Номер провадження: 11-кп/813/1293/23
Справа № 498/147/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

22.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі матеріали кримінального провадження № 0000294 за апеляційними скаргами прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури та захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_12 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 02.11.2020 року щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Наливайкове Великомихайлівського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.6, 9 ч.2 ст.115 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Наливайкове Великомихайлівського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

- 04.07.2017 року Фрунзівським райсудом Одеської області за ч.2 ст.304, ч.3 ст.185, ст.70 КК України на 5 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

в с т а н о в и в:

Цим вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.9 ч.2 ст.115 КК України, та йому призначено покарання:

за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього майна, як є його власністю;

за п.9 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією всього майна, як є його власністю.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією всього майна, як є його власністю.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_10 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_10 рахувати з 07 грудня 2018 року, тобто з моменту затримання.

ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Фрунзівського районного суду Одеської області від 04.07.2017 року і за сукупністю вироків визначено ОСОБА_12 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_12 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_12 рахувати з 07 грудня 2018 року, тобто з моменту затримання.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.12.2022 року апеляційні скарги прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури та адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_12 залишено без задоволення, а вирок Біляївського районного суду Одеської області від 02.11.2020 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_12 - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 06.04.2023 року касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, - задоволено частково.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 01.12.2022 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_12 скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Обрано ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Обрано ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Отже, станом на сьогодні апеляційний суд повторно переглядає вирок Біляївського районного суду Одеської області від 02.11.2020 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_12 ..

22.05.2023 від прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 до Одеського апеляційного суду надійшло клопотання, в якому вона, посилаючись на наявність обвинувального вироку щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у вчиненні ними особливо тяжкого кримінального правопорушення, яким призначено міру покарання у виді позбавлення волі, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, просить продовжити ОСОБА_10 та ОСОБА_12 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримала своє клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , просила його задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_7 підтримав клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_10 заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 покладався на розсуд суду.

Забезпечити участь обвинуваченого ОСОБА_12 в розгляді клопотання в режимі відеоконференції з Вознесенською виправною колонією № 72 не виявилося можливим через відсутність відео зв`язку.

Враховуючи, що апеляційним судом вжито заходи для проведення судового засідання в режимі відеоконференції за участю ОСОБА_12 , але це не виявилося можливим з причин, які не залежать від суду (відсутність відео зв`язку з виправною колонією), а також враховуючи закінчення строку дії запобіжного заходу 06.06.2023 року, визначеного постановою Верховного Суду від 06.04.2023 року, з метою дотримання вимог КПК України щодо розумного строку вирішення клопотання сторони обвинувачення, апеляційний вважає за можливе розглянути клопотання без участі обвинуваченого ОСОБА_12 , права та інтереси якого в судовому засіданні представляє захисника ОСОБА_8 ..

Заслухавши доповідача, позиції сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи клопотання, колегія суддів дійшла до такого висновку.

Пунктом 2 ч. 4 ст. 374 КПК України передбачено, що у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються, в тому числі, і рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції ухвалив залишити незмінним застосований до ОСОБА_10 та ОСОБА_12 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст.87 Кримінально-виконавчого Кодексу України особи, засуджені до позбавлення волі, направляються для відбування покарання не пізніше десятиденного строку з дати набуття вироком законної сили, або з дня надходження із суду розпорядження щодо виконання вироку, який набув законної сили. Тобто законодавець чітко визначає, що до виконання підлягають лише ті вироки, які набрали законної сили.

Разом з цим апеляційний суд бере до уваги те, що відповідно до Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 2019 року за №1769/5, підставами для приймання до СІЗО та тримання ув`язнених і засуджених серед інших є вирок суду, що не набрав законної сили, але передбачає тримання особи під вартою.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Апеляційний суд бере до уваги, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

У справі «Руслана Яковенко проти України», заява №5425/11 від 04.06.2015, суд зазначає, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть, якщо він ще не набрав законної сили, і його можна оскаржити.

З огляду на викладену позицію Європейського суду з прав людини, беручи до уваги те, що оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 та ОСОБА_12 було призначено реальне остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 14 та 12 років відповідно і суд ухвалив застосувати до цих осіб запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили. Тобто, судом першої інстанції визначено конкретний строк, обраного запобіжного заходу. Вирок в цій частині не змінено та не скасовано, тому колегія суддів, керуючись вимогами ч.1 ст.331, п.2 ч.4 ст.374 КПК України, вважає доцільним продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_12 до набрання вироком Біляївського районного суду Одеської області від 02.11.2020 року щодо них законної сили.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_12 не можуть не усвідомлювати імовірність повторного визнання їх вини за висунутим кожному з них обвинуваченням у вчиненні особливо тяжкого злочину, що вказує на існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, переховування від суду, який на сьогодні не зменшився та виправдовує їх тримання під вартою з метою попередження цього ризику.

Продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинувачених, і не є надмірним та таким, що принижує його у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Зважаючи на викладене, клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_12 належить задовольнити.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.331, п.2 ч.4 ст.374, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком Біляївського районного суду Одеської області від 02.11.2020 року щодо них законної сили.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4