Справа № 183/5024/23
№ 1-кп/183/1380/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2023 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000323 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, військовослужбовця військової служби, старшого водія 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону війкової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

08 листопада 2022 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 301 ОСОБА_5 призначено на посаду старшого водія 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону війкової частини НОМЕР_1 .

Так, старший солдатОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем та, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, будучи зобов`язаним суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, 05 січня 2023 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

01 березня 2023 року, старший солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до другого слідчого відділу (с дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Полтава, та повідомив про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, 05 січня 2023 року старший солдат ОСОБА_5 умисно самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах особливого періоду в умовах воєнного стану та незаконно перебував за її межами до 01 березня 2023 року.

В судовому засіданні обвинуваченийОСОБА_5 вину свою визнав повністю та показав, що обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Вказав, що з червня 2016 року перебував на військовій службі за контрактом. У військовій частині НОМЕР_1 проходив службу на посаді старший стрілець. 05.01.2023 року дійсно залишив місце служби, по 01.03.2023 року перебував у м. Харкові. Зазначив, що він самовільно залишив військову частину через складний морально-психологічний стан, який виник внаслідок непорозумінь з командуванням. Бажає і надалі проходити службу у Збройних силах України. У скоєному щиро кається.

В судовому засіданні у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких обвинуваченим ОСОБА_5 скоєно злочин, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.

Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у самовільному залишенні військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану, доведена в повному обсязі, і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 5 ст. 407 КК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.

Суд враховує, що обвинуваченийОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин.

Однак, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке полягало в тому, що ОСОБА_5 самостійно звернувся до військової служби правопорядку, як під час досудового розслідування та к і під час судового розгляду давав зізнавальні показання.

Крім того, суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, на обліку у лікарів не перебуває, за місцем служби характеризується позитивно, за місцем колишньої роботи характеризується позитивно, нагороджений відзнакою Президента України «За участь в антитерористичній операції», нагороджений грамотою командира військової частини НОМЕР_1 за особисту мужність та героїзм, високий професіоналізм, зразкову військову дисципліну, сумлінне виконання службових обов`язків, нагороджений грамотою командира 1 механізованої роти за високі показники в індивідуальній та бойовій підготовці, зразкову військову дисципліну, сумлінне виконання службових обов`язків, нагороджений за сумлінну службу, а також високі показники в бойовій та індивідуальній підготовці, проявленні при проходженні навчання за стандартами NATO в Міжнародному Центрі Миротворчості та Безпеки, нагороджений відзнакою «Холодний ЯР», відзначений почесним нагрудним знаком командувача ІНФОРМАЦІЯ_2 «За службу».

Крім того, ОСОБА_5 безпосередньо приймав участь в зоні проведення АТО на території Донецької та Луганської областей по захисту незалежності й територіальної цілісності України, є учасником бойових дій, бажає і надалі проходити військову службу у лавах ЗСУ.

Тому, з урахуванням обставин скоєння злочину, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, наявності кількох пом`якшуючих покарання обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_5 положення ч. 1 ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 5 ст. 407 КК України, а саме призначити покарання у виді арешту з відбуванням на гауптвахті.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у вигляді позбавлення волі на вказаний вище строк з випробуванням буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.

Вирішуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, суд вважає, що запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, слід залишити до набрання вироком законної сили, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані судом при застосуванні та продовженні застосування обвинуваченому цього виду запобіжного заходу.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту з відбуванням на гауптвахті, строком 5 (п`ять) місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 01 березня 2023 року.

Зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_5 тримання під вартою в період з 01 березня 2023 року по 10 липня 2023 року включно.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_5 тримання під вартою продовжити до 01 серпня 2023 року.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1