КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/4733/23 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3848/2023 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю:прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новотроїцьке Херсонської області, громадянина України, не одруженого, з повною середньою освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20.02.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначенойому покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20.02.2023 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 /п`яти / років 1 /одного/ місяця позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_7 відраховуєтьсяз моменту приведення вироку до виконання. Запобіжний захід у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено без зміни. Згідно вироку 19.03.2023 року приблизно о 17 годині 30 хвилин, у період дії військового стану, ОСОБА_7 перебував на території ЖК «Комфортаун», що за адресою: м. Київ, вул. Регенераторна, 4, де в нього виник злочинний умисел, направлений на повторне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_7 , перебуваючи на території ЖК «Комфортаун», пройшов до 11 корпусу багатоквартирного будинку та, докладаючи зусиль, рукою відкрив вхідні двері, які були зачинені на магнітний замок, таким чином проник у приміщення, доступ до якого обмежено. Перебуваючи у вказаному приміщені, він піднявся на 9 поверх будинку, де побачив спортивний велосипед «Pride ХС-26», чорно-зеленого кольору, що належить потерпілому ОСОБА_10 , вартістю 7 380 грн, та, скориставшись тим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігав, викрав указаний велосипед, після чого разом з викраденим велосипедом вийшов на вулицю та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 7 380 грн.

Прокурор не погоджуючись із вироком суду подав апеляційну скаргу, в якій просить дослідити матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років. На підставі ст.. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуте покарання, призначене вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20.02.2023 року, остаточно визначивши ОСОБА_7 до покарання 6 років 6 місяців позбавлення волі. У решті вирок суду залишити без змін. Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд не в повній мірі взяв до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, те що обвинувачений вже засуджувався за вчинення аналогічного кримінального правопорушення проти власності, а саме вирком Дніпровського районного суду м. Києва від 20.02.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, не працює, не одружений . Суд безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття. Визнання обвинуваченим вини свідчить лише про те, що під тиском беззаперечних доказів він намагається уникнути справедливого покарання за вчинене. Судом не враховано достатньо рівень суспільної небезпечності вчиненого в умовах воєнного стану. Таким чином обвинуваченому призначено явно невиправдано м`яке покарання у мінімальному розмірі санкції статті. Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі зазначає, що йому призначено занадто великий термін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційні вимоги сторони обвинувачення, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора та підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла наступного. Висновки суду відносно фактичних обставин справи, винності обвинуваченого у вчиненні злочину, його кваліфікації в апеляційних скаргах не заперечуються. Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Перевіряючи вирок суду в частині правильності призначеного обвинуваченому покарання апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції врахувавступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який офіційно не працює, не одружений, раніше судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, його вік та стан здоров`я.Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, не встановлено. Санкція ч. 4 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Суд першої інстанції враховуючи встановлені обставини та дані про особу обвинуваченого, призначив обвинуваченому за ч. 4 ст. 185 КК України покарання в мінімальних межах санкції статті. Прокурор, вважаючи таке покарання занадто м`яким, просить призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років. Однак, апеляційний суд не вбачає для цього достатніх підстав, оскільки судом першої інстанції достатньою мірою враховані дані, що характеризують особу обвинуваченого. Вказівка прокурора на безпідставне врахування судом пом`якшуючої обставини - щире каяття не є вмотивованою, враховуючи, що така пом`якшуюча обставина була встановлена органом досудового розслідування та зазначена в обвинувальному акті. Допитаний судом обвинувачений щиро розкаявся, вину визнав, фактичних обставин не заперечував. Підстави не враховувати встановлену органом досудового розслідування та судом пом`якшуючу обставину відсутні. Прокурором не наведено вагомих аргументів, які б свідчили про те, що призначене судом покарання в мінімальних межах санкції статті буде недостатнім для досягнення цілей, визначених ст. 65 КК України. Колегія суддів не вбачає підстав для призначення покарання на рік більше, аніж визначено судом за ч. 4 ст. 185 КК України. Вчинення нового злочину під час іспитового строку є самостійною підставою для застосування ст. 71 КК України при призначенні покарання. Судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_7 вчинив інкримінований йому злочин 19.03.2023 року, тобто під час іспитового строку, призначеному обвинуваченому вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20.02.2023 року. Відповідно до ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. При цьому, при застосуванні ст. 71 КК України визначення способу складання покарань, врахування певної частини невідбутого покарання належить до питань, які пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями). Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України. Судом першої інстанції всі обставини враховані в повній мірі та обвинуваченому визначено достатнє покарання для досягнення мети, визначеної ст. 50 КК України як окремо за ч. 4 ст. 185 КК України так і за сукупністю вироків. Апеляційні доводи прокурора і обвинуваченого не спростовують правильності висновків суду, а тому підстави для задоволення їх апеляційних скарг відсутні. Керуючись ст.ст.404, 405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення. Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

___________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4