КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 червня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.06.2023 задоволено клопотання заступника начальника другого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт у кримінальному провадженні № 0001170 від 20.08.2019 року на вилучений в період з 12.06.2023 по 14.06.2023 року в ході обшуку у приміщеннях, які використовують службові особи Федерації професійних спілок України за адресою: м. Київ, Майдан Незалежності, 2, мобільний телефон IPhone 11 Pro, сірого кольору, серійний номер НОМЕР_1, IMEI-1 НОМЕР_2 , IMEI-2 НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_7 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк апеляційного оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді, та відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Обгрунтовуючи поважність причин пропуску строку апеляційного

______________________________________________________________________________

Справа № 757/24841/23-к Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/4765/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

оскарження, захисник зазначав, що ухвалу постановлено без участі власника майна, а копію ухвали отримано захисником лише 19.07.2023.

В апеляційній скарзі захисник зазначав, що не зважаючи на те, що органом досудового розслідування визнаноречовими доказами мобільний телефон, вилучений у ОСОБА_7 під час обшуку, прокурором у клопотанні про арешт майна не доведено таку мету накладення арешту на вилучене майно.

Надані суду матеріали, з урахуванням відомостей, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0001170 від 20.08.2019, не містять даних, які б давали розумні підстави вважати, що мобільний телефон ОСОБА_7 , вилучений під час проведення з 12.06.2023 по 14.06.2023 обшуку містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, або містить сліди кримінального правопорушення.

Слідчий суддя ухвалою від 07.06.2023 про надання дозволу на обшук чітко визначив, як діяти органу досудового розслідування під час виявлення в ході обшуку комп`ютерної техніки, мобільних телефонів тощо, а саме діяти не шляхом вилучення носіїв, а шляхом зняття копій інформації, яка міститься на даних носіях.

У судове засідання власник майна ОСОБА_7 не прибула, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлена належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомила та клопотань про відкладення судового засідання не подавала.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора ОСОБА_8 про арешт майна розглянуто у відсутності власника майна ОСОБА_7 та її захисника.

Дані про направлення учасникам судового провадження копії оскаржуваної ухвали у справі відсутні.

Як зазначено апелянтом та убачається із наявної у матеріалах судового провадження розписки (а.с. 136), копію оскаржуваної ухвали захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 отримав 19.07.2023, тоді як подав апеляційну скаргу 24.07.2023, тобто в строк, передбачений абзацом 2 ч. 3 ст. 395 КПК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не убачає підстав для розгляду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001170 від 20.08.2019 року, за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 367, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 369 КК України.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що неналежне виконання Головою Фонду державного майна України своїх службових обов`язків та системне ігнорування вимог ст. 2, п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про Фонд державного майна України» в частині відсутності належного контролю у сфері організації та проведення приватизації державного майна, відчуження державного майна, передачі державного майна в оренду та користування, повернення у державну власність державного майна, що було приватизоване, відчужене або вибуло з державної власності з порушенням законодавства, призвело до відчуження об`єктів нерухомості, які перебували у віданні Федерації професійних спілок України (), ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» (), ПрАТ «Укрпрофтур» () та є державною власністю.

Зокрема, з метою незаконного заволодіння державним майном, а саме цілісними майновими комплексами, пансіонатами, спортивними комплексами, адміністративними будівлями, концертними залами, готелями, іншими об`єктами нерухомості, що розташовані на території України, невстановлені на даний час особи, у тому числі керівники та працівники Федерації професійних спілок України, акціонерних товариств «Укрпрофоздоровниця», «Укрпрофтур», та інших, заснованих ними суб`єктів господарювання, розробили злочинний план, згідно якого, крім іншого, місцеві органи виконавчої влади, в порушення вимог Указу Президії Верховної Ради України № 1452-XII від 30.08.1991 «Про передачу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України, у власність держави», Закону України від 10.09.1991 «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України», Постанови Верховної Ради України № 3943 від 04.02.1994- ХІІ «Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР» та інших нормативних актів, протиправно оформили та видали представникам Федерації профспілок України, акціонерних товариств «Укрпрофоздоровниця», «Укрпрофтур», та інших заснованих ними суб`єктів господарювання, свідоцтва про право власності на вищевказані державні об`єкти нерухомого майна, яке перебувало в їх віданні.

Реалізуючи такий план, спрямований на заволодіння державним майном та його подальше незаконне відчуження, службові особи зазначених акціонерних товариств та Федерації професійних спілок України, використовуючи вищевказані, незаконно видані, свідоцтва про право власності, діючи за попередньою змовою групою осіб, здійснили протиправне відчуження низки курортно-оздоровчих, спортивних та інших державних комплексів, та продовжують свою незаконну діяльність.

Встановлено, що службові особи ФП України, ПрАТ «Укрпрофтур», ПрАТ «Укрпрофоздоровниця та їх дочірніх підприємств, є учасниками схеми із незаконного відчуження вищевказаного державного нерухомого майна. Відповідно до схеми, спершу знаходився покупець на об`єкт нерухомості, потім, як підстава для його реалізації, описувався незадовільний технічний стан об`єкта та збитковість підприємства за результатами господарської діяльності. Після чого, проводиться занижена оцінка такого майна підконтрольними суб`єктами оціночної діяльності для того, щоб визначений покупець здійснив офіційну мінімальну оплату, так як іншу частину обумовленої суми коштів він мав передати цим службовим особам.

У подальшому, з метою реалізації вказаної схеми працівниками одного з акціонерних товариств готуються, погоджуються у наглядовій раді та подаються до Федерації професійних спілок України відповідні документи про надання дозволу на реалізацію попередньо визначеного об`єкта нерухомого майна, що перебував у віданні цієї юридичної особи. Далі, після надання колегіальним органом Федерації професійних спілок України згоди на відчуження об`єкту нерухомого майна, який планується продати нібито через офіційні конкурсні торги, наглядовою радою акціонерного товариства скликається засідання, на якому остаточно затверджується рішення щодо реалізації визначеного майна, з подальшим оформленням нотаріально засвідченої угоди купівлі-продажу.

Згідно долучених до клопотання матеріалів, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.06.2023 надано дозвіл на проведення обшуку у приміщеннях, які використовують службові особи Федерації професійних спілок України за адресою: м. Київ, Майдан Незалежності, 2.

Відповідно до даних протоколу обшуку, в період з 12.06.2023 по 14.06.2023 старшим слідчим в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_11 проведено обшук у приміщеннях, які використовують службові особи Федерації професійних спілок України за адресою: м. Київ, Майдан Незалежності, 2, в ході якого вилучено предмети, речі та документи згідно опису, серед яких мобільний телефон IPhone 11 Pro, сірого кольору, серійний номер НОМЕР_1, IMEI-1 НОМЕР_2 , IMEI-2 НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_7 .

Постановою заступника керівника відділу Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_12 від 15.06.2023 вилучений мобільний телефон IPhone 11 Pro, сірого кольору, серійний номер НОМЕР_1, IMEI-1 НОМЕР_2 , IMEI-2 НОМЕР_3 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001170 від 20.08.2019.

16.06.2023 заступник начальника другого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просив накласти арешт у кримінальному провадженні № 0001170 від 20.08.2019 року на тимчасово вилучене майно в період з 12.06.2023 по 14.06.2023 року в ході обшуку у приміщеннях, які використовують службові особи Федерації професійних спілок України за адресою: м. Київ, Майдан Незалежності, 2, а саме на мобільний телефон IPhone 11 Pro, сірого кольору, серійний номер НОМЕР_1, IMEI-1 НОМЕР_2 , IMEI-2 НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.06.2023 задоволено клопотання прокурора.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на вилучений у ході обшуку в період з 12.06.2023 по 14.06.2023 у приміщеннях, які використовують службові особи Федерації професійних спілок України за адресою: м. Київ, Майдан Незалежності, 2, мобільний телефон IPhone 11 Pro, який належить ОСОБА_7 ,з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження № 0001170 від 20.08.2019, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вилучений мобільний телефон, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна призвести до його знищення, приховування чи псування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вказане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Посилання захисника на недоведеність відповідності вилученого майна речовим доказам в розумінні ст. 98 КПК України, є безпідставними, оскільки, як убачається із даних постанови про визнання вилученого у ОСОБА_7 мобільного телефону речовим доказом у кримінальному провадженні, у органу досудового розслідування є підстави вважати, що вилучений мобільний телефон містить інформацію щодо листування з підозрюваним ОСОБА_10 , яка стосується діяльності Федерації професійних спілок України та інших питань не особистого характеру, тобто містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже дане майно відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Незастосування в даному випадку такого тимчасового заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 червня 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3