ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/1474/23 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/818/630/23 Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2023 року м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого судді ОСОБА_2 ,

- суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

- секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.04.2023,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Немишлянської оружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 про арешт майна прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000157 від 01.04.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Як зазначено в ухвалі слідчого судді, 03.04.2023 до Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Немишлянської оружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000437 від 21.11.2022, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України..

В обґрунтування клопотання зазначив, що у провадженні СВ ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження за №0000157 від 01.04.2023 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309КК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про арешт майна, слідчий суддя послався на те, що з клопотанням про накладення арешту на майно прокурор звернувся до слідчого судді з порушенням вимог ст. 171 КПК України щодо процесуальних строків.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21.04.2023 та постановити нову, якою задовольнити клопотання.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам КПК України.

Повідомлені належним чином про час та місце розгляду апеляції учасники справи до суду апеляційної інстанції не прибули.

12.06.2023 прокурор ОСОБА_6 подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі.

За наведених вище обставин враховуючи стислі строки регламентовані ч.2 ст.422 КПК України судова колегія вважає можливим розглянути апеляцію по суті, без учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце проведення апеляційного розгляду, так як в силу вимог ч.4 ст.405 КПК України дані обставини не є перепоною для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів судового провадження вбачається, що проводиться досудове слідство по кримінальному провадженні №0000157 від 01.04.2023, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309КК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, слідчий суддя в ухвалі вказав, що прокурор не надав жодних доказів направлення на адресу Фрунзенського районного суду м. Харкова клопотання про арешт майна від 03.04.2023 в строк, передбачений ч. 5 ст. 171 КПК України.

Судова колегія не погоджується з даним висновком і вважає його передчасним, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні СВ ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження за №0000157 від 01.04.2023, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309КК України

22.11.2022 засобами поштового зв`язку прокурор подав клопотання про арешт майна до Октябрського районного суду м. Полтави, що підтверджується матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи в період часу з 11 год. 40 хв. по 12 год. 00 хв. 01.04.2023 проведено огляд місця події за адресом: АДРЕСА_1 , де у присутності двох понятих, із застосуванням технічних засобів фіксації, а саме: відеокамери «PANASONIK НС-V 260», в ході якого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснила, що вчора 31.03.2023 року вона стала переможцем в групі під назвою «чат-рулетка» в «телеграм-мессенджері», вигравши безкоштовно приз у вигляді наркотичної або психотропної речовини, чого саме їй невідомо. Зі слів ОСОБА_7 , що ввечері 31.03.2023 року їй на особистий мобільний номер телефону надійшло повідомлення з фото та адресом місцезнаходження призу (вул. Танкопія б. 17/1, гумове колесо), куди вона і приїхала 01.04.2023 приблизно о 10 год. 30 хв., де знайшла в зазначеному на фото, в гумовому колесі білу полімерну ємність з написом «рідина для миття посуду», в якій знаходиться білий полімерний пакет з речовиною, з якою саме, їй невідомо. ОСОБА_7 доповнила, що вона видалила з пам`яті телефона переписку в групі. Після пояснень, в ході проведення огляду ОСОБА_7 у присутності понятих добровільно видала білу ємність з полімерним пакетом з речовиною, яку поміщено до спеціального пакета WAR 1422592 та опечатано.

01.04.2023 є вихідним днем - субота.

03.04.2023 прокурор, засобом поштового зв`язку, відправив звичайним листом (оплата марок) клопотання про арешт майна від 01.04.2023, що підтверджується копією фіскального чека від 03.04.2023 про сплату стандартних марок, а саме марки із зображенням смт. Коропець.

Належним чином завірена копія чека була додана до матеріалів клопотання про арешт майна.

Таким чином посилання слідчого судді на той факт, що прокурором порушено строк, передбачений ч. 5 ст. 171 КПК України є передчасний.

Також з клопотання прокурора про арешт майна вбачається, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України і може мати доказове значення у кримінальному провадженні.

З метою дотримання вимог ст. 2 КПК України, прокурор звернувся з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, яке з урахуванням його змісту, колегія суддів вважає обґрунтованим.

Відповідно до ст. 98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.

Згідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

В ч. 5 ст. 170 КПК України зазначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ст.ст. 214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.

З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно зі ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

З урахуванням цього слідчий суддя, на думку колегії суддів, безпідставно проігнорував та не встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора про арешт майна, оскільки останнє відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України та визнано речовими доказами.

При цьому, належить врахувати, що виходячи з обраної органом досудового розслідування кваліфікації кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 364 КК України, існують достатні підстави вважати, що вищевказане майно є предметом кримінального правопорушення та могло зберегти на собі його сліди, містить інші відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вказані обставини обумовлюють процесуальну необхідність арешту майна саме з метою його збереження, але у проміжок часу, який пов`язаний зі строком досудового розслідування, передбачений ст. 219 КПК України.

Відповідно до порядку, передбаченого ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Згідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Слідчим суддею оскаржена ухвала прийнята передчасно та необгрунтовано.

Приймаючи рішення про необхідність задоволення апеляційної скарги відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів виходить з того що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню на підставі вимог п.1, 3 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд зазначає в ухвалі порядок її виконання.

Керуючись ст.ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21.04.2023щодо відмови в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0000157 скасувати.

Задовольнити клопотання прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 про арешт майна.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: згорток у чорній ізострічці з речовиною, поміщеній до спеціального полімерного пакету WAR 0068496 та опечатано, під час огляду місця події 01.04.2023 за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 17/1.

Визнати місцем зберігання речового доказу камеру схову ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Невельська, 1/32.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді