У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.06.2023 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002097 від 12.07.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

29.12.2021 до суду надійшло клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002097 від 12.07.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Внесене клопотання вмотивовано тим, що у провадженні СВ Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області перебуває кримінальне провадження № 0002097 від 12.08.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України.

Відомості внесено на підставі заяви про вчинення злочину, від імені заступника начальника юридичного відділу ПАТ «Комінвестбанк» ОСОБА_4 , яка 11.08.2017 надійшла через секретаріат в Ужгородський ВП ГУНП щодо того, що 19.02.2013 між ПАТ «Комінвестбанк» та ПП «Ренко» було укладено договір кредиту за овердрафтом № 02-1/3о-4-13, а в подальшому були укладені додаткові угоди до нього № 1 від 16.05.2013, № 2 від 12.08.2013, № 3 від 18.02.2014, № 4 від 16.05.2014, № 5 від 23.02.2015, № 6 від 15.05.2015, згідно з яким кредитор надає позичальнику овердрафт для здійснення операцій з поточного рахунку понад залишок коштів, на поточному рахунку позичальника № НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ «Комінвестбанк» зі сплатою відсотків, комісійних і інших платежів відповідно до умов договору. Ліміт кредитування, у межах якого позичальник має право здійснювати видаткові операції зі свого поточного рахунку понад залишок коштів, встановлюється на загальну суму 105000 гривень, якщо інший ліміт не встановлено кредитором, згідно з умовами п. 1.3 цього договору. Кінцевий термін до якого здійснюється надання та має бути повністю погашена заборгованість за овердрафтом за цим договором 13 травня 2016 року.

За користування овердрафтом позичальник сплачує кредитору винагороду за його використання у розмірі 27,50 % річних від фактичної заборгованості за рахунком. В забезпечення виконання зобов`язань згідно з договором застави було передано: транспортний засіб, марки MAN, модель 18.463 FLS тип сідловин тягай - Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2001 року випуску.

Ринкова вартість застави 498694. Згідно з повідомленням від ТСЦ 2141 транспортний засіб MAN, модель 18.463 FLS тип сідловий тягач - Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2001 року випуску, за позичальником не рахується.

Згідно з офіційною відповіддю ТСЦ 2141 РСЦ в Закарпатській області транспортний засіб, марки MAN, модель 18.463 FLS тип сідловий тягач - Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2001 року випуску, 05.06.2014 зареєстрований на власника ОСОБА_5 , мешканця АДРЕСА_1 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 показав, що 22.11.2006 заснував своє ПП «Ренко», рід діяльності вантажні перевезення. Відкрив у AT «Комерційний інвестиційний банк» свій банківський рахунок як юридична особа, який діє по теперішній час. У 2013 році представники банку запропонували йому нову послугу «Гроші за овердрафтом», що передбачала видачу безготівки понад залишок коштів на рахунку.

На той час функцію директора ПП «Ренко» виконував ОСОБА_7 з правом підпису від імені підприємства.

В 2013 році в них виникла необхідність скористуватися запропонованою новою послугою банку, який надавав всім бажаючим клієнтам банку мінімальний фіксований ліміт в сумі 35000 грн.

Він доручив ОСОБА_7 оформити такий ліміт і той пішов в банк та уклав договір від 19.02.2013 № 02-1/3о-4-13 з встановлення ліміту 35000 гривень на поточний рахунок.

Тобто готівкових коштів ОСОБА_6 не отримував і ця послуга не передбачала видачу саме готівкових коштів лише за безготівкові операції.

В подальшому він уклав ще 6 додаткових угод до вказаного договору, а саме 16.05.2013; 12.08.2013; 18.02.2014; 16.05.2014; 23.02.2015; 15.05.2015, які стосувались якихось змін банківських вимог, або суму відсотків за користування змінювали, або розмір ліміту.

Тобто банк самостійно керував рухом коштів на його рахунку але виключно в межах наданого ліміту.

В процесі вказаних правовідносин з банком, банк, в особі заступника голови ОСОБА_8 , особисто попросив ОСОБА_6 надати по можливості додаткове забезпечення при користуванні овердрафтом. Як варіант, запропонували йому як забезпечення оформити його будинок, квартиру, земельну ділянку, легковий або вантажний автомобіль.

Оскільки сума овердрафту на той момент складала 105000 гривень, по умовах банку необхідно було надати забезпечення на суму в два рази більшу, тобто не менше 210000 гривень.

Він вирішив оформити як забезпечення свій автомобіль МАН, модель 18.463 FLS, сідловий тягач - Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , та причіп до нього AVTOTREIDING, модель OPS-24-5, тип напівпричіп бортовий - Е, реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , про що повідомив ОСОБА_8 , на що той сказав, що для оформлення цього він повинен пройти три процедури, а саме, провести оцінку запропонованого майна, застрахувати його і оформити у нотаріуса шляхом укладання двостороннього договору застави, при цьому обов`язково виконати ці послуги виключно в їхніх акредитованих установах, та нотаріуса, ОСОБА_9 , яка є дружиною заступника голови правління, ОСОБА_8 , який і висував вимоги. Оцінювач, страховик та нотаріус, всі знаходилися в будівлі АТ «Комінвестбанк» по вул. Льва Толстого.

Тоді їхній оцінювач виїхав на парковку, яка тоді знаходилася по вулиці Будителів 2, де ОСОБА_6 орендував місце, і де стояв автомобіль з причепом.

Оцінювач провів оцінку, оцінив автомобіль з причепом в 255000 і подав свій звіт страхувальнику, який на підставі цього застрахував автопоїзд на суму 498694 гривні.

Сам ОСОБА_6 не був присутній в процесі цієї процедури, тільки оплатив послуги, і йому тільки зателефонували, щоб він прийшов на обумовлену дату та час в філію на вул. Л. Толстого до нотаріуса підписати договір застави, куди він і прибув, де йому подали для підпису договір застави транспортних засобів № 02-4/4з-55 від 21.05.2013, що відповідало саме тій даті яка була на момент його візиту.

ОСОБА_6 підписав від свого імені всі подані йому на підпис нотаріусом документи і почав очікувати, коли вони пройдуть процедуру завірення стороною заставодержателя.

Через декілька днів йому віддали його екземпляри договору та якісь додаткові до основного договори, вже з підписами представника заставодержателя, та посвідчені нотаріусом ОСОБА_9 .

ОСОБА_6 продовжив звичний ритм життя, автопоїзд залишався в його користуванні, згідно з домовленостями, прописаними у договорі.

Так тривало до січня 2014 року, коли на заставленому автомобілі вийшла з ладу коробка передач, заміна та ремонт якої був нерентабельним і тому він вирішив реалізувати свій заставний автопоїзд, але жодного наміру зроби це таємно і протизаконно навіть не мав.

Звернувся до ОСОБА_8 і повідомив йому про бажання продати автопоїзд, а з частини отриманих з продажу коштів погасити суму овердрафту, яка буде в залишку.

ОСОБА_8 на пропозицію погодився, але запропонував оформити все офіційно, тобто порекомендував письмово звернутись до голови правління банку ОСОБА_10 з проханням надати дозвіл ПП «Рейко» на продаж та зняття з обліку реєстрації в органах ДАІ автопоїзду заставного, та з зобов`язанням погасити суму овердрафту за рахунок отриманих коштів.

Суму погашення ОСОБА_6 вказав 135000 гривень, яка діяла на той період згідно з додатковою угодою від 12.08.2013.

Також ОСОБА_8 пояснив йому, що письмове звернення буде розглянуто на кредитному комітеті банку, і при позитивному рішенні буде ними надано письмово вказівку або доручення зняти заборону з майна, для можливості зняття його з реєстрації в органах ДАІ.

ОСОБА_6 вирішив піти таким шляхом, підготував письмову заяву такого змісту, який рекомендував ОСОБА_8 , зареєстрував її за вихідним № 54/002 від 13.02.2014, і відніс її в приймальну голови правління на Гойди, 10, на третьому поверсі, де її від нього прийняла працівник на прізвище ОСОБА_11 , 13.02.2014 о 13.55 год., згідно з відміткою про прийняття заяви (копію заяви з відміткою про отримання надав під час допиту для приєднання до матеріалів кримінального провадження).

Після того почав очікувати. Приблизно через тиждень хтось з представників керівництва або юридичного відділу його усно повідомив, що його письмове звернення погоджене, нотаріусом або вже знято заборону або буде знято, точно не пам`ятає, що дозволить йому зняти автопоїзд з реєстрації в органах ДАІ та відчужити його.

Тоді він виставив оголошення про продаж автомобіля з причепом, практично відразу знайшовся покупець з Миколаївської області, який попросив продати йому автомобіль в розстрочку на рік, оскільки раптово почались військові дії на Донбасі, і швидкими темпами розвивалась фінансова криза.

Тому він погодився, покупець приїхав за автомобілем і взяв його з дозволу на тестування до себе додому, де провів експертно-технічну оцінку та експертну перевірку номерів вузлів та агрегатів автомобіля, тобто перевірку на своїх умовах.

Потім приїхав на цьому ж автопоїзді, підтвердив остаточно рішення купляти, автопоїзд, вони в якогось нотаріуса, можливо і у ОСОБА_9 , уклали попередню угоду, покупець сплатив першу частину згідно графіку погашення, і той отриманий внесок ОСОБА_6 відразу вніс на рахунок банку згідно зобов`язань взятих на себе поданою заявою.

В той же день ОСОБА_6 звернувся в МРЕВ УДАІ м. Ужгорода із заявою про зняття тягача з причепом з обліку, і в той же день зняв з обліку, віддав всі документи на автопоїзд покупцю і той поїхав до себе за місцем проживання, де напевно згодом і поставив на облік автопоїзд, зареєструвавши його на себе, але ОСОБА_6 за цим не слідкував.

Ймовірно помітивши надходження частково коштів від реалізації майна, представники банку йому самостійно запропонували прийти і підписати додаткову угоду на суму ліміту за виключенням вже погашеної частки.

16.05.2014 вони підписали додаткову угоду № 4 на суму 125000 гривень, тобто за мінусом 10000 гривень, з врахуванням погашеної ним частини суми коштів.

Тобто вже тоді їм було відомо що він колишнє заставне майно за їхньою згодою зняв з реєстрації і реалізував, і ніхто навіть не натякав на якісь претензії до нього, що підтвердили підписанням додаткової угоди.

Станом на 23.02.2015 від покупця перестали надходити суми, передбачені графіком погашення, оскільки почалися військові дії, їздити було навіть небезпечно, і цим покупець пояснював відсутність доходів і можливостей сплачувати згідно з графіком.

Тому ОСОБА_6 автоматично не мав можливості сплачувати овердрафт, лише знімав банк відсотки.

Однак коли відновилися виплати, покупець йому перерахував якусь більшу суму від графіку, і та сума була відрахована банком, і знову ОСОБА_8 запропонував йому підписати додаткову угоду і зменшити суму овердрафту виключивши оплачену суму в розмірі 20000 гривень, на що він погодився і 23.02.2015 вони з ОСОБА_8 підписали додаткову угоду № 5, на суму залишку 105000 гривень.

В подальшому із-за військових дій та глибокої фінансової кризи ОСОБА_12 , також перестав отримувати доходи і не мав можливості погашати овердрафт, хоча зняття відсотків ніколи не припинялося, і він звернувся черговий раз до ОСОБА_8 з проханням продовжити ще на рік договір овердрафту, на що той погодився і 15.05.2015 підписав з ним додаткову угоду № 6, згідно з якою кінцевим терміном повернення овердрафту визначено 13.05.2016.

Приблизно за місяць до закінчення терміну, його запросили в установу банку де ОСОБА_8 йому запропонував або черговий раз продовжити договір або сплатити суму 105000 гривень і додатково сплатити штраф в сумі 26500 гривень, що було для ОСОБА_6 несподіваним і неприємним, оскільки ніякою угодою чи нормативно-правовими документами не передбачено обов`язок його сплачувати якийсь штраф який складає 25 % від суми боргу. Це і не логічно, і законно необґрунтовано взагалі.

Про своє обурення повідомив ОСОБА_8 , на що той відповів що суму штрафу визначив юрист, він тут ні до чого, ОСОБА_6 сказав що вигадані штрафи платити не буде і тоді той попередив, що банк буде змушений звернутися в суд в порядку цивільно-правових відносин, що і було зроблено ними.

ОСОБА_6 з`явився на судове засідання, де суд ухвалив рішення в інтересах банку, навіть задовольнив 26500 гривень штрафу, що його обурило він оскаржував рішення, але «тягатись» з банком не мав сили.

Разом з тим, згідно з відповіддю начальника РСЦ ГСЦ МВС в Закарпатській області, зняття з реєстрації заставного майна, яке є предметом по даному кримінальному провадженню, проводилося в 2014 році, за часів існування органів МРЕВ УДАІ МВС, які вже ліквідовано, такої структури не існує, облікові картки транспортних засобів, зберігаються не більше 3 років, даних про осіб які проводили зняття з реєстрації і перереєстрацію заставного майна, і таким чином вчиняли незаконні дій щодо заставленого майна, встановити не представляється можливим із-за знищення інформаційних даних, а тому встановити особу яка вчинила злочин не представляється можливим

Прокурор зазначає, що виходячи з викладеного, досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0002097 від 12.08.2017 встановлено факт кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, разом з тим, слідством на даний час не встановлено особу, яка причетна до вчинення кримінального правопорушення.

Під час досудового слідства підозру у вчиненні кримінального правопорушення у вказаному кримінальному провадженні жодній особі не оголошено.

Як зауважує прокурор, враховуючи, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 388 КК України, відноситься до злочину невеликої тяжкості, строк притягнення до кримінальної відповідальності за який відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 49 КК України становить 5 років, а з моменту його вчинення минуло 7 років, дане кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

На підставі наведеного, прокурор просить кримінальне провадження № 0002097 від 12.08.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, закрити на підставі п. 3-1 ч. 1 та п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Прокурор ОСОБА_13 у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву, згідно з якою просить розглянути справу без його участі, зазначивши, що клопотання підтримує у повному обсязі.

Представник АТ «Комінвестбанк» подав до суду заперечення на клопотання про закриття кримінального провадження, в яких зазначив, що враховуючи перебування незаконно реалізованих транспортних засобів марки MAN, модель 18.463 FLS, тип сідловий тягач - Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2001 року випуску, колір «білий», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , марки AVTOTREIDING, модель OPS-24-5, тип напівпричіп бортовий - Е, реєстраційний номер НОМЕР_7 , 1999 року випуску, колір «червоний», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , на момент їх реалізації у 2014 році у заставі AT «Комінвестбанк» посадові особи ПП «Ренко» вступили у злочинну змову з працівниками МРЕВ УДАІ м. Ужгорода, які в процесі їх зняття з обліку підробили документи про відсутність обтяжень на ці транспортні засоби в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Відповідними положеннями законодавства спростовується інформація з клопотання Ужгородської окружної прокуратури про нібито знищення облікових даних та іншої інформації стосовно транспортних засобів. Дана інформація зберігається давно в електронному вигляді, а її не отримання у даному кримінальному провадженні № 00002097 від 12.08.2017 є виключно неналежним виконанням своїх посадових обов`язків, а саме не отримання інформації з електронних реєстраційних карток документів, інформації з ДП «НАІС» щодо існування обтяження на транспортні засоби, що були предметом застави, отримання інформації щодо працівників МРЕВ УДАІ МВС, які здійснили незаконне зняття з реєстрації транспортного засобу. Також у відповідності до цієї інформації дії посадових осіб ПП «Ренко», які вступили у злочинну змову з працівниками МРЕВ УДАІ м. Ужгорода для незаконних дій мають бути перекваліфіковані в інший злочин, строки притягнення до кримінальної відповідальності по ньому не закінчилися, а саме ч. 3 ст. 365-2 КК України.

З огляду на викладене, представник банку просить відмовити у задоволенні клопотання Ужгородської окружної прокуратури про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та провести судове засідання щодо розгляду даного клопотання без участі представника AT «Комінвестбанк».

Розглянувши клопотання прокурора та дослідивши матеріали кримінального провадження № 0002097, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо не встановлено особу,яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Згідно зі ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 388 КК України відноситься до нетяжкого злочину і в силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Суд констатує, що закриття кримінального провадження є однією із форм закінчення досудового розслідування. Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Таким чином, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться законність та публічність.

Однією із вимог дотримання засад законності кримінального провадження є те, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч. 2 ст. 9 КПК України).

Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Передбачена п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України можливість закриття кримінального провадження не звільняє слідчого та прокурора від виконання завдань кримінального провадження та виконання обов`язків, визначених загальними засадами.

Суд зазначає, що для закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч.1 ст. 284 КПК України необхідна наявність одночасно двох обставин, а саме: закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (ст. 49 КК України) та неможливість досудового слідства встановити особу, яка вчинила кримінальне правопорушення. При цьому не можливість встановлення особи повинно бути доведено доказами, які б давали суду можливість дійти до висновку, що органами досудового розслідування було вжито всіх можливих заходів для встановлення особи.

Під час розгляду клопотання встановлено, що орган досудового розслідування формально поставився до проведення досудового розслідування, не вжив усіх передбачених процесуальним законом заходів для встановлення осіб причетних до кримінального правопорушення та встановлення обставин його вчинення, тобто не виконав в повній мірі завдання кримінального провадження.

Своєю чергою, прокурор, звертаючись до суду за даним клопотанням, залишив наведені обставини поза увагою, як і не вжив належних заходів процесуального керівництва у даному провадженні, в межах наданої компетенції та повноважень, згідно зі ст. 36 КПК України, спрямованих на виконання завдань кримінального провадження.

На думку суду, у даному випадку закриття кримінального провадження, за відсутності даних про вжиття усіх передбачених законом засобів для виконання завдань кримінального провадження органом досудового розслідування та прокурором, суперечитиме засадам та завданням кримінального провадження.

Враховуючи наведене, суд вважає, що органом досудового розслідування не вжито достатніх і належних заходів для встановлення особи, причетної до вчинення кримінального правопорушення, а тому є передчасним твердження про те, що у кримінальному провадженні не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, з огляду на що клопотання прокурора про закриття кримінального провадження задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 284, 369-372, 376 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002097 від 12.07.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1