ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

18 серпня 2023 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду ОСОБА_1 , перевіривши заяву захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Волинського апеляційного суду від 15 червня 2023 року щодо ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

Вироком Волинського апеляційного суду від 15 червня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 залишено без задоволення, а апеляційну прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 задоволено частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 березня 2022 року в частині засудження ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначеного покарання скасовано.

Ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та призначити йому покарання 6 (шість) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Захисник ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_3 звернувся до Волинського апеляційного суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Волинського апеляційного суду від 15 червня 2023 року щодо ОСОБА_3 . В обґрунтування своїх вимог зазначає, що одним з доказів, на яких ґрунтувалось рішення апеляційного суду, стали записи у нотатнику телефона ОСОБА_3 про розкидання «амф» та розрахунки боргів. Зазначає, що поза увагою залишився той факт, що вказані записи в телефоні були здійснені 19 лютого 2021 року, а сам мобільний телефон було вилучено працівниками поліції під час огляду місця події 18 лютого 2021 року. Вказує на те, що відповідно до комп`ютерно-технічного дослідження, які викладені у висновку експерта №23/4 КТ-35 від 13.07.2023, у вилученому в ОСОБА_3 телефоні після 18 лютого 2023 року здійснювалось втручання та редагування інформації. Просить вирок Волинського апеляційного суду від 15 червня 2023 року скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши заяву на відповідність вимогам кримінального процесуального закону, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження з таких підстав.

Положеннями ч.1 ст.459 КПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Перелік обставин, які визнаються нововиявленими, є вичерпним та знайшов своє відображення у ч.2 ст.459 КПК України.

Такими обставинами є:

1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Таким чином, судові рішення у кримінальних справах (вироки, ухвали), що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами тільки з підстав, що зазначені в ч.2 ст.459 КПК України.

Пунктами 4, 5 частини 2 статті 462 КПК України визначено, що у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються: обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.

При цьому в постанові колегії суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2020 року (провадження № 51-3062км19) міститься висновок щодо застосування п.1 ч.2 ст.459 КПК України, за яким належним засобом доказування штучного створення або підроблення доказів, завідомо неправдивих показань свідка, на яких ґрунтується вирок, в якості нововиявлених обставин, зважаючи на встановлення кримінальної відповідальності за зазначені діяння, слід вважати процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би було встановлено відповідні факти.

Таким чином, системне тлумачення положень ст.459, п.п.4, 5 ч.2 ст.462, ст.91 КПК України вказує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень, що має місце у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки:

1) вони об`єктивно існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового провадження, і стали відомі вже після ухвалення відповідного судового рішення;

2) вони знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадженні, тобто вони можуть мати значення для оцінки або безпосередньо обставин, які підлягають доказуванню, або доказів, покладених в основу судового рішення;

3) вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Необхідним при цьому є дотримання принципу юридичної визначеності, на чому неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Желтяков проти України», який вимагає, щоб рішення не ставилось під сумнів, коли суди остаточно вирішили питання. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень, тобто жодна сторона не може вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто для нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлені обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Як вбачається зі змісту мотивувальної частини вироку Волинського апеляційного суду від 15 червня 2023 року, твердження обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що нотатки в його телефоні були зроблені поліцейським, були предметом розгляду апеляційним судом. Так, у вироку апеляційний суд зазначив «Твердження обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що нотатки в його телефону були зроблені поліцейськими, є голослівними оскільки з моменту вилучення органом досудового телефону обвинуваченого, який ОСОБА_3 сам видав добровільно під час огляду місця події 18.02.2021 (т.1 а.к.п.28-29), та й після отримання копії обвинувального акту 09.07.2021 (т.1 а.к.п.12) і до часу розгляду даного кримінального провадження апеляційним судом, сторона захисту не зверталась з жодними скаргами з приводи незаконних дій працівників поліції під час досудового розслідування. Також стороною захисту не представлено і суду апеляційної інстанції жодного документального підтвердження щодо звернень до відповідних органів із заявами чи скаргами щодо незаконних на їх думку дій працівників поліції»

А відповідно до вимог ч.4 ст.459 КПК України лише вироком суду, що набрав законної сили, або, принаймні, матеріалами розслідування має бути підтверджений будь-який факт зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді, суду під час кримінального провадження, чи фальсифікація матеріалів провадження, для того, щоб такий факт міг бути прийнятий судом у якості нововиявленої обставини.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, який міститься у постанові від 21 січня 2020 року у справі № 315/793/16-к, належним засобом доказування наявності таких нововиявлених обставин, як штучне створення або підроблення доказів, завідомо неправдиві показання свідка, на яких ґрунтується вирок, з огляду на встановлення кримінальної відповідальності за зазначені діяння слід вважати процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би було встановлено відповідні факти.

Таким чином, предметом розгляду апеляційного суду були доводи засудженого ОСОБА_3 щодо фальсифікації доказів поліцейськими, зокрема щодо редагування нотаток в телефоні ОСОБА_3 після його вилучення, їх було в необхідних межах перевірено, досліджено та надано їм відповідну правову оцінку.

Також слід звернути увагу, що протокол про результати проведення зняття інформації з електронних інформаційних систем від 12.05.2021 та протоколу дослідження інформації, отриманої при застосуванні технічних засобів від 26.05.2021, згідно якого у нотатнику телефону ОСОБА_3 наявні записи про розкидання «амф» та розрахунки боргів, був предметом розгляду ще й Луцького міськрайонного суду, що відображено у вироку місцевого суду від 24 березня 2022 року.

А отже, вони не можуть бути нововиявленими обставинами, оскільки відсутнє процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би було встановлено відповідні факти, зокрема спотворення нотаток у телефоні ОСОБА_3 , і таке рішення не долучене до заяви про перегляд судового рішення за ново виявленими обставинами.

Апеляційний суд належним перевірив доводи ОСОБА_3 , шляхом безпосереднього дослідження доказів сторони обвинувачення під час апеляційного розгляду, дав їм належну правову оцінку, навів докладні мотиви прийнятого рішення і в судовому рішенні зазначив підстави, з яких визнав їх необґрунтованими.

Таким чином, обставини, на які посилається заявник адвокат ОСОБА_2 , спрямовані виключно на нове дослідження та оцінку доказів, які вже досліджувалися та оцінені судами першої та інстанцій, що є неприпустимим з огляду на положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та пункт 52 рішення ЄСПЛ «Рябих проти Росії», де йдеться про те, що правова визначеність передбачає повагу до принципу остаточності судових рішень. Цей принцип полягає в тому, що жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного і зобов`язуючого судового рішення, в цілях проведення повторного розгляду і винесення нового рішення по справі. Перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами не може розглядатися як замаскована апеляція, і не може бути підставою для повторного розгляду кримінального провадження.

З урахуванням вищенаведених обставин у їх сукупності, вимог кримінального процесуального законодавства, правових позицій Верховного Суду, прихожу до висновку, що обставини, на які посилається заявник у своїй заяві, не є нововиявленими, а пов`язані із незгодою із самим вироком суду.

Таким чином, в заяві не вказано нововиявлені обставини, які відповідно до положень кримінального процесуального закону можуть бути підставою для перегляду судового рішення, відсутнє обґрунтування заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами з посиланням на докази, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та яким чином ці обставини можуть вплинути на висновки суду.

Приписи ч.2 ст.464 КПК України надають судді повноваження перевірити наявність підстав для відкриття провадження за нововиявленими обставинами та ухвалити рішення про відкриття такого провадження або відмову у відкритті.

Тобто законодавець надає судді повноваження як відкрити, так і відмовити у відкритті провадження за нововивлявленими обствинами, і вирішення цього питання залежить від наявності або відсутності підстав для відкриття провадження за нововиявленими обставинами.

Відповідно до висновку, викладеного в ухвалі об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03 лютого 2020 року (справа № 522/14170/17), положення ч.2 ст.464 КПК України про те, що «суддя … вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами», слід розуміти як такі, що надають судді повноваження перевірити наявність підстав для відкриття провадження за нововиявленими обставинами та ухвалити рішення про відкриття такого провадження або відмову у його відкритті.

Право на справедливий розгляд судом, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, повинне тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Держав.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який, серед іншого, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів («Brumarescu проти Румунії», № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Повноваження судів вищих інстанцій на перегляд справи повинні використовуватися лише з метою виправлення судових помилок, а не для проведення нового розгляду справи. Перегляд вищими судами не повинен розглядатися як завуальована апеляція, а лише сама можливість того, що можуть існувати дві точки зору щодо предмету спору не є підставою для перегляду рішення. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру («Ryabykh проти Росії», № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X).

Процедура перегляду рішення за нововиявленими обставинами сама по собі не суперечить принципу юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя («Pravednaya проти Росії», № 69529/01, рішення від 18 листопада 2004 року). Однак Суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції.

Враховуючи вищевикладене, слід відмовити у відкритті провадження за заявою захисника ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Волинського апеляційного суду від 15 червня 2023 року щодо ОСОБА_3 .

На підставі наведеного і керуючись ч.2 ст.459, ч.2 ст.464 КПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за заявою захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Волинського апеляційного суду від 15 червня 2023 року щодо ОСОБА_3 ..

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі, яка подала заяву, разом із заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її отримання.

Суддя Волинського

апеляційного суду ОСОБА_1