра емфізема в легенях, помірний фіброз та ліпоматоз підшлункової залози. Крововиливи в «м`яких тканинах рани №2» з слабовираженими ознаками реактивних змін. Нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів.

Відповідно до висновку експертизи №4/691 від 31.05.2017 року, кров від трупа ОСОБА_11 відноситься до групи А з :аoремаглютиніном анти-В, за ізосерологічною системою АВО, кров ОСОБА_24 відноситься до групи В з огемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВО.

Із висновків експертиз №110/2017ц від 21.04.2017 року, №120/2017ц від 21.04.2017 року, №10/396 від 05.07.2017 року, генетичні ознаки слідів крові на клинку ножа, який був знаряддям злочину, збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_11 , виявлена кров у піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластин з обох рук трупа ОСОБА_11 та ОСОБА_8 може походити за рахунок змішування крові трупа ОСОБА_11 та крові ОСОБА_8 .

Із висновку судово-медичної експертизи №164/17 від 21.04.2017 року, вбачається, що на тілі ОСОБА_25 виявлені тілесні ушкодження у виді ран на голові, забою головного мозку, перелому кісток носу, забою-надриву легень з поступленням повітря у плевральні порожнини, ділянку середостіння та під шкіру, відкритого багатоуламкового перелому правого ліктьового паростку, закритого багатоуламкового перелому лівої стегнової кістки. Всі ушкодження заподіяні тупими предметами, могли утворитися при падінні з висоти 19 квітня 2017 року та відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя на момент заподіяння. Вони не могли утворитися при падінні з висоти власного росту.

Відповідно до даних висновку судово-психіатричної експертизи №105 від 05.07.2017 року, ОСОБА_26 страждає тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності у формі дисоціативного розладу, органічному ґрунті, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. До виходу хворобливого стану потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляд госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Із висновку судово-психіатричного експертизи №99 від 16.09.2020 року вбачається, що під час інкримінованих дій ОСОБА_27 перебував у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності у формі органічного делілірію внаслідок ураження судин головного мозгу, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На даний час, ОСОБА_8 страждає хронічним психічним захворюванням у формі органічного розладу особистості та поведінки внаслідок ураження судин головного мозку, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_8 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Відтак, колегія суддів вважає, що покликаючись на безпосередньо досліджені докази, суд першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до правильного висновку про вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Разом з цим, заслуговують на увагу доводи прокурора у апеляційній скарзі на необхідність виключення із мотивувальної частини оскаржуваної ухвали покликання на те, що у вчиненому ОСОБА_8 суспільно небезпечному діянні наявна ознака суб`єктивної сторони зазначеного злочину, а саме умисел, з огляду на наступне.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 02.02.2023 року до ОСОБА_8 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із загальним наглядом у зв`язку з його неосудністю.

Відповідно до ухвали суду першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_2, близько 11:00 год., ОСОБА_8 , перебуваючи на сьомому поверсі будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на навмисне спричинення смерті, під час словесної перепалки, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс ОСОБА_11 удари ножем по різних частинах тіла, від яких вона померла в кареті швидкої медичної допомоги.

Статтею 505 КПК України передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються і інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).

Таким чином, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, характеризується прямим умислом.

Виходячи з положень статей 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності).

Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Наявність умислу є неможливою у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 судом першої інстанції визнаний неосудною особою та до нього у зв`язку з цим застосовані примусові заходи медичного характеру, а також з огляду на те, що наявність умислу як обов`язковий елемент суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, відповідно до ст. 505 КПК України, не підлягає доказуванню у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру, суд першої інстанції необґрунтовано встановив наявність у вчиненому ОСОБА_8 суспільно небезпечному діянні вказаного вище елемента суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Поряд з цим, оскільки стан неосудності пов`язаний з відсутню в особи інтелектуальної та вольової ознак, за яких вона не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними внаслідок руйнування психічною хворобою її вольової сфери, доводи захисника про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, вчинене з особливою жорстокістю, коли винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних психічних чи моральних страждань, є безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Статтею 94 КК України визначено три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: медичний (характер і тяжкість захворювання), юридичний (тяжкість вчиненого діяння) та соціальний (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб). При цьому ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку: суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 94 КК України щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду, суд може застосувати госпіталізацію до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Із висновку судово-психіатричної експертизи №105 від 05.07.2017 року вбачається, що ОСОБА_26 страждає тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності у формі дисоціативного розладу на органічному ґрунті, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. До виходу хворобливого стану потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Під час судового розгляду у суді першої інстанції, 12.06.2020 року, прокурор подав клопотання про призначення судової психолого-психіатричної експертизи, в якому просив на вирішення експертів поставити питання про те, чи страждав ОСОБА_8 розладами психічної діяльності, якого ступеня та характеру на час вчинення суспільно небезпечного діяння та чи міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Як вбачається із журналу та звукозапису судового засідання від 12.06.2020 року, учасники процесу не заперечили проти задоволення вказаного клопотання прокурора, інших питань на вирішення експерту від них не надходило.

Поряд з цим, суд першої інстанції, задовольнивши клопотання прокурора, з власної ініціативи поставив на вирішення експертизи ряд інших питань, в т. ч. щодо можливості застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру та їхнього виду.

Із висновку судово-психіатричної експертизи №99 від 16.09.2020 року, складеному за клопотанням прокурора вбачається, що ОСОБА_8 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Відповідно до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. При цьому, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Колегія суддів приходить до переконання, що під час вирішення клопотання прокурора про призначення експертизи у кримінальному провадженні суд першої інстанції, поставивши на вирішення експертизи інші питання, які не були заявлені у клопотанні прокурора, фактично перейняв на себе функції сторін судового провадження щодо реалізації їхніх процесуальних прав на подання клопотань, передбачених КПК України, чим порушив загальні засади кримінального провадження, зокрема змагальність сторін.

Таким чином, висновок судово-психіатричної експертизи №99 від 16.09.2020 року, відповідно до ст. 86 цього Кодексу слід визнати недопустимим доказом.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 страждає на психічне захворювання - тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності у формі дисоціативного розладу, псевдодементний синдром на органічному ґрунті.

ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, пов`язане із посяганням на життя іншої особи, а саме спричинив потерпілій ОСОБА_11 27 ударів ножем в життєво-важливі ділянки тіла, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 333/2017 від 19.04.2017 року.

Тому, на переконання колегії суддів, враховуючи як визначальними юридичний критерій (тяжкість вчиненого діяння) та соціальний (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб), які передбачені ст. 94 КК України, а також висновок судово-психіатричної експертизи №105 від 05.07.2017 року, колегія суддів приходить до переконання про необхідність застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

У зв`язку з цим, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині.

Поряд з цим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи представника потерпілих про необхідність скасування ухвали суду першої інстанції в частині цивільного позову.

Колегією суддів встановлено, що потерпілий ОСОБА_12 звернувся із цивільним позовом до обвинуваченого про відшкодування моральної шкоди у розмірі 240 000 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 9150 грн, а потерпіла ОСОБА_13 - про відшкодування моральної шкоди у розмірі 240 000,00 грн, матеріальної шкоди у розмірі 70 000 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 8200 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 1186 ЦК України, якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді.

З врахуванням положень вищевказаної статті, а також з огляду на те, що суспільно небезпечне діяння вчинено ОСОБА_8 в стані неосудності, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, за відсутності клопотань цивільних позивачів про заміну первісного відповідача належним відповідачем, та за відсутності, відповідно до ст. 51 ЦПК України, відповідних повноважень у суду, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність залишення цивільних позовів без розгляду.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити, апеляційну скаргу представника потерпілих - адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 02.02.2023 року скасувати в частині виду примусових заходів медичного характеру та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 примусових захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Виключити із мотивувальної частини ухвали Франківського районного суду м. Львова від 02.02.2023 року посилання на умисне вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4