Номер провадження: 11-кп/813/1242/23
Справа № 523/1888/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 23 січня 2023 року у об`єднаних кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за №№0000110, 0000099, 0000493, 0000750, внесеного до ЄРДР від 22.01.2022, 18.01.2022, 22.07.2022, 29.08.2022 року відносно

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Шахтарськ Донецької області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз

-18.01.2021 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.185; ч.2 ст.190; ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк на 1 рік 6 місяців, звільнився 23 липня 2021 року за відбуттям строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185; 4 ст.185; ч.2 ст.190; ч.4 ст.186 КК України,

ОСОБА_9 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Одесі, громадянина України, із неповною середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, без місця реєстрації, до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз

-23.12.2021 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70, ст.ст.75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини,

встановлені судом першої інстанції.

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 23 січня 2023 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185; ч.4 ст.185; ч.2 ст.190; ч.4 ст.186 КК України та йому призначено покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч.4 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- за ч.2 ст.190 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- за ч.4 ст.186 КК України - 7 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України при призначенні покарання за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць з його відбуванням у кримінально-виконавчій установі.

Запобіжний захід - тримання під вартою.

Цим же вироком ОСОБА_9 був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, вирок у відношенні якого ніким не оскаржується.

Вирішено питання стосовно речових доказів та із заходами забезпечення кримінального провадження.

Оскарженим вироком встановлено, що ОСОБА_8 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих кримінальних правопорушень та маючи непогашену і не зняту у встановленому законом порядку судимість, 13.01.2022 року о 17:10 годині, перебуваючи у магазині «ЕVА» ТОВ «РУШ» за адресою: м.Одеса, вул. Семена Палія, 70, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, переконавшись у відсутності уваги за його діями з боку сторонніх осіб, підійшов до торгівельної полиці магазину та таємно викрав тестер парфумованої води марки «Lanvin Eclat D'Arpepe», вартістю 800грн, заволодівши яким і заховавши викрадене під куртку обвинувачений пройшов повз касову зону, не здійснивши оплату за вищевказаний товар, місце вчинення кримінального правопорушення залишив, викраденим майном розпорядився на власний розсуд та спричинив таким чином означеному ТОВ матеріальну шкоду у наведеному розмірі.

Крім того, 15.01.2022 року, приблизно о 17:00 годині, підсудний ОСОБА_8 перебуваючи за адресою: м.Одеса, вул. Марсельська, буд.3/5, побачив раніше незнайомого йому потерпілого ОСОБА_10 , у якого перебував мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 5», в корпусі чорного кольору, який визначив предметом свого злочинного посягання.

В подальшому, ОСОБА_8 , діючи умисно і повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_10 та під приводом телефонного дзвінка, отримав від останнього, який будучи впевнений в доброчесності його намірів та не підозрюючи злочинних дій, мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 5», в корпусі чорного кольору, серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , вартістю 1500 гривень, заволодівши яким і не маючи намір повертати означений телефон, обвинувачений з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд та спричинив зазначеному потерпілому матеріальну шкоду у наведеному розмірі.

Крім того, 17.01.2022 року, приблизно о 16:05 годині, перебуваючи в магазині «ЕVА» ТОВ «РУШ» за адресою: м.Одеса, пр. Добровольського, 147/1, ОСОБА_8 діючи умисно, повторно та цілеспрямовано, з метою особистого збагачення, переконавшись у відсутності уваги за його діями з боку сторонніх осіб, підійшов до торгівельної полиці та таємно викрав одну упаковку парфумів марки «Trussardi Donna», об`ємом 30мл, вартістю 564,99грн, а також одну упаковку парфумів марки «Trussardi Donna», об`ємом 50мл, вартістю 734,99грн, заволодівши якими вказаний обвинувачений пройшов повз касову зону, не здійснивши будь-якої оплати за означений товар, місце вчинення кримінального правопорушення залишив, викраденим розпорядився на власний розсуд та спричинив зазначеному ТОВ матеріальну шкоду на загальну суму 1299,98 гривень.

Крім того, 18.01.2022 року, приблизно о 20:40 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи в маршрутному таксі №190, що рухалось по пр. Добровольського у м. Одесі, побачив раніше незнайому йому потерпілу ОСОБА_11 , у якої в кишені куртки перебував мобільний телефон «Meizu M5», в корпусі золотистого кольору, який визначив предметом свого злочинного посягання.

Після цього, ОСОБА_8 діючи умисно і повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, переконавшись у відсутності уваги за його діями з боку сторонніх осіб, таємно викрав з кишені куртки потерпілої ОСОБА_11 належний їй мобільний телефон марки «Meizu M5», в корпусі золотистого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_4 , ІМЕІ: НОМЕР_5 , вартістю 2000 гривень, заволодівши яким вказаний обвинувачений з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд та тим самим спричинив означеній потерпілій матеріальну шкоду у наведеному розмірі.

Крім того 01.02.2022 року, приблизно о 21:00 годині, ОСОБА_8 перебуваючи за адресою: м.Одеса, пр. Добровольського, 159/5, побачив раніше незнайомого йому потерпілого ОСОБА_12 , у якого перебував мобільний телефон марки «Samsung A10S», в корпусі чорного кольору, який визначив предметом свого злочинного посягання.

В подальшому, ОСОБА_8 , діючи умисно і повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_12 та під приводом телефонного дзвінка, отримав від останнього, який будучи впевнений у доброчесності його намірів та не підозрюючи злочинних дій, мобільний телефон марки «Samsung A10S», в корпусі чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_6 , ІМЕІ2: НОМЕР_7 , вартістю 2979,17 гривень, заволодівши яким і не маючи намір повертати отримане майно, вказаний обвинувачений з місця скоєння кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив означеному потерпілому майнову шкоду у наведеному розмірі.

Крім того 03.02.2022 року, приблизно о 20:00 годині, підсудний ОСОБА_8 перебуваючи за адресою: м.Одеса, вул.Героїв оборони Одеси 62/А, побачив раніше незнайомого йому потерпілого ОСОБА_13 , у якого перебував мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi А5», в корпусі чорного кольору, який визначив предметом свого злочинного посягання.

В подальшому, ОСОБА_8 , діючи умисно і повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_13 та під приводом телефонного дзвінка, отримав від останнього, який будучи впевнений в доброчесності його намірів та не підозрюючи злочинних дій, мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi А5», в корпусі чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_8 , ІМЕІ2: НОМЕР_9 , вартістю 1000 гривень, заволодівши яким і не маючи намір повертати цей телефон, вказаний підсудний з місця скоєння кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив означеному потерпілому майнову шкоду у наведеному розмірі.

Крім того, 19.07.2022 року, приблизно о 13:00 годині, ОСОБА_8 , знаходячись в громадському місці - біля головного входу КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР за адресою: м.Одеса, вул. Воробйова, 5, діючи умисно і повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, впевнившись у відсутності уваги за його діями з боку сторонніх осіб, в умовах воєнного стану, таємно викрав з рюкзака потерпілого ОСОБА_14 належний йому мобільний телефон марки «Samsung A30S», ІМЕІ НОМЕР_10 , ІМЕІ- НОМЕР_11 , в корпусі сіро-чорного кольору, вартістю 3000 грн, що перебував у чохлі блакитного кольору і з картками операторів мобільного зв`язку «Київстар» № НОМЕР_12 та ПрАТ «ВФ Україна», які матеріальної цінності для потерпілого не уявляють, заволодівши яким вказаний підсудний з місця кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив зазначеному потерпілому матеріальну шкоду у наведеному розмірі.

Крім того 29.08.2022 року, приблизно об 11:00 годині, підсудні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , достовірно знаючи про військову агресію рф та впровадження на території України воєнного стану, діючи умисно і за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи біля будинку №92 по вул. Семена Палія в м. Одесі, побачили раніше незнайомого їм потерпілого ОСОБА_15 , на правої руці якого знаходилось кільце сріблястого кольору з камінцями, яке визначили об`єктом свого злочинного посягання.

При цьому, підсудний ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з підсудним ОСОБА_8 , обидва - умисно, повторно, з корисливих мотивів і з метою особистого збагачення, задля реалізації свого умислу перший з вказаних підсудних - ОСОБА_9 підійшов до потерпілого ОСОБА_15 ззаду та знаходячись за його спиною застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що виявилось у обхваті правою рукою останнього за шию та його утримання, щоб потерпілий не чинив опір, а в цей час, другий із зазначених підсудних - ОСОБА_8 зняв з правої руки означеного потерпілого кільце сріблястого кольору з камінцями, вартістю 1000 гривень, а також дістав з правої кишені штанів останнього грошові кошти в сумі 60 гривень, заволодівши якими вказані підсудні з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим майном розпорядились на власний розсуд та спричинили таким чином потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1060 гривень.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, які її подала.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила змінити вирок в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та із застосуванням ст.69 КК України призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч.4 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 років;

- за ч.2 ст.190 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- за ч.4 ст.186 КК України - 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України при призначенні покарання за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 3 роки.

В іншій частині просила залишити вирок суду без змін.

Захисник зазначила, що призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через надмірну суворість.

Потерпілі не мають до обвинуваченого жодних претензій, він повністю визнав свою вину, а отже його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Позиції учасників апеляційного провадження

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити вирок суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України, судом апеляційної інстанції не встановлено.

У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просила апеляційний суд призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст.ст.69, 75 КК України.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що вирок суду є надмірно суворим і наявні підстави для застосування положень ст.ст.69,75 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Відповідно до положень ч. 6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з положеннями ч. 5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З оскарженого вироку вбачається, що суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які, відповідно до положень ст.12 КК України, є нетяжкими та тяжкими злочинами проти власності, відповідно, та деякі з них скоєнні під час дії воєнного стану в державі.

Разом з тим, суд першої інстанції частково погодився з позицією органу досудового розслідування та прокурора в суді, про наявність в обвинуваченого ОСОБА_8 щирого каяття, оскільки в судовому засіданні встановлено, що протягом досудового розслідування за епізодами від 13.01.2022, 17.01.2022, 18.01.2022, 29.08.2022 року, ОСОБА_8 заподіяну потерпілим за означеними епізодами матеріальну шкоду частково відшкодував, проте не в повному обсязі, а згідно з правовими висновками Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (постанови від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к, від 09.10.2018 року у справі №51-275км17), щире каяття особи передбачає, окрім визнання фактів вчинення злочинів, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у скоєному, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, у бажані виправити наслідки вчиненого.

Втім, відомості, які б підтверджували факт щирого каяття ОСОБА_8 за наведених вище обставин за означеними епізодами, мали знайти своє відображення в матеріалах об`єднаного кримінального провадження, але будь-яких доказів на підтвердження відшкодування обвинуваченим або принаймні у намаганні відшкодувати ним завдану потерпілій стороні матеріальну шкоди за відповідними епізодами, матеріали кримінального провадження не містять.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції, який до обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 відніс визнання ним своєї провини за усіма епізодами, відшкодування матеріальної шкоди шляхом повернення викраденого майна за епізодами від 15.01.2022, 01.02.2022, 03.02.2022, 19.07.2022 року та часткове відшкодування шкоди за епізодом від 29.08.2022 року.

Обставини, які відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції встановлені не були.

Також суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 зі слів - страждає певним захворюванням, забезпечений місцем реєстрації в Дніпропетровській області та фактично до затримання проживав в м. Одесі, де характеризується негативно; на обліку в КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я ООР» та КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР не перебуває; офіційно не працевлаштований і суспільно-корисною працею на час затримання не займався; є раніше неодноразово судимою особою за вчинення корисливих злочинів та має непогашену і не зняту у встановленому законом порядку судимість, а інкриміновані йому діяння за епізодами від 19.07.2022 і 29.08.2022 року мали місце в умовах воєнного стану і збройної агресії рф проти України, протягом певного проміжку часу судового розгляду кримінальних проваджень №№0000110, 0000099 перебував у розшуку, сукупність чого з урахуванням кількості кримінально-протиправних діянь та їх системності (8 епізодів) свідчать про стійку схильність підсудного до кримінально-протиправної поведінки, про системність вчинення ним кримінально-караних діянь та про небажання стати на шлях виправлення.

З урахуванням вищенаведених обставин, суд першої інстанції призначив покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі посилаючись на те, що саме цей вид покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції з урахуванням усіх пом`якшуючих покарання обставин, на які захисник посилається в апеляційній скарзі, призначив ОСОБА_8 мінімальне та наближене до мінімального покарання у виді позбавлення волі, яке передбачено санкціями ч.2 ст.185; 4 ст.185; ч.2 ст.190; ч.4 ст.186 КК України.

При цьому, призначаючи остаточне покарання за кримінальні правопорушення вчинені ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні, суд першої інстанції застосував найм`якіший спосіб складання покарань, передбачений ч.1 ст.70 КК України, та майже повністю поглинув менш суворе покарання більш суворим.

Колегія суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 15 березня 2018 року №442/1887/16-к зробила висновок, що виходячи зі змісту ст.69 КК України, призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише в тому випадку, коли встановлені у справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Так, суд першої інстанції, надаючи оцінку можливості призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст.69, 75 КК України зазначив, що з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме неодноразове притягнення до кримінальної відповідальності, наявність непогашеної і не знятої у встановленому законом порядку судимості, перебування у розшуку на стадії судового розгляду певних кримінальних проваджень, кількісний склад інкримінованих йому кримінальних правопорушень корисливої спрямованості, деякі з яких мали місце в умовах воєнного стану та збройної агресії рф проти України, що в аспекті приписів ст.ст.69, 75, 78 КК України, відсутні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, або надають підстави для звільнення його від покарання з випробуванням.

Таку ж позицію за аналогічних обставин справи висловив Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 15.03.2018 року (№51-1118км18), яким сформульовано, що призначення за правилам ст.69 КК України більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції відповідної статті було б явно несправедливим, а призначення покарання за наведеними правилами раніше неодноразово судимій особі, якою інкриміновані діяння вчинені під час іспитового строку за попереднім вироком, - уявляється необґрунтованим і є неправильним застосуванням означеної норми закону.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному проваджені не встановлені обставини, які за своєю суттю та соціальної вагомістю не є тими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень та могли б бути безумовною підставою застосування ст. 69 КК України.

На думку апеляційного суду, посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 на обставини, які пом`якшують йому покарання, як на підстави застосування положень ст.75 КК України при призначенні останньому покарання, з огляду на врахування вказаних обстави при призначенні судом виду і розміру покарання обвинуваченому, не можуть бути самостійними обставинами для застосування ст.75 КК України.

Враховуючи викладене, підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 положень статей 69, 75 КК України, апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, з урахуванням обставин наведених у вироку, призначене ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць, відповідає ступеню тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржений вирок суду - без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 23 січня 2023 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185; ч.4 ст.185; ч.2 ст.190; ч.4 ст.186 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3