ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/61/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/364/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

підозрюваної ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника підозрюваної адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваної ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 8 травня 2023 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Жданівка, Орловської області, російської федерації, громадянки України, не заміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , судді Полтавського районного суду Полтавської області,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 6 липня 2023 року включно без визначення розміру застави, -

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий в ОВС 1-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 звернулась до суду з клопотанням про застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

За матеріалами провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за наступних обставин.

Згідно зі ст. 1 Конституції України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент рф ОСОБА_10 та інші невстановлені представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів зс рф на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації.

Президент російської федерації 22 лютого 2022 року направив до ради федерації звернення про використання збройних сил російської федерації за межами російської федерації, яке було задоволено.

Приблизно о 5 годині 00 хвилин 24 лютого 2022 року президент російської федерації оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України та віддав відповідний наказ підрозділам збройних сил рф про вторгнення на територію суверенної України.

Починаючи з 24 лютого 2022 Указами Президента України у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який наразі продовжено до 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року.

Так, 24 лютого 2022 року, на виконання наказів, військовослужбовці зс рф, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в тому числі Бердянського району Запорізької області.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022, далі за текстом Закон №1207-VII), тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі тимчасово окупована територія) с невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація російською федерацією територій України визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону №1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль, з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Крім того, встановлено, що Постановою Верховної Ради України від 20.09.2001 №2738-111 «Про обрання суддів» ОСОБА_7 безстроково обрано на посаду судді Бердянського міського суду Запорізької області.

Указом Президента України від 23.03.2004 №358/2004 «Про переведення суддів місцевих загальних судів та призначення виконуючих обов`язки цих судів» ОСОБА_11 переведено на роботу на посаду судді новоутвореного Бердянського міськрайонного суду Запорізької області.

Згідно зі ст. 52 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі. Судді в України мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судоустрою чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.

Так, у другій декаді березня 2022 року (більш точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлена) ОСОБА_7 , будучи суддею Бердянського міськрайонного суду Запорізької області та проросійськи налаштованою особою, перебуваючи у м. Бердянськ Запорізької області, достовірно володіючи інформацією, що з 24 лютого 2022 російською федерацією, а саме: підрозділами Збройних Сил та інших військових формувань російської федерації здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна та розуміючи, що вчиняються дії, направлені на зміну меж території України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, з метою завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, свідомо і добровільно прийняла рішення в умовах воєнного стану надавати представникам російської федерації допомогу в проведенні підривної діяльності проти України.

Так, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи всупереч складеної Українському народові присязі, за власною ініціативою встановила контакт з представником іноземної держави співробітником федеральної служби безпеки російської федерації (далі фсб рф) з позивним « ОСОБА_12 », та погодилась на надання в умовах воєнного стану допомоги в проведенні підривної діяльності проти України шляхом:

- формування серед колективу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області позитивного ставлення до російської федерації та її окупаційної адміністрації;

- збору та передачі представникам фсб рф відомостей про проукраїнські налаштованих суддів Бердянського міськрайонного суду Запорізької області;

- збору та передачі представникам фсб рф відомостей про проросійськи налаштованих співробітників медичних закладів міста Бердянська;

- надання допомоги представникам фсб рф у формуванні штату підрозділу «министерства чрезвычайных ситуаций россии» (далі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на території міста Бердянська;

- збору та передачі представникам фсб рф інформації про розташування та переміщення військових підрозділів України, з метою спричинення шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України в умовах воєнного стану.

Так, на виконання свого злочинного умислу та отриманого у невстановлений час та місці від співробітника фсб рф з позивним « ОСОБА_12 » завдання, ОСОБА_7 , знаходячись на території окупованого російськими військовослужбовцями м. Бердянськ Запорізької області, діючи умисно, з використанням належного їй мобільного телефону з номером оператора мобільного зв`язку НОМЕР_1 , 25 березня 2022 року о 15 год. 35 хв. здійснила телефонний дзвінок на номер оператора мобільного зв`язку НОМЕР_2 , що особисто використовується представником фсб рф з позивним « ОСОБА_12 » та передала останньому для подальшого використання важливу та достовірну, на її думку, інформацію, яка буде в подальшому використана, щодо виходу трьох військовослужбовців окремого загону спецпризначення « ІНФОРМАЦІЯ_3 » з території м. Маріуполь Донецької області та переміщення останніх у районі м. Мангуш Донецької області.

Внаслідок умисних дій ОСОБА_7 щодо передання зазначеної інформації представнику фсб рф з позивним « ОСОБА_12 », невстановленими військовослужбовцями рф на початку квітня 2022 року здійснені заходи щодо пошуку між населеними пунктами смт. Мангуш та смт. Ялта Донецької області групи оборонців міста Маріуполь, до складу якої входили три військовослужбовці окремого загону спецпризначення «Азов» ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , під час яких зазначені військовослужбовці були ними вбиті.

Продовжуючи свій злочинний умисел, під час вказаної телефонної розмови ОСОБА_7 , діючи ініціативно, бажаючи співпрацювати з представником фсб рф з позивним « ОСОБА_12 », повідомила останньому інформацію щодо результатів своїх спостережень за працівниками Бердянського міськрайонного суду Запорізької області та інших судів України, а також їх ставлення до дій рф в Україні, у тому числі передала інформацію про прихильність чи неприхильність працівників Бердянського міськрайонного суду Запорізької області до окупаційної влади російської федерації, а також вжиті нею заходи виливу на формування позитивного ставлення колег до діяльності представників російської федерації на території незаконно окупованого м. Бердянськ.

Продовжуючи вказане спілкування, ОСОБА_7 , надала інформацію щодо результатів свого спілкування з працівниками медичних закладів міста Бердянська та їх ставлення до дій рф в Україні, у тому числі передала дані осіб, яких вважала прибічниками окупаційної влади російської федерації та схвалила дії окупаційної влади з приводу технічного відключення засобів та зв`язків комунікації органів влади у м. Бердянську Запорізької області з представниками законно обраної та призначеної державної влади у м. Запоріжжя.

Під час вказаної телефонної розмови, ОСОБА_7 отримала від представника фсб рф з позивним « ОСОБА_12 » завдання на формування списку проукраїнськи налаштованих суддів Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, на що надала свою згоду, а також отримала від останнього завдання щодо допомоги в підборі проросійськи налаштованих осіб до штату новоствореного на території тимчасово окупованого м. Бердянськ органу «МЧС России», на що також висловила свою цілковиту готовність до подальшої співпраці, у тому числі зборі будь-якої потрібної представнику фсб рф інформації.

Крім того, ОСОБА_7 , знаходячись на території окупованого російськими військовослужбовцями м. Бердянськ Запорізької області, діючи умисно, продовжуючи виконання раніше отриманого від представника фсб рф завдання щодо співпраці та допомоги з підбором кадрів для «МЧС России», з використанням належного їй мобільного телефону з номером оператора мобільного зв`язку НОМЕР_1 , 25 березня 2022 року о 20 год. 10 хв. здійснила телефонний дзвінок на номер оператора мобільного зв`язку НОМЕР_2 , що особисто використовується представником фсб рф з позивним « ОСОБА_12 » та передала останньому дані особи на ім`я ОСОБА_16 , якого вона підібрала та з яким попередньо погодила можливість його працевлаштування у новоствореному органі «МЧС России» на тимчасово окупованій території м. Бердянськ.

Після чого, ОСОБА_16 у невстановлений час був прийнятий на роботу в органи «МЧС России», створені на тимчасово окупованій території м. Бердянськ.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальної цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України шляхом надання представнику іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

16 березня 2022 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000068 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України (а.с. 12, т. 1).

27 квітня 2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України (а.с. 16-27, т. 1).

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя зазначив про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та вказав, що ОСОБА_7 є працездатною особою, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, на тяжкі захворювання, які перешкоджати б застосуванню стосовно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах слідчого ізолятора не страждає, відомостей, які свідчили б про неможливість застосування до підозрюваної такого запобіжного заходу, не встановлено.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 вважає оскаржувану ухвалу незаконною, прийнятою із істотними порушеннями кримінального процесуального закону, а висновки суду, викладені в ухвалі такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що слідчий суддя дійшов до висновку щодо обґрунтованості підозри, обмежившись переліком матеріалів клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу без безпосереднього дослідження оригіналів всіх доказів, допиту свідків, копії протоколів допиту, яких додано до клопотання про обрання запобіжного заходу.

Зазначає, що з аналізу доданих до клопотання копій матеріалів кримінального провадження слідує, що протоколи допиту свідків не містять інформації, яка вказує на наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України в діях ОСОБА_7 , з огляду на те, що допитані у якості свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які є працівниками Бердянського міськрайонного суду Запорізької області зазначили, що в період їх перебування в окупації, представники фсб рф у томі числі особа на прізвисько « ОСОБА_19 » відвідували приміщення суду, разом з тим, жодних пояснень, з приводу того, що вказані особи відвідували та спілкувались із ОСОБА_7 в протоколах допиту не міститься.

Звертає увагу на те, що матеріали проведення НСРД зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, протокол №59/14/788т від 20 травня 2022 року, №59/14/423т від 20 травня 2022 року, акт №59/14/137дск від 1 вересня 2022 року, висновки експерта за результатами проведених судових експертиз відео, звукозапису №53/3097-3110 від 30 січня 2023 року №11348 від 16 березня 2023 року, висновки експерта судової лінгвістичної експертизи №СЕ-19/108-23/1044 ПЧ від 3 лютого 2023 року не спростовують показань ОСОБА_7 , які надані під час проведення допитів.

Крім того вказує, що письмова відповідь військової частини НОМЕР_3 Національної Гвардії України (АЗОВ) №40/57/12-2354 від 21 березня 2023 року та публічна інформація в мережі Інтернет від 11 квітня 2022 року спростовують висновки органу досудового розслідування про обізнаність ОСОБА_7 про склад групи, напрямки та обставини пересування військовослужбовців окремого загону спецпризначення « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по території Донецької області.

Зауважує, що відповідно до показань підозрюваної ОСОБА_7 інформація, яка була повідомлена співробітнику фсб рф з позивним « ОСОБА_12 » є вигадкою, не містить достовірних даних, які були їй відомі, будь-які співпадіння є випадковими.

Вказує, що з приводу зафіксованої розмови ОСОБА_7 щодо «…збору та передачі представникам фсб рф інформації про розташування та переміщення військових підрозділів України, з метою спричинення шкоди суверенітетові…», то остання повідомляє вигадані обставини, що не може розглядатись як надання допомоги у веденні підривної діяльності проти України.

Крім того зазначає, що долучена до клопотання інформація т.в.о. командира військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України ОСОБА_20 не має відношення до інформації, наданої ОСОБА_7 , яка повідомила про напрямок Маріуполь-Мангуш-Бердянськ з метою виходу із оточення, а відповідно до листа, рух групи здійснювався з підконтрольної України території в сторону Мангуша без відвідування Маріуполя з метою розвідки. Кількісний склад групи та назва підрозділу є співпадінням, адже всім відомо про оборону м. Маріуполя саме підрозділом « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Звертає увагу на те, що відповідно до повідомлення телеграм-каналу, на який посилається сторона обвинувачення, то слід зауважити, що мова йде про знищення групи із п`яти військовослужбовців, що додатково вказує на невідповідність інформації, яка надана ОСОБА_7 і хибність тверджень прокурора.

Вказує, що надана ОСОБА_7 інформація не має відношення до загибелі захисників України.

Зазначає, що щодо «формування серед колективу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області позитивного ставлення до російської федерації та її окупаційної адміністрації; збору та передачі представникам фсб рф відомостей про проукраїнськи налаштованих суддів Бердянського міськрайонного суду Запорізької області; збору та передачі представникам фсб рф відомостей про проросійськи налаштованих співробітників медичних закладів міста Бердянська», матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу, окрім звукозапису розповіді про вигадані обставини ОСОБА_7 , які вона спростовує.

Також вказує, що протягом року досудового розслідування, стороною обвинувачення не встановлено жодної особи, на яку будь-яким чином впливала ОСОБА_7 .

Зазначає, що щодо «…надання допомоги представникам фсб рф у формуванні штату підрозділу «министерства чрезвычайных ситуаций россии» на території міста Бердянськ…», то підозру в цій частині не можна вважати обґрунтованою, адже дійсно ОСОБА_7 запропонувала співробітнику фсб прийняти на роботу ОСОБА_21 , але заперечила, що передавала цю інформацію самому ОСОБА_22 .

Вказує, що слідчий суддя посилається на наявність у підозрюваної ОСОБА_7 соціального статусу, стану здоров`я та наявність фінансової можливості, що дозволить ОСОБА_7 виїхати за межі України, проте не зазначає перелік доказів, якими вказані обставини підтверджуються, посилання на знайомство ОСОБА_7 з прикордонниками є надуманим, жодного зв`язку до клопотання додано не було.

Крім того зазначає, що аргумент щодо матеріального стану ОСОБА_7 також є надуманим, адже жодного підтвердження цьому не долучено.

Звертає увагу на те, що у ОСОБА_7 стійкі соціальні зв`язки, моральні та законодавчі обов`язки почесного звання судді, і репутаційні ризики, які вона може понести через переховування від органів досудового розслідування, привалюють над обставинами, які зазначені прокурором, ОСОБА_7 має постійне місце роботи та місце проживання, будь-яких родинних зв`язків ОСОБА_7 за межами України не має, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, у відповідності до змісту повідомлення про підозру та подання про надання згоди на утримання судді під вартою, ОСОБА_7 самостійно виїхала з окупації на підконтрольну територію України і не мала на меті залишатись на тимчасово окупованій частині України, з моменту вчинення кримінального правопорушення, зазначеного прокурором в повідомленні про підозру та поданні про надання згоди на утримання судді під вартою, минуло більше року, що не заважало ОСОБА_7 вчинити дії, зазначені прокурором в поданні.

Зауважує, що з моменту повідомлення про підозру ОСОБА_7 за місцем роботи оформила відпустку, переїхала до м. Запоріжжя (місце проведення досудового розслідування) за весь період жодних дій, направлених на переховування від органів досудового розслідування ОСОБА_7 не вчинено, підозрювана самостійно, за першим телефонним викликом з`явилась до слідчого для участі у слідчих діях та надала письмові пояснення щодо обставин, викладених в повідомленні про підозру, а також з`явилась добровільно, за викликом до Вищої ради правосуддя, що вказує на відсутність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказує, що щодо можливого незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, то посилання слідчого судді на даний ризик є безпідставними, адже досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню триває більше року, і за цей час органом досудового розслідування не здобуто доказів впливу ОСОБА_7 а ні на свідків, а ні на експертів.

Зазначає, що доводи сторони обвинувачення з приводу перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки підозрювана має досвід у правовій сфері та багато знайомих серед працівників правоохоронних органів і суду, що може бути використано у власних цілях з метою уникнення відповідальності, не можуть бути підставою для застосування запобіжного заходу та обмеження конституційних прав та свобод ОСОБА_7 .

Зауважує, що ОСОБА_7 раніше не судима, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалась.

Вказує, що прокурор відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 , за відсутністю добровільної згоди судді ОСОБА_7 , яка користується вказаною квартирою та за відсутності ухвали слідчого судді, скориставшись доступом до житла через проведений в ньому обшук, проник до квартири за місцем фактичного проживання судді ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить ОСОБА_23 , і вручив письмове повідомлення про підозру від 27 квітня 2023 року.

Зазначає, що слідчий суддя, застосовуючи до підозрюваної ОСОБА_7 винятковий запобіжний захід, не врахувала положення п. 1, 3, 4, 5, 6, 8, 12 ч. 1 ст. 178 КПК України.

Вказує, що в ході судового розгляду захистом було долучено до матеріалів клопотання документи на підтвердження незадовільного стану здоров`я ОСОБА_7 , а саме, з 2017 року остання хворіє на онкологічне захворювання та на цукровий діабет.

Крім того зазначає, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання у м. Полтава, постійне місце роботи в Полтавському районному суді, має бездоганну репутацію і зборами суддів обрана головою Полтавського районного суду, раніше не судима.

Звертає увагу на те, що щодо ризику продовження чи повторення протиправної поведінки, то матеріали клопотання про обрання запобіжного заходу не містять жодного доказу існування цього ризику.

Вказує, що з урахуванням вимог п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців, тобто до 27 червня 2023 року, однак ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 8 травня 2023 року встановлено термін її дії до 6 липня 2023 року, тобто поза межами строку досудового розслідування і вочевидь не узгоджуються з вимогами визначеними ч. 3 ст. 197 КПК України та усталеною практикою ЄСПЛ.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні клопотання слідчого ОВС 1-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування відносно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У судовому засіданні апеляційного суду Підозрювана ОСОБА_7 та її захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, рішення слідчого судді вважав законним, обґрунтованим та просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, підозрювану ОСОБА_7 , її захисника, прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчим суддею належним чином досліджені клопотання слідчого та матеріали провадження, встановлена наявність передбачених законом обставин, які пов`язують можливість застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявна обґрунтована підозра, існує, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, а також встановлена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, і прийнято обґрунтоване рішення про застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З наданих суду матеріалів вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальної цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України шляхом надання представнику іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

При вирішення питання щодо наявності обґрунтованої підозри слідчим суддею під час перевірки було дотримано стандарт доказування «обґрунтована підозра» у вчиненні кримінального правопорушення, зважаючи при цьому на рівень обмеження прав, свобод та інтересів особи внаслідок повідомлення її про підозру та строк здійснення досудового розслідування.

При цьому, поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК України). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, у рішенні в справі Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom від 30.08.1990, заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86, § 32; у рішенні в справі Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011, заява № 42310/04, § 175) термін «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Отже, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Так, викладені в клопотанні слідчого обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, підтверджуються наступними доказами:

- протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 20 травня 2022 року, в якому відображені розмови від 25 березня 2022 року, що відбувались за допомогою мобільного зв`язку номерів, які знаходяться в користуванні особи чоловічої статі на прізвище ОСОБА_24 та в користуванні ОСОБА_7 (а.с. 43-79, т. 1);

- висновком експерта №СЕ-19/108-23/1044 ПЧ від 3 лютого 2023 року, відповідно якого предметом експертного дослідження була копія протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 20 травня 2022 року з додатком, який містить стенограми телефонних розмов представника фсб рф ОСОБА_24 , який має позивний « ОСОБА_12 » із особою жіночої статі (а.с. 80-106, т. 1);

- висновком експерта за результатами проведення судової експертизи відео-, звукозапису №53/3097/3110 від 30 січня 2023 року, відповідно до якого, слова (фрази, репліки) в розмові, зафіксованій в аудіофайлі, що міститься на компакт-диску (наданому органом досудового розслідування), а також мовлення особи, яка в протоколі огляду від 26 грудня 2022 року, позначена як ОСОБА_7 , яке зафіксоване у відеофайлі під назвою «Самовідвід Кошева. Бердянський суд Боєвик ДНР Борисов_Чечен_» належить одній особі, а саме ОСОБА_7 (а.с. 107-128, т.1);

- висновком експерта за результатами проведення судової експертизи відео-, звукозапису №11348 від 16 березня 2023 року, з якого вбачається, що слова (фрази, репліки) в розмові на фонограмах № 1, 2, зафіксовані на лазерному компакт диску (наданому органом досудового розслідування), а також мовлення особи, зафіксоване в аудіофайлах ймовірно належать одній особі, а саме гр. ОСОБА_7 (а.с. 129-144, т. 1);

- протоколом огляду від 15 квітня 2023 року, з якого вбачається, що оглянувши зміст інформації, яка міститься у файлі «[6733_zIMEI]-12.04.2023 23.57.52» встановлено, що в ньому наявна інформація, яка стосується вхідних та вихідних з`єднань телефонного номера, яким користується ОСОБА_7 за період з 01.02.2022 до 04.04.2023 та встановлені з`єднання з номером оператора мобільного зв`язку, який містить основні цифри « НОМЕР_4 » (відповідно до матеріалів клопотання такі ж цифри оператору мобільного телефону містить і номер мобільного зв`язку, яким користується представник фсб рф ОСОБА_24 та має позивний « ОСОБА_12 ») (а.с. 150-160, т. 1);

- протоколом огляду від 15 квітня 2023 року, який також встановлює інформації щодо з`єднання за період з 01.02.2022 по 30.03.2022 телефонного номера, яким користується представник фсб рф на ім`я « ОСОБА_19 » з номером оператора мобільного зв`язку, який містить основні цифри « НОМЕР_5 » (відповідно до матеріалів клопотання такі ж цифри оператора мобільного телефону містить і номер мобільного зв`язку, яким користується ОСОБА_7 ) (а.с. 166-172, т. 1);

- відповіддю т.в.о. командира військової частини НОМЕР_3 від 21 березня 2023 року, з якої вбачається, що 23 березня 2022 року 3 військовослужбовці (прізвища вказані у відповіді) отримали наказ від командування штабу оборони м. Маріуполь про переміщення у район населеного пункту АДРЕСА_3 , з метою проведення розвідки, збору та передачі інформації про наявність, кількість та переміщення ворожих військ. 2 квітня 2022 року із відкритих джерел мережі Інтернет посадовим особам штабу оборони м. Маріуполь стало відомо, що вказані військовослужбовці були вбиті представниками військ рф (а.с. 174, т. 1);

- протоколом огляду від 11 квітня 2023 року (а.с. 175-187, т.1);

- постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» та Указом Президента України «Про переведення суддів місцевих загальних судів та призначення виконуючих обов`язки голів цих судів», з яких вбачається, що ОСОБА_7 була обрана суддею (а.с. 198-223, т. 1).

Із наведеного вбачається, що вказані докази можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрювана ОСОБА_7 може бути причетною до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінується.

Оцінюючи твердження захисту щодо неналежності певних документів, так як вони не підтверджують викладених у повідомленні про підозру обставин, слід зазначити, що саме сукупність наявних в матеріалах провадження доказів свідчить про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри та формують внутрішнє переконання причетності підозрюваної до вчинення зазначеного кримінального правопорушення.

Стороною захисту не наведено обставин, які б свідчили про очевидну недопустимість поданих стороною обвинувачення доказів, а остаточна оцінка зібраним у кримінальному провадженні доказам і, за наявності правових підстав, визнання їх недопустимими може бути здійснена під час розгляду кримінального провадження по суті.

Таким чином, наявні у матеріалах провадження докази у своїй сукупності є достатніми для висновку, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Разом із тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявність у діях ОСОБА_7 вини у вчиненні злочину, оскільки питання винуватості у судовому порядку вирішується після надходження обвинувального акту до суду.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи слідчого в цій частині є обґрунтованими, з чим погоджується і колегія суддів виходячи з наступного.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводиться відповідними доказами.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Відповідно до ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення є особливо тяжким злочином, за вчинення якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років або довічного позбавленням волі, з конфіскацією майна, у зв`язку із чим, враховуючи суворість можливого покарання, що загрожує підозрюваній в разі визнання її винною, існує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

Тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про наявність ризику переховування, оскільки, як вбачається із матеріалів провадження підозрювана ОСОБА_7 володіє паспортом громадянина України для виїзду за кордон (а.с. 227, т. 1), і маючі відповідні зв`язки в правоохоронних органах, враховуючи перебування нею на посаді судді досить тривалий час, а також можливі зв`язки з представниками правоохоронних органах рф, про що свідчать обставини вчинення кримінального правопорушення, підозрювана може вчинити дії, направлені на її переховування шляхом перетину кордону, в тому числі і через тимчасово окуповані території України.

При цьому, слід зауважити, що підозрювана має місце реєстрації на тимчасово окупованій території, де проживала до виїзду на підконтрольну територію України, має батьків, які також продовжують мешкати у м. Бердянську Запорізької області, що в сукупності із вищевказаним безумовно дає всі підстави вважати про доведеність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність ризиків знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином підтверджується обізнаністю підозрюваної ОСОБА_7 з інформацією про кримінальне провадження стосовно неї, про обставини, що є предметом доказування у ньому, про наявність чи відсутність певних доказів, які їй стали відомі у зв`язку із розглядом клопотання про застосування відносно неї запобіжного заходу, і маючи певні зв`язки з представниками окупаційної влади або знайомих, які і надалі залишаються на тимчасово окупованій території, вона може безпосередньо або через таких осіб вчинити спроби знищити, приховати речі та документи, які мають значення для кримінального провадження, що в свою чергу буде перешкоджати подальшому розслідуванню кримінального провадження.

При цьому, слід зауважити, що досудове розслідування наразі триває, збір доказів у даному кримінальному провадженні не завершився, і враховуючи зміст повідомлення про підозру, зокрема, те, що відповідно до доданих до клопотання матеріалів НСРД ОСОБА_7 було висловлено цілковиту готовність до подальшої співпраці та збору інформації представнику фсб рф, в тому числі формування списків проукраїнські налаштованих суддів Бердянського міськрайонного суду Запорізької області та збір іншої інформації, ризик знищення, приховання або спотворення речей та документів існує та є реальним.

Ризик незаконно впливати на свідків обумовлюється можливим авторитетом підозрюваної для інших осіб, оскільки вона тривалий час перебувала на посаді судді в м. Бердянську, де згідно матеріалів провадження вчинено інкриміноване їй кримінальне правопорушення, і отримані під час роботи в Бердянському міськрайонному суді Запорізької області професійні, дружні, приятельські стосунки або відносини, які випливають із почуття поваги та авторитету і мають зазвичай триваючий характер та формують сталі соціальні відносини, а тому використовуючи свої зв`язки особисто чи опосередковано, підозрювана може впливати на в тому числі потенційних свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою зміни ними показань для уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому, слід зазначити, що покази свідків у даному кримінальному провадженні мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на процесуальний статус ОСОБА_7 , як підозрюваної, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що остання наділена потенційною можливістю як самостійно, так і через інших осіб впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

Що стосується ризику вчинення іншого кримінального правопорушення або його продовження, то слід зазначити, що підозрювана ОСОБА_7 , враховуючи її зв`язки із правоохоронними органами рф може і надалі вчиняти дії, які направлені на підрив основ національної безпеки України та завдання істотної шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

Відтак, на думку апеляційного суду, встановлені слідчим суддею ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є доведеними.

Доводи захисту з приводу того, що підозрювана ОСОБА_7 має постійне місце проживання та роботи, не мала на меті залишатись на тимчасово окупованій території, з`являлась на виклики до слідчого, добровільно з`явилась до Вищої ради правосуддя, раніше не судима, обрана головою Полтавського районного суду, не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які можуть у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваною дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу того, що прокурор проник до квартири за місцем проживання ОСОБА_7 за відсутністю на те її добровільної згоди та вручив їй письмове повідомлення про підозру, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Із аналізу вказаної норми вбачається, що вручення повідомлення про підозру відбувається безпосередньо особі, яка зазначена в ньому, в день його складання.

Зі змісту повідомлення про підозру, складеного 27 квітня 2023 року відносно ОСОБА_7 вбачається, що останньою його було отримано 27 квітня 2023 року о 14 год. 43 хв.

Отже, вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру за місцем фактичного її проживання не суперечить вимогам КПК України, а навпаки свідчить про виконання прокурором ОСОБА_6 , якому постановою заступника Генерального прокурора ОСОБА_25 було доручено здійснити письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 (а.с. 14-15, т. 1), всіх заходів щодо його вручення в установлений законодавством строк.

Доказів про проведення прокурором обшуку та вилучення речей за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 27 квітня 2023 року (дата вручення повідомлення про підозру) матеріали провадження не містять.

З приводу доводів про те, що підозрювана ОСОБА_7 хворіє на онкологічне захворювання та цукровий діабет, то колегія суддів вважає зазначити наступне.

Порядком взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України №239/5/104 від 10 лютого 2012 року передбачено, що особа, узята під варту має право на вільний вибір лікаря. У разі звернення особи, узятої під варту, до лікаря медичної частини СІЗО з проханням про допуск обраного лікаря-фахівця лікар медичної частини (СІЗО) готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведенні в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбаченого проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтованого переліку.

Якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтованого переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва.

Так, в матеріалах клопотання відсутня довідка з медичної частини СІЗО, яка б свідчила про те, що стан здоров`я ОСОБА_7 на даний час унеможливлює застосування відносно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому доводи про наявність у підозрюваної певних хвороб наразі не можуть слугувати на користь скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто, тільки тримання під вартою.

Отже, враховуючи доведеність на цій стадії провадження обґрунтованості підозри, пред`явленої ОСОБА_7 та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, застосування до останньої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим та без альтернативним.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин.

Разом з цим, колегія суддів погоджується із доводами сторони захисту щодо встановлення слідчим суддею строку дії запобіжного заходу в порушення вимог кримінального процесуального законодавства України.

Так, згідно з вимогами ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Статтею 219 КПК України передбачено, що досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу.

З матеріалів провадження вбачається, що підозрюваній ОСОБА_7 27 квітня 2023 року о 14 год. 43 хв. було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України (а.с. 16-27, т. 1).

Будь - які дані, які б вказували на продовження строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, в матеріалах за клопотанням про застосування запобіжного заходу відсутні та учасниками судового розгляду не надані.

Виходячи з наведеного, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000068, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 березня 2022 року відносно підозрюваної ОСОБА_7 спливає 25 червня 2023 року, у зв`язку з чим, встановлюючи до 6 липня 2023 року строк дії запобіжного заходу, слідчий суддя вийшов за межі строку досудового розслідування.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню і постановленням нової ухвали апеляційного суду.

Крім того, колегія суддів вважає, що навіть за відсутності даних, які б свідчили про такий стан здоров`я ОСОБА_7 , що унеможливлює утримання її в умовах слідчого ізолятору, необхідним відреагувати на доводи захисту щодо незадовільного стану здоров`я підозрюваної за відповідно до п.п. 1, 2 ст. 206 КПК України доручити ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» здійснити перевірку стану здоров`я ОСОБА_7 , яка перебуває в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», а у разі необхідності надати належне лікування.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 206, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 8 травня 2023 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 6 липня 2023 року включно, без визначення розміру застави, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого в ОВС 1-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у кримінальному провадженні №0000068 від 16.03.2022 року у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25 червня 2023 року включно без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали встановити до 25 червня 2023 року.

Зобов`язати уповноважених осіб ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» провести медичне обстеження та надати медичну допомогу ОСОБА_7 в необхідному обсязі в разі такої потреби.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 331/61/23