Справа № 761/8624/23
Провадження №1-кп/761/2670/2023
В И Р О К

іменем України

06 червня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду м. Києва матеріали кримінального провадження №0000513 відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 серпня 2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,:

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, суд-

В С Т А Н О В И В:

24.03.2022 ОСОБА_5 наказом ІНФОРМАЦІЯ_4 (по особовому складу) від 23.03.2022 № 9-РС зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 2 відділення 1 взводу 2 роти охорони військової частини НОМЕР_1 .

Так, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватися військової дисципліни, виконувати службові обовязки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, не допускати негідних вчинків, у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Однак, під час дії воєнного стану, стрілець-помічник гранатометника 2 відділення 1 взводу 2 роти охорони військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , діючи умисно, у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників), в умовах воєнного стану, 24.07.2022, близько 09 год 00 хв самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та у період з 24.07.2022 до 20.02.2023 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби за наявності реальної можливості для цього.

20.02.2023 о 17 год 40 хв ОСОБА_5 затримано оперативними співробітниками Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві.

Таким чином ОСОБА_5 вчинив самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, визнав повністю та повідомив всі обставини скоєного.

Так, ОСОБА_5 пояснив, що 24.03.2022 наказом ІНФОРМАЦІЯ_4 (по особовому складу) від 23.03.2022 № 9-РС його зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 2 відділення 1 взводу 2 роти охорони військової частини НОМЕР_1 . Пізніше, а саме 24.07.2022 року ОСОБА_5 оскільки морально був виснаженим, покинув військову частину та поїхав додому. Протягом часу відсутності на службі у вказаний період він проводив час на власний розсуд. Поважних причин для неявки на службу у нього не було. Зазначив, що він самостійно добровільно вирішив повернутись до своєї військової частини, оскільки бажає продовжити службу та брати участь у захисті Батьківщини, а також запевнив, що зробив для себе належні висновки, просив суворо його не карати.

Так, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України зі згоди учасників судового провадження, які на думку суду правильно розуміють зміст обставин по справі і не оспорюють їх, та немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і визначив обсяг доказів, що підлягає дослідженню в судовому засіданні, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_5 показання, якого відповідають які відповідають фактичним обставинам справи та дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Аналізуючи в сукупності надані прокурором та перевірені в судовому засіданні докази, які узгоджуються між собою, суд за вказаних обставин вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, яке слід кваліфікувати, як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини вчинення злочину який відносяться до категорії тяжкого злочину, умисний винний протиправний характер діяння, форму й ступінь вини, мотивацію вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують обвинуваченому покарання.

Зокрема, судом враховано, особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який не перебуває під наглядом лікаря-нарколога та психіатра, посередньо характеризується за місцем проживання та проходження служби, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, однак підозрюється у вчиненні іншого кримінального правопорушення, яке розслідується Дарницьким УП ГУНП у м. Києві.

Також, обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 суд визнає його щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин скоєння кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, його віку та стану здоров`я, суд вважає необхідним і достатнім покаранням для його виправлення й попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, покарання у виді позбавлення волі в межах, передбаченого санкцією ч. 5 ст. 407 КК України, за яким визнає його винним.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також те що останній будучи військовослужбовцем підозрюється у вчиненні іншого тяжкого кримінального правопорушення проти власності, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання на переконання суду, буде відповідати його меті, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Даних щодо наявності речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні прокурором не надано.

Запобіжний захід, який застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою з утриманням на Гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід залишити без змін до вступу вироку в законну силу з метою забезпечення виконання покарання, призначеного цим вироком.

Керуючись ст. ст. 349, 369-371, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 , відраховувати з 20.02.2023 року.

Зарахувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбування покарання за правилами ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 20 лютого 2023 року по день набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням на ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до вступу вироку в законну силу, залишити без змін.

Вирок суду першої інстанції, в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає. В іншій частині, може бути оскаржено учасниками процесу, протягом 30-ти діб з моменту його проголошення, до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляції до Шевченківського районного суду м. Києва.

Вирок суду набирає законної чинності після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Шевченківського

районного суду м. Києва ОСОБА_1