Справа № 752/6649/23
Провадження № 1-кс/752/5791/23
У Х В А Л А

21 серпня 2023 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_4 подану у межах кримінального провадження № 0000394 від 15.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України на бездіяльність слідчого СУ ГУНП у м. Києві, яка полягає у неповерненні вилученого майна, подану в порядку ст. 303 КПК України, -

встановив:

до провадження слідчого судді надійшла скарга ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_4 подану у межах кримінального провадження № 0000394 від 15.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України на бездіяльність слідчого СУ ГУНП у м. Києві, яка полягає у неповерненні вилученого майна, вилученого під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1

В обгрунтування скарги представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 зазначає, що в провадженні СУ ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження відомості відносно якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000394 від 15.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

На підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_5 від 07.07. 2023року, слідчим СУ ГУНП у м. Києві капітаном поліції ОСОБА_6 18 липня 2023 року проведено обшук будинку ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Обшук було завершено о 15 годині 25 хвилин 18.07.2023року.

В ході обшуку слідчим вилучено грошові кошти, а саме: 665 700 доларів США; 215 000 євро; 5 000 швейцарських франків; 450 000 гривень.

Представник скаржника зазначив, що резолютивною частиною ухвали слідчого судді від 07.07.2023р. надано дозвіл на обшук помешкання ОСОБА_3 з метою виявлення, фіксації та вилучення відомостей про кримінальне правопорушення, документування та здобуття доказів кримінально-протиправної діяльності, в тому числі значних сум неврахованих грошових коштів.

Крім того зазначив, що під час обшуку ОСОБА_3 надав слідчому документи, які підтверджують законність походження грошових коштів. Так, джерелами походження вилучених грошових коштів є: 15 253 452,50 гривень - дивіденди, виплачені ТОВ «ЮРІЇВКА» за період із січня 2020 року по червень 2023 року ОСОБА_3 та його дружині ОСОБА_7 ; 1 528 771,85 гривень - орендна плата за земельні ділянки, виплачена за 2020 - 2022 роки; 12 278 454,30 гривень - заробітна плата та дивіденди, виплачені ОСОБА_3 . ТОВ НВО «ЧЕРВОНИЙ МЕТАЛІСТ» за 2019 - 2023 роки.

Із вказаних сум виплат утримано податки, зокрема податок на доходи фізичних осіб та воєнний збір. Документи, які підтверджують законність походження грошових коштів, вилучені слідчим за результатами обшуку.

З огляду на те, що ОСОБА_3 під час обшуку надав документи, які підтверджують законність походження грошових коштів, на думку представника скаржника вказані грошові кошти не відповідають ознакам речей і документів, які підлягали вилученню за ухвалою слідчого судді від 07.07.2023р., а саме не можуть вважатись неврахованими грошовими коштами, а відтак є тимчасово вилученими.

Проте, за твердженням представника скаржника сторона обвинувачення не звернулася з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна протягом 48 годин після його вилучення. Отже, слідчий допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України.

Крім того, представник скаржника ОСОБА_3 зазначає, що за твердженням останнього вказана в у хвалі слідчого судді інформація щодо причетності ОСОБА_3 до діяльності ТОВ «ІНТЕРАГРОСТАНДАРТ» та ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІНТЕРАГРОСТАНДАРТ» є перекрученою та не відповідає дійсності з огляду на наступні обставини. Як стверджує представник скаржника ОСОБА_3 дійсно мав відношення до вказаних в ухвалі аграрних підприємств, окрім ТОВ «ІНТЕРАГРОСТАНДАРТ», ТОВ «ТД «ІНТЕРАГРОСТАНДАРТ,» ТОВ «АГРОХІМ-ПАРТНЕР». Ці аграрні підприємства входили до складу агрохолдингу,, а ОСОБА_3 був представником засновників цього агрохолдингу. ОСОБА_8 був керівником одного із підприємств агрохолдингу. ТОВ «ІНТЕРАГРОСТАНДАРТ», ТОВ «ТД «ІНТЕРАГРОСТАНДАРТ» та ТОВ «АГРОХІМПАРТНЕР» на той час були підприємствами, які поставляли аграрним підприємствам Сумської області мінеральні добрива та аграрну хімічну продукцію. ТОВ «АГРОХІМПАРТЕР» до цього часу працює на ринку агрохімічної продукції, має добру ділову репутацію та не має жодного відношення до ТОВ «ІНТЕРАГРОСТАНДАРТ» та ТОВ «ТД «ІНТЕРАГРОСТАНДАРТ». Підприємства агрохолдингу, в складі якого працював ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , були клієнтами ТОВ «ІНТЕРАГРОСТАНДАРТ», ТОВ «ТД «ІНТЕРАГРОСТАНДАРТ» та ТОВ «АГРОХІМ-ПАРТНЕР». Ні ОСОБА_9 , ні ОСОБА_10 ніколи не керували діяльністю ТОВ «ІНТЕРАГРОСТАНДАРТ», ТОВ «ТД «ІНТЕРАГРОСТАНДАРТ» та ніколи не були з ними пов`язані. Із наявних в Єдиному реєстрі судових рішень процесуальних документів, а саме рішень Господарського суду Сумської області, видно, що саме підприємства агрохолдингу, зокрема ПП «ЗАСУЛЛЯ-5», були тими підприємствами, на чию користь із ТОВ «ІНТЕРАГРОСТАНДАРТ» стягувались грошові кошти, а визначені в ухвалі 32 мільйони гривень є саме втратами підприємств агрохолдингу, які були спричинені шахрайськими діями посадових осіб ТОВ «ІНТЕРАГРОСТАНДАРТ». Отже, ОСОБА_3 має відношення до підприємств, які потерпіли від шахрайських дій посадових осіб ТОВ «ІНТЕРАГРОСТАНДАРТ» та не має жодного відношення до ТОВ «ІНТЕРАГРОСТАНДАРТ» та ТОВ «ТД «ІНТЕРАГРОСТАНДАРТ».

З огляду на зазначене вище просив задовольнити скаргу та забов`язати слідчого повернути тимчасово вилучене майно власнику ОСОБА_3 .

В судовому засіданні представник скаржника відсутній, до суду подав заяву про розгляд скарги за його відсутності, просив задовольнити з підстав викладених у ній.

Суб`єкт оскарження, будучи в черговий раз належним чином повідомлений про розгляд скарги, в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, однак в силу положень ч. 3 ст. 306 КПК України, його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, вивчивши доводи скарги та додані до неї матеріали, дійшов до наступного висновку.

За правилами ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

18.07.2023 старшим слідчим СУ ГУНП у м. Києві капітаном поліції ОСОБА_6 в рамках кримінального провадження №0000394 від 15.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, проведено обшук у житлі ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 про що складено відповідний протокол.

Як убачається зі змісту хвали про дозвіл на обшук у житлі ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , слідчим суддею було надано дозвіл на обшук з метою виявлення, фіксації та вилучення відомостей про кримінальне правопорушення, документування та здобуття доказів кримінально-протиправної діяльності , зокрема значних сум не врахованих грошових коштів.

Крім того, за даними зазначеної вище ухвали встановлено, що органом досудового розслідування розглядається питання причетності ОСОБА_3 до діяльності ТОВ «ІНТЕРАГРОСТАНДАРТ» та ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІНТЕРАГРОСТАНДАРТ». За версією слідства, вказані підприємства перебували під контролем ОСОБА_9 , який виконував функцію «керівника проекту» з 2010 року та діяв спільно із ОСОБА_8 , який був генеральним директором ТОВ «ІНТЕРАГРОСТАНДАРТ». За версією слідства ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_8 ухилялися від виконання судових рішень про стягнення із ТОВ «ІНТЕРАГРОСТАНДАРТ» грошових коштів на суму більше ніж 32 мільйони гривень шляхом виведення коштів із вказаного підприємства-боржника за збитковими договорами на ряд підконтрольних компаній - ТОВ «АГРОСВІТ», ТОВ «АГРОДМИТРІВСЬКЕ», ТОВ «АГРО-ПОЛІС», ПП «ЗАСУЛЛЯ-5», НИВА, КРАСНОКОЛЯДИНСЬК, Україна, ВІДРОДЖЕННЯ, ЧЕРВОНОСЛОБІДСЬКЕ, ПП «КОРОПСЬКІ АГРАРНІ ІНВЕСТИЦІЇ», ТОВ «АГРОХІМ-ПАРТНЕР».

Під час проведення обшуку у відповідності до даних протоколу, слідчим було вилучено 665 700 доларів США; 215 000 євро; 5 000 швейцарських франків; 450 000 гривень, які належать ОСОБА_3 .

При цьому, як стверджує представник скаржника під час обшуку останнім було надано документи, які підтверджують законність походження грошових коштів.

Під час звернення до слідчого судді зі скаргою представник скаржника зазначає, що джерелами походження вилучених грошових коштів є: 15 253 452,50 гривень - дивіденди, виплачені ТОВ «ЮРІЇВКА» за період із січня 2020 року по червень 2023 року ОСОБА_3 та його дружині ОСОБА_7 ; 1 528 771,85 гривень - орендна плата за земельні ділянки, виплачена за 2020 - 2022 роки; 12 278 454,30 гривень - заробітна плата та дивіденди, виплачені ОСОБА_3 . ТОВ НВО «ЧЕРВОНИЙ МЕТАЛІСТ» за 2019 - 2023 роки, що підтверджується належними доказами доданими до матеріалів скарги.

Таким чином майно, яке вилучено під час проведення обшуку згідно до вимог ч.7 ст.236 КПК України з моменту його вилучення набуло статусу тимчасово вилученого майна, оскільки відповідають визначеним у ній критеріям.

Статтею 169 КПК України визначено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, зокрема, у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171 КПК України.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

За правилами ч. 6 ст. 173 КПК України, ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Разом з тим, на момент розгляду даної скарги в порядку ч. 1 ст. 303 КПК України, представником власника тимчасово вилученого майна зазначено, що слідчий не звертався з клопотанням до слідчого судді про арешт вищевказаного майна, яке належить ОСОБА_3 .

У відповідності до ст. 16 КПК України обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Очевидно, що ухвала, якою надається дозвіл на обшук, таким судовим рішенням, спрямованим на обмеження права власності, не є. Адже відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою: - виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, - відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, - встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Положення ст. 235 КПК України встановлюють вимоги до ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи. В такій ухвалі, серед іншого, мають зазначатися речі, документи або осіб, для виявлення (прим.: а не вилучення) яких проводиться обшук. Ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи з підстав, зазначених у клопотанні прокурора, слідчого, надає право проникнути до житла чи іншого володіння особи лише один раз.

У свою чергу, тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном можливе внаслідок арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження (ч. 1 ст. 170 КПК України). Арешт може застосовуватися до майна, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна

Отже, норми КПК України передбачають єдиний вид судового рішення, спрямованого на обмеження права власності особи під час досудового розслідування, - ухвалу про арешт майна, що передбачено ч. 5 ст. 173 КПК України. Так, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає перелік майна, на яке накладено арешт; підстави застосування арешту майна; перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

За таких обставин судовий контроль під час розгляду клопотання про дозвіл на проведення обшуку не може одночасно поширюватися і на вирішення питання про обмеження права власності особи, у якої цей обшук буде проведений. Адже предметом судового контролю в першому випадку є легітимність, необхідність і пропорційність втручання у право особи на приватність (в першу чергу, недоторканність житла чи іншого володіння особи), в той час як обмеження права власності потребує окремого судового вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України. Будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися на умовах, передбачених законом, має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є їй пропорційними. Водночас, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

До цього слід додати правовий вакуум, в якому опиняється власник майна, вилученого під час обшуку, якщо дозвіл на відшукання відповідних речей і документів прямо наданий слідчим суддею в ухвалі. Адже КПК України містить лише три процесуальні механізми, за допомогою яких володілець може ставити перед слідчим суддею питання про обґрунтованість обмеження права власності:

1) заперечення арешту майна при розгляді відповідного клопотання і обґрунтування своєї позиції в судовому засіданні;

2) звернення з клопотанням про скасування арешту майна з доведенням того, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано;

3) оскарження бездіяльності щодо повернення тимчасово вилученого майна.

Отже, якщо прийняти нормативно запропоновану концепцію, що речі, на відшукання яких надано дозвіл в ухвалі слідчого судді, не є тимчасово вилученим майном, і для подальшого утримання їх органом досудового розслідування не потрібне застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження, власник цих речей залишається без належної правової процедури для захисту свого права власності в межах кримінального провадження. Очевидно, це суперечить завданням кримінального провадження. Крім того, досудове розслідування є динамічним процесом, в рамках якого актуальність та необхідність перебування вилученого на законних підставах майна може змінюватись.

Враховуючи викладене, на вилучене під час обшуку майно, дозвіл на відшукання якого прямо наданий слідчим суддею, необхідно поширювати режим тимчасово визначеного майна з відповідними наслідками - накладення арешту або повернення особі, у якій воно було вилучене".

Зазначені у скарзі грошові кошти, є тимчасово вилученим майном та підлягають поверненню власнику, оскільки інакше буде порушено вимоги статті 41 Конституції України щодо недоторканості права власності та можливості обмеження цього права тільки за рішенням суду, коли ж майно можна охарактеризувати лише родовими ознаками, то всі ці випадки стосуються майна, яке є предметом злочину або майна, одержаного внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, слідчий суддя дійшла висновку, що вказані грошові кошти підлягають поверненню власнику. При цьоу, слідчий суддя приймає до уваги, що слідчий будучи неодноразао повідмолний про дату і час розгляду скарги в судове засідання за викликом не з`явився та в розумінні принципу змагальності, визначеного статтею 22 КПК України, не спростував доводи викладені в скарзі, крім того, арешт на вказані грошові кошти не накладався, а відтак, у зв`язку із викладеним вище, слідчий суддя дійшла висновку, що зазначене в скарзі майно має статус тимчасово вилученого майна та підлягає поверненню представнику власника майна ОСОБА_3 .

На пісдтаві викладеного, керуючись ст. 8, 9, 13, 16, 22, 26, 167-169, 233, 234, 236, 303, 305, 306, 307, 309, 372, 532 КПК України, слідчий суддя, КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

скаргу ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_4 подану у межах кримінального провадження № 0000394 від 15.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України на бездіяльність слідчого СУ ГУНП у м. Києві, яка полягає у неповерненні вилученого майна, подану в порядку ст. 303 КПК України, задовольнити.

Зобов`язати слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 та/або слідчого групи слідчих у межах кримінального провадження № 0000394 повернути ОСОБА_3 кошти, вилучені за результатами обшуку будинку ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , проведеного 18 липня 2023 року на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 07 липня 2023 року, а саме: 665 700 доларів США; 215 000 євро; 5 000 швейцарських франків; 450 000 гривень.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1