ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 636/4376/19 Номер провадження 11-кп/814/509/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000659 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Горлівка Донецької області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, одружений, працюючий оператором в Ізюмському комунальному виробничому водопровідно-каналізаційному підприємстві, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений зач.1 ст.115 КК України на 12 років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 :

- на користь держави витрати за проведення судових експертиз в розмірі 15072,96 грн;

- на користь потерпілого ОСОБА_10 майнову шкоду в розмірі 14484 грн та 300000 грн моральної шкоди.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він 26 травня 2019 року близько 04 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в альтанці поблизу будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , землі Есхарівської селищної ради, зона №1, комплекс споруд №11, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вчинив умисне вбивство потерпілої ОСОБА_11 , нанісши їй не менше 40 ударів кулаками обох рук та ніг в область голови, обличчя і тулуба, після чого схопив обома руками за шию та почав здавлювати її, в результаті через механічну асфіксію, яка супроводжувалась розвитком гострої дихальної недостатності, настала смерть потерпілої.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

При цьому зазначає про відсутність доказів на підтвердження конфлікту між ОСОБА_11 та обвинуваченим, а такожмотивів у підзахисного для вбивства потерпілої.

Вказує, що ніхто з допитаних в судовому засіданні свідків не надав показань, які поза розумним сумнівом свідчили б про те, що саме підзахисний вбив потерпілу.

Стверджує про недопустимість як доказів протоколу огляду місця події та протоколу огляду трупа від 26 травня 2019 року, оскільки слідчі дії проведено без участі підозрюваного та його захисника.

Звертає увагу, що хід та результати огляду місця події зафіксовані лише частково, у зв`язку з чим сторона захисту позбавлена можливості переглянути хід його проведення, дослідити на предмет наявності порушень вимог КПК України, а також заявити відповідні клопотання та надати зауваження.

Наголошує, що судом першої інстанції необґрунтовано відхилене клопотання сторони захисту про допит свідка ОСОБА_12 з метою встановлення часу затримання ОСОБА_8 .

Вважає недопустимим речовий доказ - джинсові шорти з написом «Lengli», які були вилучені під час огляду місця події 26 травня 2019 року, оскільки він не був відкритий стороні захисту в порядку ст.290 КПК України., а огляд цього речового доказу проведено лише в судовому засіданні.

У зв`язку з цим вважає недопустимим доказом висновок судової експертизи №14/577-С/19, під час проведення якої було досліджено вказані шорти та зразки крові потерпілої.

Вказує про порушення закону під час відібрання біологічних зразків трупа та вважає незаконною постанову слідчого про відібрання речей з трупа, оскільки у вступній частині документа зазначено слідчого ОСОБА_13 , а підписав його слідчий ОСОБА_14 .

Стверджує, що в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, під час якої саме слідчої дії з трупа ОСОБА_11 були отримані зразки крові, а тому вважає недопустимими доказами висновки експерта №14/483-С та №12-17-184-Чт/19.

Також зазначає, що зразки крові ОСОБА_11 , які були використані під час проведення судових експертиз, не відкривались стороні захисту.

Стверджує про порушення вимог ч.2 ст.241 КПК України при проведенні освідування трупа ОСОБА_11 , оскільки приписами вказаної статті заборонено присутність особи іншої статі під час освідування.

Вважає недопустимим доказом висновок експерта №14/483-С від 28 травня 2019 року, оскільки експертиза проведена за відсутності відповідної ухвали слідчого судді.

Вказує, що під час відкриття матеріалів досудового розслідування висновки експертів 14/483-С, №16/1525-С/19 та №14/484-С/19 були відсутні в матеріалах кримінального провадження.

Зазначає, що висновок експерта №14/576-С/19 ґрунтується на іншому висновку - №14/483-С, який є недопустимим доказом.

Стверджує, що формулювання «не виключає походження крові від ОСОБА_11 » свідчить про наявність лише припущення.

Вважає недопустимими доказами відбитки слідів взуття та самого взуття, що було вилучене в обвинуваченого під час його затримання, а також висновку трасологічної експертизи №12/452СЕ-19 від 27 червня 2019 року.

Вказує, що взуття як доказ не було відкрито стороні захисту.

Наголошує, що під час порівняльного дослідження слідів на гіпсових зліпках та підошви взуття, що вилучене у ОСОБА_8 , встановлено збіги лише за загальними ознаками.

Стверджує, що під час судового розгляду не в повній мірі досліджено дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , а посилання на висновок психіатричної експертизи не дає підстав дійти висновку про його осудність.

Зазначає про невідповідність цивільного позову ОСОБА_10 вимогам КПК України.

Вважає, що розмір моральної шкоди не підтверджений експертним дослідженням.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин підтверджується сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом.

При цьому суд першої інстанції, виконуючи приписи ст.94 КПК України, ретельно перевірив зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.

Суд навів переконливі аргументи на обґрунтування своїх висновків, тому колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про недоведеність винуватості ОСОБА_8 та недопустимість певних доказів такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження і вимогах закону з огляду на таке.

Факт перебування ОСОБА_8 в період часу з 22 год. 25 травня до 04 год. 26 травня 2019 року на місці злочину - на території бази відпочинку «Будівельник» за адресою: Харківська область, Чугуївський район, землі Есхарівської селищної ради, зона №1, комплекс споруд №11 ніким із учасників провадження не оспорюється.

В засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений не заперечував наявності раптово виниклого конфлікту з потерпілою, а також факт вчинення ним умисного вбивства людини.

Лише стверджував, що його агресивні дії були викликані вчинком потерпілої, проте вбив він не її, а іншу людину.

Під час допиту в засіданні суду першої інстанції обвинувачений також зазначав, що після загального застілля на базі відпочинку він залишився удвох із потерпілою. Про перебування разом з ними інших людей він не повідомляв.

Не підтвердили перебування сторонніх осіб разом з обвинуваченим і допитані в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 , а також свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Дійсно, як стверджує захисник, матеріали провадження не містять доказів про наявність між обвинуваченим та потерпілою неприязних відносин до приїзду на базу відпочинку.

Разом з тим, як правильно встановив суд, вбивство ОСОБА_8 вчинив в стані алкогольного сп`яніння на ґрунті конфлікту, який виник раптово.

При цьому, як пояснив обвинувачений в засіданні суду апеляційної інстанції, причиною сварки стали дії потерпілої ОСОБА_11 , яка щипнула його за ніс, що він сприйняв як образу.

Доводи апеляційної скарги про недопустимість як доказу протоколу огляду місця події від 26 травня 2019 року та трупу ОСОБА_11 є непереконливими.

Відповідно до ч.1 ст.237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Приписами ч.3 вказаної статті передбачено, що для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів.

Крім того, відповідно до ст.238 КПК України огляд трупа може здійснюватися одночасно з оглядом місця події, житла чи іншого володіння особи з додержанням правил цього Кодексу про огляд житла чи іншого володіння особи.

Після огляду труп підлягає обов`язковому направленню для проведення судово-медичної експертизи для встановлення причини смерті.

При цьому, відповідно до ч.7 ст.223 КПК України слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, у тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що огляд місця події та трупа потерпілої ОСОБА_11 проведено старшим слідчим Чугуївського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_18 з участю понятих та спеціалістів, про що складено відповідний протокол, який відповідає вимогам ст.104 КПК України, підписаний усіма учасниками слідчої дії за відсутності зауважень щодо її проведення.

Твердження захисника про необхідність забезпечення обов`язкової участі підозрюваного та його захисника для проведення вказаного огляду є необґрунтованими, оскільки огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію речових доказів, з`ясування характеру події та інших обставин, що підлягають доказуванню. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що підставою для проведення огляду місця події стало повідомлення про виявлення на території бази відпочинку «Будівельник» трупа потерпілої ОСОБА_11 з ознаками насильницької смерті.

З метою перевірки вказаної інформації та з`ясування події, що відбулася, було здійснено огляд ділянки місцевості, де сталася подія, а також трупа ОСОБА_11 .

Метою цього огляду була фіксація слідів кримінального правопорушення шляхом візуального обстеження ділянки місцевості, на якій сталась подія, встановлення предметів та речей, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, знарядь, які були використані для його вчинення, обстеження трупа потерпілої з фіксацією обстановки, в якій його було виявлено, а також наявних на ньому тілесних ушкоджень.

За таких обставин, у даному випадку огляду місця події не притаманні ознаки примусової слідчої дії, що порушує або обмежує права чи законні інтереси будь-яких осіб та свідчить про необхідність їх обов`язкового залучення до проведення такої слідчої дії.

Крім того, під час проведення огляду місця події слідчим, відповідно до положень ст.107 КПК України, було застосовано технічні засоби фіксації процесуальної дії та за наслідками його проведення долучено відповідну фото таблицю, яка містить детальні зображення як місця події, так і трупу з наявними тілесними ушкодженнями, що спростовує доводи захисника в цій частині.

Отже, відсутні визначені законом підстави вважати недопустимим доказом протокол огляду місця події та трупа від 26 травня 2019 року.

Не спростовують законність слідчої дії і доводи захисника про затримання ОСОБА_8 в порядку ст.208 КПК України та складення відповідного протоколу одночасно з оглядом місця події.

При цьому, зі змісту протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину,

від 26 травня 2019 року видно, що ОСОБА_8 належним чином роз`яснено підстави затримання, у вчиненні якого злочину він підозрюється, його права, зокрема і право мати захисника, та обов`язки. На кожному аркуші вказаного протоколу, в тому числі після переліку прав, передбачених ч.3 ст.42 КПК, є підписи ОСОБА_8 .

Заяв і зауважень з приводу затримання не надходило. Про затримання останнього було повідомлено орган (установу), уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги, і відразу після затримання забезпечено безоплатною вторинною правовою допомогою захисника ОСОБА_19 .

Обґрунтовано послався суд як на доказ винуватості ОСОБА_8 на висновок судово-трасологічної експертизи №12/452СЕ-19 від 27 червня 2019 року, відповідно до якої виявлені під час проведення огляду місця події два сліди взуття, один з яких було виявлено на ґрунті поруч з купою каміння, яким був накритий труп ОСОБА_11 , могли бути залишені взуттям ОСОБА_8 .

Також, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №14/577-С/19 від 02 липня 2019 року, на джинсових шортах ОСОБА_8 , які були виявлені в ході огляду місця події, знайдена кров людини, походження якої від ОСОБА_11 не виключається.

При цьому в судовому засіданні під час огляду речових доказів ОСОБА_8 підтвердив, що дані шорти належать йому і він був одягнутий у них на зустрічі випускників, лише не зміг пояснити, як вони опинились поруч із трупом.

Доводи захисника про те, що в ході досудового розслідування речові докази - джинсові шорти та взуття ОСОБА_8 не були відкриті стороні захисту в порядку ст.290 КПК, а тому є недопустимими доказами, а відповідно і висновки експертиз, за наслідками їх дослідження, є необґрунтованими.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що належні обвинуваченому джинсові шорти вилучено під час огляду місця події 26 травня 2019 року, про що зазначено у відповідному протоколі та фото таблиці до нього. При цьому, вказані шорти поміщено до пакета під №19 та цього ж дня, згідно з постановою старшого слідчого Чугуївського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_18 , визнані речовим доказом у кримінальному провадженні.

Взуття ОСОБА_8 вилучене слідчим ОСОБА_13 під час його затримання у відповідності з протоколом від 26 травня 2019 року, визнано речовим доказом та поміщене до картонної коробки з відповідними пояснювальними записами, що скріплені печаткою Чугуївського ВП ГУ НП в Харківській області.

В подальшому джинсові шорти направлено для проведення експертизи.

Доводи апеляційної скарги про порушення права ОСОБА_8 на захист, оскільки під час затримання та особистого обшуку був відсутній захисник, є неприйнятними.

Так, статтею 208 КПК України надано повноваження затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, «уповноваженій службовій особі» та здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про Національну поліцію» поліція уповноважена затримувати особу на підставах, у порядку та в строки, визначені Конституцією України, КПК України та Кодексом України про адміністративні правопорушення, а також іншими законами України.

Особистий обшук є складовою процесу затримання і, таким чином, законне затримання саме собою дає підстави для проведення особистого обшуку. Більше того, слід взяти до уваги, що особистий обшук затриманої особи є необхідним, крім фіксації доказів правопорушення, також для забезпечення безпеки як осіб, що затримують, так і інших осіб, включаючи саму затриману особу. Тому особистий обшук, як правило, проводиться невідкладно після затримання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 був затриманий працівниками поліції після вчинення злочину,

При цьому, працівниками поліції про затримання ОСОБА_8 було складено відповідний протокол з дотримання приписів ст.208 КПК України.

Затримання особи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення є подією, несподіваною для його учасників, а тому здійснюється без ухвали слідчого судді.

При цьому відсутність захисника під час затримання особи у випадку, передбаченому ст.208 КПК України, не може вважатися порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зі змісту висновку експерта №14/577-С/19 від 02 липня 2019 року вбачається, що надані на експертизу шорти упаковано та опечатано із зазначенням назви та дати вилучення вказаного речового доказу, номеру кримінального провадження, підписів понятих, спеціаліста та слідчого. При цьому, вказану коробу було відкрито в присутності експерта та лаборанта.

Аналогічним чином, без будь-яких ознак пошкоджень пакування, для проведення судової трасологічної експертизи до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України слідчим на підставі ухвали слідчого судді направлено взуття обвинуваченого ОСОБА_8 , що підтверджується висновком експерта №12/452СЕ-19 від 27 червня 2019 року.

Наведене свідчить про дотримання органом досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону під час вилучення речових доказів та при передачі експерту для проведення відповідних досліджень.

Всупереч доводам захисника, відсутні об`єктивні дані про те, що слідчий не надав стороні захисту доступу до будь-яких матеріалів досудового розслідування, в тому числі речових доказів.

Не наведено захисником і доказів того, що під час надання стороні захисту в порядку ст.290 КПК України доступу до матеріалів досудового розслідування кримінального провадження №0000659 їх було обмежено в можливості ознайомитись з будь-якими даними, що містяться в цих матеріалах.

Матеріали справи також не містять даних щодо звернення захисника чи обвинуваченого із заявами чи зауваженнями з цього приводу.

Водночас стороні захисту було вручено обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, в яких зазначено в тому числі про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів (джинсових шортів «Lengli», а також взуття обвинуваченого).

Враховуючи наведене, відсутні підстави стверджувати, що органом досудового розслідування порушено вимоги ст.290 КПК України, чи не відкрито стороні захисту матеріали кримінального провадження.

Сторона захисту реалізувала своє право на доступ до цих матеріалів у прийнятний для них спосіб.

Всупереч твердження апелянта, зазначене у висновку експерта №14/577-С/19 від 02 липня 2019 року формулювання «не виключає походження крові від ОСОБА_11 » не спростовує можливість походження від потерпілої ОСОБА_11 крові, виявленої на джинсових шортах обвинуваченого, а сукупність інших, досліджених судом доказів, доводить його присутність на місці події та вчинення інкримінованих дій.

Доводи апеляційної скарги про незаконне відібрання біологічних зразків трупа ОСОБА_11 під час проведення судово-медичної експертизи, за наслідками якої складено висновок №12-17-184-Чт/19 від 17 липня 2019 року, є необґрунтованими.

Як видно з матеріалів провадження, ухвалою слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 27 травня 2019 року задоволено клопотання слідчого та надано доручення експертній установі провести судово-медичну експертизу трупа потерпілої ОСОБА_11 .

При цьому, на вирішення експерта поставлено питання, в тому числі, про визначення групи крові потерпілої, а також доручено провести необхідні судово-медичні дослідження.

Згідно з п.1.2 Правил проведення судово-медичної експертизи (досліджень) трупів у бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року №6, експертиза виконується з метою встановлення причини смерті, наявності, характеру і механізму виникнення тілесних ушкоджень, часу настання смерті та вирішення інших питань, що були поставлені органами дізнання, слідчого, прокурора та суду, та вирішення інших питань, які належать до компетенції даного виду судово-медичної експертизи.

Крім того, за змістом п.1.3. вказаних Правил для досягнення вказаної мети застосовуються спеціальні лабораторні методи дослідження (гістологічні, медико-криміналістичні, токсикологічні тощо) і, якщо необхідно, вивчається медична документація, матеріали кримінальних та цивільних справ.

Зі змісту висновку експерта №12-17-184-Чт/19 вбачається, що під час судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 , проведеної в приміщенні Чугуївського міжрайонного відділення судово-медичної експертизи Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, з метою проведення судово-імунологічної експертизи, було з дотримання наведених вимог закону відібрано відповідні біологічні зразки.

Тому відсутні підстави стверджувати про порушення експертом вимог закону під час проведення судової експертизи.

Доводи апеляційної скарги про порушення процедури відібрання речей з трупа потерпілої ОСОБА_11 також є неприйнятними.

Адже речі було відібрано для проведення експертних досліджень у порядку статей 241, 245 КПК України, на підставі постанови слідчого Чугуївського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_14 від 12 червня 2019 року.

Всупереч доводам захисника, процедура відібрання зразків зафіксована відповідним протоколом, що відповідає вимогам ст.104 КПК України.

Зазначення вступній частині анкетних даних іншого слідчого, який також входить до групи слідчих у даному кримінальному провадженні, в даному випадку очевидно є технічною помилкою та не свідчить про порушення вимог кримінального процесуального закону під час його складання.

Доводи захисника про недопустимість висновків експертів №14/483-С, №16/1525-С/19 та №14/484-С/19 та №14/576-С/19 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуваний вирок, не посилався на ці докази.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №618 від 07 жовтня 2019 року, в період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_8 хоча і виявляв ознаки хронічного психічного захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю та перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності, проте міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

На теперішній час обвинувачений може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Доводи апеляційної скарги про необхідність підтвердження розміру заподіяної потерпілому ОСОБА_10 моральної шкоди виключно експертним шляхом є необґрунтованими.

Так, згідно з ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому (ч.1 ст. 129 КПК України). При вирішенні цивільного позову суд керується нормами статей 127-130 КПК України та цивільного законодавства, зокрема, статей 23, 1166-1168 ЦК України.

Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд першої інстанції при визначенні підстав та розміру вішкодування моральної шкоди потерпілому зазначених вимог закону дотримався.

Як правильно встановив суд, моральна шкода, спричинена потерпілому ОСОБА_10 діями обвинуваченого ОСОБА_8 , виразилася у емоційному переживанні, стресі, глибоких душевних стражданнях, пов`язаних з втратою близької для нього людини - дружини.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховував характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав потерпілий.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що вимоги п.6 ч.2 ст.242 КПК України щодо обов`язкового проведення експертизи для визначення розміру заподіяної шкоди немайнового характеру стосуються саме повноважень органу досудового розслідування та визначають підстави, за яких слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи для встановлення розміру шкоди немайнового характеру з метою правильної правової кваліфікації дій особи.

При цьому визначення розміру моральної шкоди, яка була заподіяна потерпілому, є прерогативою суду, який з урахуванням обставин, вказаних у ст.23 ЦК України, встановлює суму грошового стягнення, яку необхідно компенсувати особі, яка зазнала моральних страждань внаслідок протиправних дій обвинуваченого.

Враховуючи принцип розумності та справедливості, а також критерій розумної сатисфакції, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково та визначив розмір завданої ОСОБА_10 моральної шкоди у розмірі 300000 гривень, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Таким чином, місцевий суд належним чином дослідив докази, що мають суттєве значення для з`ясування змісту та спрямованості умислу обвинуваченого, правильно оцінив його дії, кваліфікувавши їх за ч.1 ст.115 КК України.

Обираючи міру покарання, місцевий суд дотримався вимог ст.65, ст.50 КК України, належним чином врахував принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути провадження і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4