Справа № 243/2231/23
Провадження № 1кп/243/642/2023
ВИРОК

Іменем України

21 червня 2023 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому підготовчому судовому засіданні дистанційно за допомогою відео конференції з використанням власних технічних засобів на підставі наказу Голови суду № 29-к про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року кримінальне провадження внесене в ЄРДР за №0001486 від 11 травня 2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Баранівка Золочівського району Харківської області, громадянина України, не одруженого, з середньо- спеціальною освітою, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, водій-електрик 2 протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 , солдат, проживаючий за за адресою: АДРЕСА_1 .,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Угода про визнання винуватості між Начальником Покровського відділу Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , який на підставі ст. 37 КПК України здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001486 від 11 травня 2023 року, з однієї сторони, та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з іншої сторони, у присутності захисника адвоката ОСОБА_4 , досягнута під час судового розгляду даного кримінального провадження.

Так, з обвинувального акту вбачається, що Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22 травня 2022 року № 2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 серпня 2022 року № 2500-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07 лютого 2023 року № 2915-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 01 травня 2023 року № 254/2023, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07 лютого 2023 року № 2915-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 2023 року 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 72 від 13.03.2023 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду водія - електрика 2 протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки вказаної військової частини.

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 13.04.2023 року № 103 підполковника ОСОБА_6 призначено на посаду тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 .

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 14.10.2022 за №227 майора ОСОБА_7 призначено на посаду заступника командира частини з морально- психологічного забезпечення вказаної військової частини.

Згідно з ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян

України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Водночас, ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до ст. 28 Статуту, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторонни життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Статтею 32 Статуту також передбачено, що майор, капітан за своїм військовим званням є начальником для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу.

Статтею 72 Статуту також передбачено, що заступник командира бригади (полку, окремого батальйону) з морально-психологічного забезпечення підпорядковується командирові та є прямим начальником усього особового складу полку (окремого батальйону).

Таким чином, заступник командира частини з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 майор ОСОБА_7 , по відношенню до стрільця помічника гранатометника 2 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_5 , був прямим начальником за своїм службовим становищем та начальником за військовим званням, а останній підлеглим майора ОСОБА_7 .

Поряд із цим, статтею 35 Статуту, серед іншого, передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Згідно зі ст. 36 Статуту, командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. Стаття 37 Статуту визначає, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

Крім того, Статутом визначений зміст військової присяги, згідно якого кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати

свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.

Згідно ст.ст. 6, 11, 16, 127, 128 Статуту, ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України також передбачено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) ізахищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Більше того, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Під наказом у ст. 401 КК України розуміється одна із форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або невчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. В контексті ст. 402 КК України під наказом розуміється також пряма вимога у вигляді розпорядження, вказівки, команди тощо.

Особа, яка одержала законний наказ, зобов`язана його виконати. За своєю юридичною природою виконання законного наказу - це виконання особою свого юридичного (службового) обов`язку.

Наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Згідно зі ст. 113 Розділу V Дисциплінарного Статуту України подання скарги військовослужбовцями не звільняє їх від виконання своїх службових обов`язків і наказів командирів (начальників).

В свою чергу, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку, проходження військової служби і підлеглості, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши в умовах воєнного стану, військовий злочин за наступних обставин.

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України військова частина НОМЕР_2 виконує завдання за призначенням на території Донецької області.

11 травня 2023 року приблизно о 12 год. 00 хв., перебуваючи за місцем тимчасового пункту дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 , заступник командира частини з морально- психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 майор ОСОБА_7 довів до військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , в тому числі солдату ОСОБА_5 бойове розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_6 № 5/129дск від 09.05.2023

року, а саме здійснити марш за маршрутом Часів Яр, Бахмут, з прибуттям до району зосередження Бахмут, приступити до виконання завдань за призначенням з оборони визначеного батальйонного району оборони.

Отримавши зазначений усний наказ прямого начальника солдат ОСОБА_5 відмовився виконувати покладені на нього обов`язки військової служби.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на підрив установленого в Збройних Силах України порядку підлеглості і принципу єдиноначальності, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді водія- електрика 2 протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 11 травня 2023 року приблизно о 12 год. 00 хв., перебуваючи за місцем тимчасового пункту дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 , отримавши від заступника командира частини з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_7 бойовий наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_6 №5/129дск від 09.05.2023 року, здійснити марш за маршрутом Часів Яр, Бахмут, з прибуттям до району зосередження Бахмут, приступити до виконання завдань за призначенням з оборони визначеного батальйонного району оборони, відкрито відмовився виконати зазначений наказ прямого начальника, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько- окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

Таким чином, солдат ОСОБА_5 , за викладених вище обставин обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 під час досудового розслідування не встановлені.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України укладення угоди про визнання винуватості

може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

16 червня 2023 року укладено угоду між сторонами кримінального провадження, а саме Начальником Покровського відділу Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оброни Східного регіону ОСОБА_3 , який на підставі ст. 37 КПК України здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001486 від 11 травня 2023 року, з однієї сторони, та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з іншої сторони, у присутності захисника адвоката ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_5 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України визнав повністю, пояснив, що обставини кримінального провадження та кваліфікацію своїх дій не оспорює, щиро кається у вчиненому, укладення угоди є добровільним, будь-

яких заходів морального чи фізичного впливу до нього не застосовувалося, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості укладену між ним та прокурором.

Прокурор та захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні також просили затвердити дану угоду про визнання ОСОБА_5 винуватості. Вказали що вказана угода відповідає вимогам кримінального і кримінально-процесуального законодавства. Також просили врахувати клопотання командування військової частини НОМЕР_2 , в якому тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 просив призначити ОСОБА_5 покарання не пов`язане з позбавленням волі, а саме призначити покарання у виді службових обмежень для військовослужбовців.

У зв`язку з цим суд зазначає наступне.

У підготовчому судовому засіданні встановлено, що під час судового провадження між сторонами кримінального провадження прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 було досягнуто та підписано угоду від 16 червня 2023 року про визнання ОСОБА_5 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, за змістом якої обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнає свою вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, та наведені обставини вчинення цього кримінального правопорушення.

Під час укладання угоди враховано, що ОСОБА_5 щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю даного злочину. При визначенні узгодженої міри покарання враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, його службову характеристуку та характеристику за місцем проживання, ОСОБА_5 на обліку у лікаря нарколога не перебуває, за психіатрічною допомогою не звертався, згідно довідки військово-дікарської комісії придатний до військової служби. Також враховане клопотання, згідно якого командування військової частини НОМЕР_2 просили призначити ОСОБА_5 покарання не пов`язане з позбавленням волі, а саме призначити покарання у виді службових обмежень для військовослужбовців. Тому сторони дійшли згоди щодо призначення ОСОБА_5 покарання за ч. 4 ст. 402 КК України із застосуванням ст.ст. 58, 69 КК України перейти до більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення та призначити на строк 2 (два) роки службове обмеження та із суми грошового забезпечення засудженого ОСОБА_5 відраховувати в доход держави 20 % (двадцять) відсотків, звільнивши з під варти в залі судового засідання.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Стаття 58 КК України передбачає, що покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Таким чином, судом встановлено наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального

правопорушення, а тому суд вважає наявними підстави для застосування ст. ст. 58, 69 КК України.

Судом встановлено, що дана угода про визнання винуватості за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст. 468-470, 472 КПК України, відповідає закону України про кримінальну відповідальність за ч. 4 ст. 402 КК України, в тому числі щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення та щодо узгодженої міри покарання із застосуванням ст.ст. 58, 69 КК України у виді 2 (двох) років службового обмеження та із суми грошового забезпечення засудженого ОСОБА_5 відраховувати в доход держави 20 % (двадцять) відсотків, звільнивши з під варти в залі судового засідання.

Шляхом вивчення матеріалів кримінального провадження, опитування сторін угоди, суд переконався, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним, тобто згідно з ч.6 ст.474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також встановлено, що умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Окрім цього, обвинуваченому роз`яснено норми ч. ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, положення яких йому зрозумілі, ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених - абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України, а саме права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо злочинів у вчиненні яких його обвинувачують, права допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а саме можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди. Наслідки невиконання угоди обвинуваченому зрозумілі. Після таких роз`яснень обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості, якої він досяг з прокурором ОСОБА_3 .

Таким чином, за наслідками розгляду угоди про визнання винуватості в судовому засіданні під час судового провадження, суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши пояснення сторін кримінального провадження, доходить висновку про наявність правових підстав для прийняття рішення про затвердження даної угоди про визнання ОСОБА_8 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначення узгодженої сторонами міри покарання у виді 2 (двох) років службового обмеження та із суми грошового забезпечення засудженого ОСОБА_5 відраховувати в дохід держави 20 % (двадцять) відсотків, звільнивши його з під варти в залі судового засідання.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 369-370, 374, 474, 475 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду укладену 16 червня 2023 року між Начальником Покровського відділу Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оброни Східного регіону ОСОБА_3 , який на підставі ст. 37 КПК України здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001486 від 11 травня 2023 року, з однієї сторони, та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з іншої сторони, у

присутності захисника адвоката ОСОБА_4 , про визнання ОСОБА_5 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, призначити йому узгоджене сторонами покарання, з застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.58 КК України замінити покарання ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 402 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі службовим обмеженням строком на 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави 20% від суми грошового забезпечення.

Запобіжний захід, обраний на підставі Ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2023 року відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою на гауптвахті скасувати, звільнити ОСОБА_5 з - під варти негайно.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_5 обчислювати з моменту реального виконання покарання у виді службового обмеження.

Виконання Вироку доручити Командиру Військової частини НОМЕР_2 .

Зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 11.05.2023 року по день ухвалення вироку з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Під час відбування даного покарання обвинувачений ОСОБА_5 , не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1