ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 грудня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000614, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпра, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 грудня 2022 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у шахрайстві, вчиненому за наступних обставин.

ОСОБА_8 22 листопада 2022 року приблизно о 18:00 год., перебуваючи в приміщенні ТЦ «Мельниця», який розташований за адресою: м.Дніпро, вул.Калинова, 9А, зустрівся з раніше незнайомими неповнолітніми ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в ході бесіди з якими ОСОБА_8 помітив, що у ОСОБА_10 при собі є мобільний телефон марки «Redmi 10», та у нього раптово виник умисел, направлений на шахрайство, тобто на заволодіння чужим майном шляхом обману.

Так, ОСОБА_8 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, під вигаданим приводом щодо здійснення транзакцій за допомогою мобільного телефону та карткового рахунку ОСОБА_10 для перерахунку грошових коштів, повідомив останнього, що за здійснення вказаної транзакції надасть йому грошову винагороду, тим самим ввів в оману неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , який вважав, що дії ОСОБА_8 направлені на отримання майнової вигоди для себе.

Так, неповнолітній потерпілий ОСОБА_10 , будучи впевнений у доброчесних намірах ОСОБА_8 , в той же день та в той же час, знаходячись за вищевказаною адресою, добровільно передав ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Redmi 10» сірого кольору, вартістю 6 204,15 грн., а ОСОБА_8 на підтвердження своїх слів і переконання в своїй порядності почав демонструвати перерахунок грошових коштів, використовуючи мобільний телефон ОСОБА_10 , при цьому знаходячись у безпосередній близькості до останнього, заздалегідь не маючи умислу повертати майно.

Далі, доводячи свій умисел до кінця, ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_10 , що йому необхідно за допомогою мобільного телефону, який належить останньому, зняти грошові кошти з банківської картки, яку ОСОБА_8 додав у мобільний застосунок «Гаманець», в замін мобільного телефону ОСОБА_8 надав неповнолітнім ОСОБА_9 та ОСОБА_10 банківські картки, з яких треба було зняти грошові кошти, які належали ОСОБА_8 , при цьому мобільний телефон ОСОБА_10 залишився на руках у ОСОБА_8 .

Після чого ОСОБА_8 , утримуючи при собі майно ОСОБА_10 , а саме мобільний телефон марки «Redmi 10», з місця вчинення кримінального проступку зник та в подальшому розпорядився майном, яким він заволодів шляхом шахрайських дій, на власний розсуд, тим самим спричинивши неповнолітньому потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 6 204,15 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі з доповненнями захисник просить вирок суду змінити та пом`якшити призначене покарання, призначивши ОСОБА_8 покарання у виді виправних робіт на строк 1 рік з подальшим звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що оскаржуваний вирок є незаконним, необгрунтованим та підлягає зміні. Зазначає, що суд не в повній мір врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце мешкання. Звертає увагу на відсутність обставин, що обтяжують покарання, та наявність обставин, що пом`якшують покарання, - щире каяття.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримала свою апеляційну скаргу тапросила її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив вирок суду залишити без зміни.

Обвинувачений ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_10 та його законний представник ОСОБА_11 у судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду провадження, клопотань про відкладення розгляду провадження не надходило, у зв`язку з чим розгляд апеляційної скарги проведено за відсутності вказаних осіб.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Згідно ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Денісова і Моісєєва проти Росії» (рішення від 14 червня 2011 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Перевіряючи провадження щодо обвинуваченого в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та достатніх підстав для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання апеляційним судом не встановлено і в апеляційній скарзі також не наведено.

При призначенні ОСОБА_8 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також визнав обставиною, що помякшує покарання, щире каяття, а також встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому.

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, суд дійшов обгрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у виді обмеження волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 190 КК України, з подальшим звільнення від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

При цьому, судом першої інстанції було проаналізовано поведінку обвинуваченого до та після вчинення кримінального правопорушення, а також наслідки суспільно-небезпечного діяння.

Також, вирішуючи питання про вид та розмір призначеного покарання, суд першої інстанції урахував, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинив щодо неповнолітньої особи, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вказаного правопорушення.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце мешкання, щиро кається, а також відсутні обставини, що обтяжують покарання, вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та подальшому звільненні ОСОБА_8 від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Захисником як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного перегляду не надано доказів, які б істотно знижували ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення.

З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_8 за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_8 покарання з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на це наведені в апеляційній скарзі захисника доводи про те, що призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим внаслідок суворості, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних для пом`якшення призначеного йому покарання, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі захисник.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Індустріального крайонного суду м.Дніпропетровська від 27 грудня 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4