УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року

м. Київ

справа №233/250/22

провадження № 51-3551ск23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року щодо

ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яснозір`я, Черкаського району Черкаської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, і

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 січня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено на нього обов`язки передбачені ст. 76 КК.

Вирішено питання щодо цивільних позовів, процесуальних витрат і речових доказів.

Як вбачається з мотивувальної та резолютивної частин ухвали Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року вказаний вирок місцевого суду було змінено в частині призначення додаткового покарання.

Зокрема призначено йому покарання із застосуванням ч. 2 ст. 69 цього Кодексу без позбавлення ОСОБА_5 права керувати транспортними засобами.

У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Судами попередніх інстанцій ОСОБА_5 визнано винуватиму тому, що він 01 грудня 2021 року о 17:30 автомобілем марки «FORD Sierra» з р. н. НОМЕР_1 рухався по проїжджій частині проспекту Ломоносова в м. Костянтинівка Краматорського району Донецької області та, наближаючись до перехрестя з вул. Шмідта на зелений сигнал світлофора, порушив вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху, не переконався, що його подальший рух не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, при виникненні перешкоди у вигляді пішохода ОСОБА_6 , яка перетинала дорогу на заборонений сигнал світлофора, не вжив заходів для зменшення швидкості до зупинки транспортного засобу та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Свої доводи мотивує тим, що апеляційний суд безпідставно не застосував до засудженого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та застосував закон, який не підлягав застосуванню, а саме ч. 2 ст. 69 КК, що призвело до м`якості призначеного покарання. Також стверджує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК.

Мотиви Суду

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286 КК в касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги прокурора щодо неправильного застосування положень ч. 2 ст. 69 КК колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.

За правилами ч. 2 ст. 69 КК за умов, визначених ч. 1 ст. 69 КК, суд може не призначати додаткове покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове.

Тобто безпосередньо зі змісту диспозиції цієї статті слідує можливість непризначення судом саме додаткового покарання, яке визначено законодавцем як обов`язкове.

Частина 1 ст. 69 КК дає можливість судам призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.

Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, апеляційний суд дотримався вказаних норм КК.

Зокрема суд апеляційної інстанції у своїй ухвалі чітко зазначив, що відповідно до вимог ст.69 КК України, для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч. 1 ст. 286 КК України враховує, зокрема, таку обставину, що обвинуваченим надавалася допомога потерпілій безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення та під час лікування, що відповідно до положень ч.2 ст.66 КК України. Також суд покликався на те, що пом`якшуючими можуть бути визнані й ті обставини, які безпосередньо не зазначені у КК. Зокрема суд врахував той факт, що небезпеку для руху, внаслідок грубого порушення ПДР створено внаслідок власної протиправної поведінки саме пішохода, яка хоч не звільняє водія від виконання вимог п. 12.3 ПДР та застосування своєчасного екстреного гальмування із зупинкою автомобіля, однак є підставою для застосування вимог ч.2 ст. 69 КК.

Цей суд дав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є нетяжким, звернув увагу на фактичні обставини його вчинення (дії потерпілої, яка перебігала на червоне світло світлофора для пішоходів).

Суд апеляційної інстанції врахував особу ОСОБА_5 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, згідно з довідками на наркологічному та психіатричному обліку не перебуває, ставлення засудженого до вчиненого, відвідування потерпілої в лікарні, сплату за ліки, харчування, придбання одягу на час проведення лікування, сімейні обставини, а саме перебування у цивільному шлюбі, через введення воєнного стану втратив роботу, має міцні соціальні зв`язки, злочин скоїв з необережності.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 не оспорює самого факту ДТП, з місця пригоди не зник, почав надавати допомогу потерпілій до приїзду швидкої допомоги, також він та його цивільна дружина приходили до лікарні, приносили потерпілій ліки, продукти, тобто фінансово допомагали, що підтверджується показаннями свідків.

Обставин, що обтяжують покарання, судом встановлено не було.

Тобто апеляційним судом враховано низку таких обставин, які дійсно істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про можливість не призначати ОСОБА_5 додаткового покарання, яке передбачене в санкції ч. 1 ст. 286 КК, а саме - позбавлення права керування транспортним засобом.

Зі змісту судових рішень першої та апеляційної інстанції зрозуміло, яке основне покарання призначено ОСОБА_5 , а тому доводи прокурора в цій частині колегія суддів відхиляє.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, є законною, вмотивованою і обґрунтованою.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Донецької обласної прокуратури ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3