07 вересня 2023 року
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року місто Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши в порядку спеціального судового провадження (in absentia), у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпро, громадянина України, не одруженого, освіта повна загальна середня, ФОП, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 1111 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Приблизно 08 квітня 2022 року (більш точні дата та час встановити за об`єктивних причин не вдалось можливим) ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасового окупованій російською федерацією території м. Токмак, Токмакської міської територіальної громади Пологівського району, Запорізької області, будучи громадянином України, проросійськи налаштованою особою, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», прийняв пропозицію від невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників окупаційної адміністрації держави-агресора російської федерації, та надав добровільну згоду на зайняття посади у незаконному правоохоронному органі «Токмакський головний відділ ГУ МВС в Запорізькій області» (мовою оригіналу «Токмацкий ГО ГУ МВД в Запорожской области»), створеному на тимчасово окупованій території Токмацької міської територіальної громади.

Далі, починаючи з 08 квітня 2022 року ОСОБА_5 , будучи громадянином України, проросійськи налаштованою особою, перебуваючи на території м. Токмак, Токмакської міської територіальної громади Пологівського району, Запорізької області, яка з 01 березня 2022 року і по теперішній час є територією, тимчасово окупованою представниками держави-агресора російської федерації, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, добровільно та ініціативно вступив до лав незаконному правоохоронному органі «Токмакський головний відділ ГУ МВС в Запорізькій області» (мовою оригіналу «Токмацкий ГО ГУ МВД в Запорожской области»), зайнявши посаду заступника начальника відділу - начальника відділення інформаційних технологій, зв`язку та захисту інформації, із місцем фактичного розташування: Запорізька область, Пологівський район, м. Токмак, вул. Центральна, буд.43 (колишнє приміщення Токмацького ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області).

Обіймаючи зазначену посаду, пов`язану з охороною прав і свобод людини, протидією злочинності, підтриманням публічно безпеки і порядку, охороною громадського порядку і громадської безпеки, досудовим розслідуванням та іншими правоохоронними функціями, фактично поклавши та виконуючи повноваження Національної поліції України, ОСОБА_5 здійснює свою протиправну діяльність в інтересах окупаційної влади держави агресора російської федерації з метою підтримання окупаційної влади у місті Токмак Пологівського району Запорізької області.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_5 (in absentia), який показань суду не надавав та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

Водночас, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника - адвоката ОСОБА_4 , який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в у Донецькій та Запорізькій областях.

Повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_5 , а також інформацію про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , який в свою чергу повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про його наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п.«g» п.3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим і з`ясувати в нього правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином приймав участь у реалізації права на захист обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового розгляду та висловив свою позицію з приводу недоведеності вини останнього у даному кримінальному провадженню.

Судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного провадження, що тимчасова окупація з боку рф частини території України, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення рф на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку рф частини території України є загально відомими фактами, які за хронологією подій: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами рф, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого були прийняті такі акти; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, - а відтак ці факти не потребують окремого судового доказування.

На підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.1111 КК України, стороною обвинувачення надано наступні докази, які були досліджені судом:

Допитані в судовому засіданні свідки, а саме:

Свідок ОСОБА_6 пояснив в судовому засіданні, що він є місцевим мешканцем м. Токмак. Він там жив з дитинства (з 1990 року) і все життя. У правоохоронних органах ніколи не працював, був будівельником, а зараз є волонтером. До війни ОСОБА_5 займався Інтернетом і володів магазином «ІНФОРМАЦІЯ_2» по АДРЕСА_3. Свідок там часто скуплявся, покупав знаряддя для рибалки, телефони, тощо, та добре знає ОСОБА_5 . Коли окупаційні війська росії «зайшли» до м. Токмак, ОСОБА_5 роздавав росіянам телефони та сім картки для зв`язку. Надалі ОСОБА_5 влаштувався працювати у «міліцію» до росіян. Так свідка затримувала «народна міліції», і тиждень в серпні 2022 року утримувала в ізоляторі. Коли свідка випускали, у дворі біля райвідділу «народної міліції» він бачив ОСОБА_5 зі зброєю (пістолет, що був на поясі) і помічником, які згодом зайшли до будівлі «міліції». ОСОБА_20 він бачив з відстані близько 25 метрів, і чітко його впізнав. Крім того бачив як помічник ОСОБА_5 , який до війни працював у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2», прокладав кабелі по будівлі «міліції».

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що він працює інспектором сектору реагування патрульної поліції ВП №3 Пологівського РВП в Запорізькій області з 2016 року. До того працював у міліції. Після окупації, на території м. Токмак він таємно збирався з колегами. На цих зібраннях колеги йому розповідали, що ОСОБА_5 пішов до «народної міліції», зайняв посаду начальника кібер-поліції і співпрацює з окупаційними військами московії. Особисто ОСОБА_5 в такому статусі не бачив. ОСОБА_5 знав як мешканця м.Токмак, що здійснює підприємницьку діяльність, встановлює інтернет-обладнення, відеоспостереження. До війни був доброзичливою людиною. На підконтрольну Україні територію свідок виїхав всередині весни 2022 року.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що обіймає посаду інспектору сектору реагування патрульної поліції ВП №3 Пологівського РВП в Запорізькій області. В поліції працює 10-11 років. На момент російського вторгнення він проживав у м.Токмак, і перебував там до травня 2022 року. ОСОБА_5 знає як місцевого мешканця м.Томак, що вів підприємницьку діяльність, займався Інтернетом, до цього комп`ютерами і моніторами, володіє магазином «ІНФОРМАЦІЯ_2». Від ОСОБА_9 знає, що ОСОБА_5 пішов працювати до російських окупантів у «народну міліцію» і очолював відділ інформаційних технологій. Особисто ОСОБА_5 в такому статусі не бачив.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що є місцевим мешканцем м.Такмака, і знаходився у місці на час окупації. ОСОБА_5 знав давно, той також є місцевим мешканцем, і володільцем комп`ютерного магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2» по вул. Шевченка, і інтернет-мережі «ІНФОРМАЦІЯ_2». Після окупації, до кінця вересня 2023 року свідок залишався у м.Токмак. За той час біля будівлі, що використовувало МВС росії, бачив ОСОБА_5 у форменому одязі з шевронами і табельною зброєю, а також - з російськими військовими у місті, зокрема біля магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2». ОСОБА_5 тоді був у формі з російськими шевронами. Від місцевих неодноразово чув, що ОСОБА_5 займає керівну посаду в окупаційній «міліції» - головну посаду у відділі інформаційної безпеки. Бачив, як ОСОБА_5 сідав у тонований «бус», який зі слів місцевих, використовувало ФСБ. Коли він зі своєю дівчиною ОСОБА_11 26.09.2022 року виїжджав із м. Токмак до м. Запоріжжя, на блокпосту їх перевіряли військові, яким щось не сподобалось в його телефоні, у зв`язку з чим їх з дівчиною доставили до «райвідділу міліції», де вони пробули 3-4 години. В той час він бачив, як ОСОБА_5 приїхав до «міліції» на своєму особистому авто марки «Додж», та зайшов у будівлю. ОСОБА_5 при цьому був одягнутий у форму та мав при собі табельну зброю.

В порядку ч.11 ст. 615 КПК України досліджено допит 16 листопада 2022 року під час досудового розслідування свідка ОСОБА_12 (який на час судового розгляду перебував за межами України), який пояснив, що після вторгнення російської федерації до України, він перебував у м. Токмак до його депортації у жовтня 2022 року, та йому відомо, що заступником начальника «народної міліції» м. Токмак став ОСОБА_13 , який до того часу мав у власності комп`ютерний клуб, по АДРЕСА_2 і підприємство поруч із прокуратурою.

Протокол огляду від 28 серпня 2022 року, згідно якого були оглянуті передані слідчому 27 серпня 2022 року свідком ОСОБА_14 службове посвідчення мовою оригіналу «Зам.нач.отдела Токмакского ГО ГУ МВД в Запорожской области ОСОБА_15 » та Відомості про виплату грошових коштів №8 за червень 2022 року Токмакського відділу МВС в Запорізькій області» (мовою оригіналу «Токмацкий отдел МВД по Запорожской области»), згідно якого, за п.17 ОСОБА_5 нарахований оклад в сумі 65000,00 рублів. Документ засвідчено підписом «начальника Токмакського відділу МВС в Запорізькій області ОСОБА_16 » Окремо ОСОБА_16 рукописним текстом 22.07.22 засвідчено чисельність і склад співробітників.

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27 серпня 2022 року, згідно якого ОСОБА_17 з чотирьох фотознімків осіб, впізнав ОСОБА_5 як особу, що зайняла посаду начальника відділу кібербезпеки «Токмацкого ГО ГУ МВД в Запорожской области».

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27 серпня 2022 року, згідно якого ОСОБА_6 з чотирьох фотознімків осіб, впізнав ОСОБА_5 як особу, що вступила до лав «народної міліції м. Токмак», займалась там налагодженням інтернету та відповідала за кібербезпеку, займала посаду заступника начальника відділу по кібербезпеці.

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27 серпня 2022 року, згідно якого ОСОБА_18 з чотирьох фотознімків осіб, впізнав ОСОБА_5 як особу, що зайняла посаду заступника начальника відділу «народної міліції м. Токмак».

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04 жовтня 2022 року, згідно якого ОСОБА_10 з чотирьох фотознімків осіб, впізнав ОСОБА_5 як особу, що зайняла посаду заступника начальника інформаційного забезпечення «Токмацкого ГО ГУ МВД в Запорожской области».

Протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 01 серпня 2022 року отриманої від ПрАТ «Київстар» інформації, згідно якої, з 24 лютого 2022 року по 01 серпня 2022 року абонент з телефонним номером НОМЕР_1 , який в особистих цілях використовував ОСОБА_5 , перебував у м. Токмак, Пологівського району, Запорізької області.

Інформацією за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних інформаційних систем за ідентифікаційними ознаками номер мобільного телефону НОМЕР_2 , месенджер «Telegram» НОМЕР_3 , яким користувався громадянин рф ОСОБА_19 , в папці «chat» якого було виявлено:

- файл «ЗП.xlsx» зі списком співробітників за травень 2022 року «Головного управління МВС в Запорізькій області» Розділ ІІ Територіальні органи внутрішніх справ, №п.п.508 Начальник групи інформаційного забезпечення ОСОБА_5 , оклад 45000,00 рублів;

- файл «ЗП-апрель-копия.xlsx» відомості про заробітну плату за квітень 2022 року «Головного управління МВС в Запорізькій області» Розділ ІІ Територіальні органи внутрішніх справ, №п.п.500 Начальник групи інформаційного забезпечення ОСОБА_5 , оклад 45000,00 рублів;

Інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Одночасно слід зазначити, що суд не покладає в обґрунтування даного вироку в якості доказів вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.1111 КК України, наступні матеріали та процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення: витяги з ЄРДР, постанову про визначення групи прокурорів, постанови про визначення слідчих, постанови про зупинення та відновлення досудового розслідування, повідомлення про підозру та виклик до слідчого ОСОБА_5 , постанови про оголошення у розшук підозрюваного ОСОБА_5 , протоколи огляду веб-сайті Офісу Генерального прокурора та у газеті «Урядовий кур`єр», повістки про виклик підозрюваного ОСОБА_5 , доручення про надання безоплатної правової допомоги, постанови про доручення призначити захисника для здійснення безоплатної правової допомоги у кримінальному провадженні, повістки про виклик, ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки за своїм змістом вказані документи не містять ознак доказів, що мають значення для вирішення кримінального провадження, а лише засвідчують відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону та належними особами.

Захисник ОСОБА_4 вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину не доведена, оскільки наданих стороною обвинувачення доказів недостатньо для безумовного підтвердження вчинення злочину обвинуваченим.

Однак, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.1111 КК України, поза розумним сумнівом.

Виходячи з зазначеного, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_5 добровільно, будучи громадянином України, зайняв посаду в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.7 ст. 1111 КК України.

У відповідності до ст.12 КК України, кримінальне правопорушення передбачене ч.7 ст.1111 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину.

Особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нового кримінального правопорушення.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_5 вид та розмір покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке віднесене до категорії особливо тяжких злочинів, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставини, відповідно до ч.1 ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлені.

Обставиною, яка обтяжує його покарання, є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі строком у межах санкції встановленої ч.7 ст.1111 КК України, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що надають публічні послуги, із застосування додаткового покарання у виді конфіскації всього майна.

При цьому суд враховує правові висновки, викладені у постанові колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі №753/18479/16-к (провадження №51-520км18) та постанові колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022 року по справі №171/869/21 (провадження №51-838км22) в частині можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, в тому числі і до осіб, які на час вчинення зазначеного кримінального правопорушення не займали офіційно певні посади та не займалися офіційно певною діяльністю, з огляду на положення, передбачені ст. 55 КК України.

Також, призначаючи покарання суд враховує, що згідно ч.1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно ч.2 ст. 52 КК України конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.

Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи, що судом призначене покарання у виді конфіскації майна обвинуваченого не підлягають скасуванню арешти, накладені ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 27 січня 2023 року у справі ЄУН №331/610/23 Провадження № 1-кс/331/272/2023.

При цьому, з огляду на вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність обставин, передбачених ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним кримінального правопорушення, суд, при призначенні покарання ОСОБА_5 не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

Таке покарання стосовно ОСОБА_5 на переконання суду, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним та іншими особами кримінальних правопорушень.

Також суд не вбачає підстав для зміни ОСОБА_5 застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії якого необхідно продовжити до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 слід обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного його затримання.

Цивільний позов не заявлявся. Речові докази і процесуальні витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 1111 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах України та в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, в органах, що надають публічні послуги на строк 13 (тринадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

Дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до набрання цим вироком законної сили.

Строк відбуття основного покарання ОСОБА_5 слід рахувати з моменту його затримання на виконання цього вироку.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади у правоохоронних органах України та в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, в органах, що надають публічні послуги, слід рахувати з моменту відбуття основного покарання.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2023 року у справі ЄУН №331/610/23 Провадження №1-кс/331/272/2023 - залишити в силі.

Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам розгляду справи.

Вирок може бути оскаржений в Запорізького апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1