ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/143/23 Справа № 199/9694/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2022 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2022 року ОСОБА_7 визнано невинуватим в пред`явленому обвинувачені у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та виправдано його на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 24.07.2019 року близько 15 год 21 хв керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21103», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_9 , в світлий час доби, рухався по проїзній частині вул. Передова, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, зі сторони вул. Вітчизняної в напрямку вул. Донецьке шосе в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпро.

Під час руху по вищезазначеній ділянці дороги, водій автомобіля «ВАЗ 21103», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , виявивши на своїй смузі для руху транспортний засіб велосипед «Україна» під керуванням велосипедиста ОСОБА_10 , що рухалась прямолінійно в межах його смуги для руху, в попутному з ним напрямку, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, проявляючи злочинну самовпевненість, але легковажно розраховуючи на відвернення наслідків, не маючи будь-яких перешкод технічного та фізичного характеру, при необмеженій оглядовості та видимості, не вжив своєчасно заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду вказаного велосипеда «Україна», не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого в районі будинку АДРЕСА_1 , допустив наїзд передньою лівою частиною автомобіля «ВАЗ 21103» реєстраційний номер НОМЕР_1 із задньою частиною велосипеда «Україна» під керуванням велосипедиста ОСОБА_10 .

Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5., (6), п. 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

п. 1.3. «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 13.1. «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу»;

п. 13.3. «Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху».

Порушення водієм ОСОБА_7 п. 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди 24.07.2019 о 15 год 21 хв потерпілій ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тіла: відкрита черепно-мозкова травма, забою головного мозку 3-го ступеню з геморагічними вогнищами забиття речовини головного мозку в обох лобних частках, переважно ліворуч, субарахноїдального крововиливу, субдуральної гематоми у лівій скроневій області, дислокаційного синдрому (зміщення речовини головного мозку дещо праворуч), перелому скроневої кістки ліворуч з переходом на сагітальний шов та тім`яну кістку праворуч, пневмоцефалії (повітря в порожнині черепу), забійної рани у правій тімн`яно- потиличній області,саден в проекції лівого ліктьового суглобу, лівої лопаткової області та лівої половини тазу. Виявленні у ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми тіла спричиненні від механічної дії тупих твердих предметів, яким могли бути виступаючи частини рухомих транспортних засобів, з послідуючим її падінням на дорожнє покриття, за умов дорожньо-транспортної пригоди. За своїм характером виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2022 року та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 , визнати винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, звільнити від відбування основного покарання з іспитовим строком на 3 роки.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, просив повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, які пов`язані з вчиненням ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, дослідити письмові та речові докази.

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 .

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку вимоги кримінального процесуального закону не було дотримано та істотно порушено, а сам вирок не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Прокурор вказав, що при викладенні у вироку доказів на підтвердження встановлених обставин, суд першої інстанції допустив при їх оцінці вибірковість, надавши перевагу одним доказам та без належного спростування, не дав правову оцінку всім дослідженим доказам в їх сукупності.

Прокурор вказав, що суд за результатами проведеного судового розгляду зазначив, що оскільки протокол огляду місця події від 24.07.2019 року та схему до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, вже визнано недопустимими доказами, доктрина плодів отруєного дерева повинна бути застосована для всіх похідних від протоколу огляду доказів, а саме висновки експертів: № 3289е від 24.10.2019 року; № 11/10.2/888 від 12.09.2019; № 11/10.2/887 від 18.09.2019; № 11/10.2/889 від 17.10.2019; № 11/10.2/1118 від 25.10.2019; № 19/104-9/2/961 від 20.11.2020; № 5584/5585-21 від 08.02.2022.

Прокурор вказав, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:

1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;

2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;

3) порушення права особи на захист;

4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;

5) порушення права на перехресний допит;

3. Недопустимими є також докази, що були отримані:

1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні;

2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень;

3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження;

4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.

Проте прокурор вважає, що при огляді місця дорожньої транспортної пригоди 24.07.2019 року вищевказані порушення не були допущені, та в ході судового розгляду не були встановлені.

Прокурор вказав, що відповідно до протоколу огляду місця дорожньої транспортної пригоди від 24.07.2019 року його складав слідчий ОСОБА_11 за участю двох понятих, (прізвища, адреси проживання, та контактні номера телефонів зазначено), в присутності водія ОСОБА_7 . У вказаному протоколі огляду містяться підписи у всіх графах з назвою «Підпис понятих» на всіх аркушах, де ці графи зазначені, а також наявний підпис слідчого. Після складання протоколу, зауважень до його заповнення не надходило.

Прокурор зазначив, в самому протоколі огляду ДТП не поставлено підпис ОСОБА_7 , хоча наявний його підпис в графі «зі схемою згоден» в схемі до протоколу огляду місця ДТП, що є невід`ємним додатком до протоколу огляду ДТП. Крім того, прокурор вказав, що під час судового розгляду жодною стороною не заперечувався факт присутності на місці ДТП ОСОБА_7 .

Прокурор вказав, що судом першої інстанції зазначено що, прокурором у судовому засіданні на неодноразові вимоги сторони захисту, через досить тривалий час судового розгляду, була відкрита постанова про групу прокурорів, що стосується постанови про групу слідчих, то вказаний процесуальний документ прокурором за власної ініціативи відкрито стороні захисту не було та суду не надано.

Проте прокурор зазначив, що КПК не вимагає, щоб кожне рішення, яке приймається у зв`язку з розслідуванням кримінальної справи, викладалося у формі постанови. Частина 3 статті 110 КПК передбачає, що постанова виноситься слідчим або прокурором лише у випадках, передбачених цим Кодексом, або коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Прокурор вказав, що визначення слідчого чи прокурора не є тим випадком, для якого КПК вимагає винесення постанови. Цей висновок можна зробити зі співставлення двох пунктів частини 2 статті 39 КПК: в пункті 1, який стосується визначення слідчого, слідчих або старшого слідчої групи керівником органу досудового розслідування, постанова не згадується, у той час як пункт 2 для відсторонення слідчого від розслідування прямо вимагає вмотивованої постанови. Частина 1 статті 37 КПК не визначає, у якому вигляді має прийматися рішення про визначення процесуального керівника у розслідуванні.

Водночас прокурор вказав, що в даному випадку застосовується правило casus omissus pro omisso h abend us est (тобто, що не охоплено законом законом не охоплено) і вважає, що відсутність у відповідних положеннях, які прямо стосуються регулювання цього питання, згадки про необхідність постанови, означає необов`язковість такої постанови для визначення конкретного слідчого або прокурора, яким доручається виконання відповідних повноважень у певній справі.

Прокурор вказав, що жодною із сторін кримінального провадження, під час судового засідання, не ставилось під сумнів повноваження слідчих у вказаному кримінальному провадженні.

Таким чином, прокурор зазначив, що стороною обвинувачення суду надано виключно докази, які доводять обставини, передбачені статтею 91 цього Кодексу, а інші процесуальні документи, у тому числі і група слідчих залишились у наглядовому провадженні прокурора, і на вимогу суду була б надані, як було вчинено прокурором із групою про визначення групи прокурорів .

Прокурор вказав, що не можна погодитись із висновками суду першої інстанції, що жоден із експертів, що проводили комісійну судову авто технічну та транспортно-трасологічну експертизу 5584/5585-21 від 08.02.2022 категорично не встановив порушення вимог Правил дорожнього руху України саме ОСОБА_7 , так як відповідно до відповіді на питання №5 «В умовах варіанту розвитку механізму ДТП за показами потерпілої ОСОБА_10 дії водія автомобіля «ВАЗ 2110», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.п.13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України і перебували у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.»

Прокурор вказав, що під час судового розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_7 , стороною обвинувачення в порядку ст. 338 КПК України було змінено обвинувачення. Однак в судовому засіданні змінений обвинувальний акт був вручений обвинуваченому та захиснику, але не зачитувався прокурором.

Також, прокурор послався на те, що не має підтверджень вручення зміненого обвинувального акту потерпілій ОСОБА_10 , що може свідчити про порушення її права на доступ до правосуддя.

Тому прокурор вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та судом не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, що вплинуло на вирішення питання про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_7 .

Захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.06.2022 року - залишити без змін.

Вказав, що відсутність у матеріалах досудового розслідування та не відкриття стороні захисту постанов про створення групи прокурорів та групи слідчих є порушенням вимог ч.1 ст. 37, ч.1,3 ст. 110 КПК України, на що неодноразово зверталась увага суду стороною захисту.

Захисник вказав, що з цього питання мається різна та суперечлива практика національних судів, але очевидно, що дані порушення у виправдувальному вироку не є вирішальними та не ставляться у основу виправдання судом обвинуваченого та у самому вироку кожен із доказів оцінений як окремо так і у іншими матеріалами кримінального провадження.

Захисник вказав, що протокол огляду складено слідчим ОСОБА_11 , а схему, як додаток до протоколу, складено іншим слідчим - ОСОБА_12 , однак обидва цих слідчих не знайомі з взаємними відповідно протоколом та схемою, що вбачається і з відсутності їх підписів, що є прямим порушенням вимог ст.ст. 104,105 КПК України.

Захисник вважає, що протокол огляду місця події дорожньо-транспортної пригоди від 24.07.2019 року разом зі схемою та фототаблицею до нього, суд, керуючись положенням ст. 87 КПК України, правильно визнав недопустимим доказом, оскільки цей доказ, отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

Захисник вказав, що визнавши недопустимими докази, суд у подальшому все одно аналізував кожен з цих доказів окремо та надав йому правову оцінку з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку з іншими доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, а також доводи, викладені в апеляційній скарзі, повторно дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Статтею ст. 62 Конституції України гарантується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

В п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990, зазначено про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Згідно з вимогами п.1 ч.3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції виконав всі вимоги закону, а тому відсутні будь-які правові підстави для скасування виправдувального вироку.

Так, оцінивши досліджені у кримінальному провадженні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок, пославшись на п.2 ч.1 ст. 373 КПК України, так як зробив правильний висновок, що прокурором не доведено вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Вказана позиція викладена і в п. 146 справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998, де Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Колегія суддів вважає, що за результатами судового розгляду, суд першої інстанції правильно встановив те, що державним обвинуваченням не доведено вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Колегією суддів в порядку ч.3 ст. 404 КПК України за клопотанням прокурора повторно досліджені матеріали кримінального провадження, а саме:

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 24.07.2019 року;

- схема до протоколу огляду місяця ДТП 24.07.2019 року;

-постанова від 25.07.2019 року про визнання автомобіля «ВАЗ 2110», р.н. НОМЕР_1 , речовим доказом;

- висновок експерта № 3289е від 24.10.2019 року щодо тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ;

- протокол проведення слідчого експерименту від 16.10.2019 року за участі обвинуваченого ОСОБА_7 ;

- протокол проведення слідчого експерименту від 18.10.2019 року за участі потерпілої ОСОБА_10 ;

- протокол проведення слідчого експерименту від 18.10.2019 року за участі понятих та слідчого;

- висновок експерта від 12.09.2019 року № 11/10.2/888;

- висновок експерта від 18.09.2019 року № 11/10.2/887;

-висновок експерта від 17.10.2019 року № 11/10.2/889;

- висновок експерта від 25.10.2019 року № 11/10.2/1118;

- висновок додаткової судової авто технічної експертизи від 20.11.2020 року № 19/104-9/2/961;

-протокол проведення слідчого експерименту від 16.04.2021 року за участі потерпілої ОСОБА_10 ;

- висновок комісійної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи від 08.02.2022№ 5584/5585-21.

Відповідно до п.п.1,2,3,4 ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

Відповідно до ч.2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. При постановленні вироку суд повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності.

За змістом рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Об`єктивна сторона злочину, що інкримінується ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України, включає такі обов`язкові ознаки: 1) діяння, 2) обстановку, 3) наслідки та 4) причиновий зв`язок між діянням і наслідками.

Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності і полягати у: 1) вчиненні дій, які заборонені правилами (проїзд на забороняючий сигнал світлофора, експлуатація автомобіля з певними технічними несправностями тощо); 2) невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (незниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки чи приписів дорожніх знаків, неправильне користування зовнішніми світловими приладами).

Причиновий зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені ст. 286 КК України. У випадках, коли передбачені ст. 286 КК України наслідки настали через порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту двома чи більше водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджується Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Зі змісту п. 2.1. та 3.1 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань (чинному станом на 25.07.2019 року), затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 6 квітня 2016 року, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відбувається на підставі відповідних процесуальних рішень, оформлених відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до витягу з ЄРДР № 0000577 від 25.07.2019 року, 24.07.2019 приблизно о 15 годині 21 хвилин водій автомобіля ВАЗ 2110, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 рухався по вулиці Передовій зі сторони вулиці Вітчизняної у напрямку вулиці Донецьке Шосе, Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпро, де в районі б №149 скоїв зіткнення з велосипедом під керуванням водія « ОСОБА_13 » внаслідок ДТП водій велосипеда отримав тілесні ушкодження та доставлений до лікарні імені Мечнікова. Як зазначено у вказаному Витягу, слідчі, які здійснюють досудове розслідування ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

З матеріалів справи також вбачається, що постанова про визначення групи слідчих у кримінальному провадженні № 0000577 відсутня, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що стороною обвинувачення не надано доказів визначення групи слідчих у вказаному кримінальному провадженні та не надано постанови на підтвердження повноважень слідчих у цьому кримінальному провадженні відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що про відсутність постанови про визначення групи слідчих свідчить і те, що при відкритті матеріалів кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_7 в порядку ст.290 КПК України, вона не надавалась, що слідує із протоколу про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 22.11.2019 року та реєстру матеріалів, що доданий до обвинувального акту, що було зафіксовано ОСОБА_7 за допомогою відеозаписувального технічного засобу, про що свідчить його заява, наявна у матеріалах провадження.

Судом першої інстанції було встановлено, що у даному кримінальному провадженні, протокол огляду місця ДТП було складено 24.07.2019 року слідчим СВ ДВП ГУНП ОСОБА_11 , схему до протоколу огляду місця ДТП склав слідчий СВ ДВП ГУНП ОСОБА_12 , проте з електронного рапорту від 24.07.2019 вбачається, що ДТП сталася у місті Дніпрі по вулиці Передовій буд. 156, доручено Робота СОГ: виїзд 16.06 патрульна служба поліції легіон, слідчий рай управління ТИМОШЕНКО.

Колегія суддів зазначає, що зі змісту електронного рапорту вбачається, що до СОГ входив слідчий ОСОБА_16 , що стосується інших осіб, даний рапорт та наявні матеріали провадження - інформації не містять, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що процесуальний статус у даному кримінальному провадженні слідчих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не визначений.

Згідно з ч.12 ст.290 КПК України якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що прокурор, як учасник процесу, не вжив заходів для відкриття у судовому засіданні матеріалів за їх наявності.

Колегія суддів зазначає, що наведене суперечить положенням ст.ст. 39, 110 КПК України щодо винесення відповідних постанов та їх відкриття відповідно до положень ст.290 КПК України, а також усталеній практиці Верховного Суду, що відображена у постановах від 17 березня 2021 року (справа №281/422/18, провадження №51-5167км20 щодо обов`язкового визначення уповноважених слідчих постановою, відсутність якої обумовлює недопустимість доказів), від 24 березня 2021 року (справа №127/10042/18, провадження №51-6058км20, що містить висновок, аналогічний попередньому), від 03 червня 2020 року (справа №188/1266/18, провадження №51-642км20 щодо необхідності надання оцінки повноваженням особи, яка здійснювала відкриття матеріалів досудового розслідування в порядку ст.290 КПК України).

Тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що виходячи із наданих матеріалів, процесуальні та слідчі дії, що були вчинені у кримінальному провадженні № 0000577 слідчими ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 були здійснені особами, які не були призначені відповідно до вимог статей 39, 110 КПК України, тому колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині.

Відповідно до правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду від 14.04.2020 року (справа № 761/34909/14), від 28.04.2021 року (справа № 759/833/18) здійснення досудового розслідування неуповноваженими на те особами (органами) визнаються істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та має наслідком визнання отриманих доказів недопустимими.

Колегія суддів враховує висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 23 лютого 2021 року у справі № 175/777/15 щодо того, що огляд місця події у справах даної категорії є одним з найбільш важливих способів збирання доказів. Проведений вчасно, кваліфіковано і ретельно, огляд місця ДТП дає змогу встановити дані та одержати відомості, що мають значення для справи, слугує гарантом успішного та об`єктивного розслідування злочину.

Огляд місця ДТП це початкова та невідкладна слідча дія, спрямована на дослідження території, де відбулася подія, що має ознаки злочину, або настав її результат, зміст якої утворює комплекс пізнавально-посвідчувальних операцій, що включають пошук, виявлення, закріплення, вилучення, дослідження, перевірку та оцінку слідів злочину та інших речових доказів. Правильність складання протоколу огляду місця події має важливе значення для подальшого відтворення подій дорожньо-транспортної пригоди та носить інформативний характер для проведення подальших експертиз у кримінальному провадженні.

Будь-яке порушення органом досудового розслідування конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, призводить до втрати ними юридичної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 104 КПК України протокол підписують усі учасники, які брали участь у проведенні процесуальної дії. Якщо особа через фізичні вади або з інших причин не може особисто підписати протокол, то ознайомлення такої особи з протоколом здійснюється у присутності її захисника (законного представника), який своїм підписом засвідчує зміст протоколу та факт неможливості його підписання особою.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів при складанні протоколу огляду місця ДТП від 24.07.2019 року слідчий ОСОБА_11 діяв не у спосіб визначний Законом, оскільки вказаний протокол підписаний лише понятими та одним із слідчих (без зазначення прізвищ і ініціалів), проте не містить підпису самого ОСОБА_7 , та слідчих ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , як учасників огляду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 24.07.2019 року з доданими до нього схемою не можуть вважатися допустимим доказом, оскільки вони оформлені всупереч вимогам КПК України, оскільки складені особами, процесуальний статус яких у даному кримінальному провадженні не визначений, та водій ОСОБА_7 не підписував протокол огляду місця події від 24.07.2019 року, що, у свою чергу, також свідчить про те, що він зі змістом вказаного протоколу не ознайомлювався.

Колегія суддів вважає, що доводи прокурора про неправильне визнання протоколу огляду місця події недопустимим доказам спростовуються вищевказаними обґрунтуваннями.

У рішенні у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не були б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується, з висновками суду першої інстанції, що оскільки протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 24.07.2019 року та схема до нього є недопустимими доказами, то недопустимими є й похідні від них докази, а саме висновки експертів № 3289е від 24.10.2019 року; № 11/10.2/888 від 12.09.2019; № 11/10.2/887 від 18.09.2019; № 11/10.2/889 від 17.10.2019; № 11/10.2/1118 від 25.10.2019; № 19/104-9/2/961 від 20.11.2020; № 5584/5585-21 від 08.02.2022.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що жоден із експертів, що проводили комісійну судову авто технічну та транспортно-трасологічну експертизу категорично не встановив порушення вимог Правил дорожнього руху України саме ОСОБА_7 і висновкок додаткової судової авто технічної експертизи від 20.11.2020 року №19/104-9/2/961 та висновкок комісійно судової авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи № 5584/5585-21 від 08.02.2022 року мають два абсолютно різних варіанти, як по показанням самого обвинуваченого, так і по показанням потерпілої ОСОБА_10 , а тому містять в собі сумніви стосовно доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , через це колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині.

Як вбачається з матеріалів справи, у судовому засіданні 09.05.2022 року під час розгляду справи у суді першої інстанції змінений обвинувальний було вручено захиснику ОСОБА_8 та обвинуваченому ОСОБА_7 , вони під запис у суді заявили, що вони отримали змінений обвинувальний акт, а також відповідно до супровідного листа Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 09.05.2022 року вказаний обвинувальний акт було направлено потерпілій ОСОБА_10 , заперечень від останньої щодо нього не надходило, тому колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги прокурора щодо зміненого обвинувального акту, а саме стосовно його вручення обвинуваченому та захиснику, а також порушення права на доступ до правосуддя потерпілої ОСОБА_10 .

Колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги прокурора не підлягають задоволенню, оскільки зібрані у кримінальному провадженні докази, на які посилається прокурор, «поза розумним сумнівом» не підтверджують винуватості ОСОБА_7 , а лише вказують на місце, час, сам факт ДТП та наслідки, а тому колегія суддів вважає, що саме внаслідок непрофесійного, поверхневого, однобічного та неефективного досудового розслідування, що супроводжувалось грубим порушенням КПК України, залишилися не встановленими всі обставини цієї пригоди та вичерпані можливості їх отримання.

Тому колегія суддів вважає, що доводи, викладені прокурором в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції, з якими погоджується і колегія суддів.

З огляду на викладене, дотримуючись принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 17 КПК України, колегія суддів не знаходить підстав, зазначених у ст. 420 КПК України, для скасування вироку суду першої інстанції і ухвалення нового вироку, а тому апеляційну скаргу прокурора вважає за необхідне залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін, оскільки колегія суддів вважає виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 законним і обґрунтованим.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2022 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України залишити без задоволення.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2022 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4