Справа № 303/3564/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

02.08.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарки судових засідань - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/318/23, за апеляційною скаргою, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2023 року, задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні за №0000102, внесеному 24.03.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) та продовжено щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мукачево, Закарпатської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України,

строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесят) днів, а саме до 21 липня 2023 року включно.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження №0000102, відомості про кримінальне правопорушення у якому 24.03.2021 внесені до ЄРДР, за обвинуваченням ОСОБА_5 , за ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 , за ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 , за ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_9 , за ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 , за ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 30.03.2023, обвинуваченому ОСОБА_5 змінено запобіжний захід із застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесят) днів, а саме до 28.05.2023, без визначення розміру застави. 23.05.2023 до Ужгородського міськрайонного суду прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно обвинуваченого ОСОБА_5 . У клопотанні прокурор вказує на те, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, що у кримінальному провадженні триває судовий розгляд, письмові докази не досліджувались, із п`яти свідків допитані лише троє, а тому ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були встановлені судом під час застосування запобіжного заходу, наразі залишаються реальними і триваючими, продовжують об`єктивно існувати, а саме: обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, оскільки злочин, який інкримінується ОСОБА_5 віднесено до особливо тяжких і за його скоєння передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років із конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду; також існує ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні, оскільки після відкриття матеріалів кримінального провадження сторона захисту, у тому числі обвинувачений, дізналися про обсяг зібраних доказів, у тому числі свідків, показаннями яких підтверджується вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень; також наявний ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_5 обвинувачує орган досудового розслідування. Прокурор у клопотанні також зазначає, що оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у систематичному та тривалому у часі збуті психотропних речовин у складі ретельно зорганізованої групи зі значним обсягом поставки та збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, а також широким колом осіб, що купували наркотики, збагачувався від вказаної злочинної діяльності та інших джерел доходу не має, що дає підстави стверджувати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може і в подальшому продовжувати злочинну діяльність. Окремо звертає увагу на те, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 25.08.2022, обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави в розмірі 205 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 508 605 грн, яку сплачено, та якою покладено на ОСОБА_5 , відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, такі обов`язки, а саме: прибувати до суду на першу вимогу; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну. У клопотанні також зазначається, що обвинувачений, перебуваючи на волі із обраним відносно нього запобіжним заходом у вигляді застави, 09.02.2023 затриманий за підозрою у вчиненні іншого тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого групою осіб з корисливих мотивів, а 10.02.2023, ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 332 КК України. У зв`язку з чим ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 30.03.2023 задоволено клопотання прокурора та змінено відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід із застави на тримання під вартою, строком до 28.05.2023, без визначення розміру застави, а суму застави повернуто заставодавцю. У клопотанні прокурор також зазначає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не зможе запобігти вищевказаним ризикам. Просить клопотання задовольнити.

Судом встановлено, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України кримінального правопорушення. Підставами застосування запобіжного заходу судом визнано обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: існує ймовірність того, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду. Так, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення у сукупності із даними, що характеризують особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки, фактичне переховування ОСОБА_5 та перебування його у розшуку на стадії досудового розслідування від органів слідства та суду, суд вважає доведеним існування ризику переховування обвинуваченого від суду. Також існує ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_5 може незаконно впливати на учасників кримінального провадження. При цьому судом взято до уваги те, що оскільки судовий розгляд кримінального провадження триває, відповідно, не всі свідки сторони обвинувачення допитані, зокрема не допитані двоє свідків, які ухиляються від явки до суду, а тому існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу ОСОБА_5 , такі особи можуть змінити свої показання або відмовитися від давання показань у суді. В ухвалі також вказується на те, що прокурором доведено, що ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення чи продовження цього ж кримінального правопорушення також існує, що підтверджується тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, а будучи обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_5 також підозрюється у вчиненні нового умисного злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за кордон, що ці діяння віднесені до категорії тяжких злочинів, що свідчить про схильність ОСОБА_5 до вчинення злочинів. В ухвалі також зазначається, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не встановлено, що суду не надано достатньо доказів на підтвердження тих обставин, які б свідчили про наявність необґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочину та наявність підстав вважати, що вищенаведені ризики не існують. Крім того, на переконання суду, наявні підстави для продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що обумовлено необхідністю завершення судового розгляду кримінального провадження та відсутністю на момент розгляду клопотання підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, більш м`який, запобіжний захід. З огляду на наведене, слідчий суддя дійшов висновку про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде співмірним існуючим ризикам, відповідатиме особі обвинуваченого ОСОБА_5 та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, зможе забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, а відтак є необхідним за таких обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу, а тому, щодо обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 вказує на необґрунтованість та незаконність ухвали суду, просить її скасувати. Вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилається у клопотанні прокурор, відсутні, стороною обвинувачення існування таких не підтверджено належними та допустимими доказами. Звертає увагу на те, що судом проігноровано те, що у обвинуваченого є місці соціальні зв`язки, обвинувачений має родину, постійне місце проживання, мешкає з дружиною, а також те, що обвинувачений характеризується позитивно як за місцем реєстрації, так і за місцем проживання, судимостей не має. Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання із застосуванням електронних засобів контролю.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності сторін обвинувачення та захисту, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що: сторони обвинувачення та захисту належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, однак заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін не подавали; в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, а тому його явка у судове засідання не визнавалась обов`язковою, і при цьому, стороною захисту не заявлено клопотання про бажання обвинуваченого брати участь у розгляді апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення відхиляються з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що обставини, які були підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінились, наведені прокурором ризики не відпали, не зменшились і продовжують існувати.

Разом із тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання його винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, те, що вчинені діяння відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого (не працюючий, раніше переховувався від органу досудового розслідування та суду, перебував у розшуку, підозрюється у вчиненні й іншого кримінального правопорушення, зокрема передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України), а також відсутність обставин, які б перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процедурних (процесуальних) дій, у тому числі й допиту ряду свідків, які ухиляються від явки до суду, та дослідження доказів.

Тому, колегія суддів, з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 обвинувачується і за яке йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років із конфіскацією майна, а також наведених вище обставин, у тому числі і даних про особу обвинуваченого, доходить висновку про те, що є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, що в свою чергу свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції і в цій частині.

Колегія суддів також вважає, що продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у зв`язку з чим, обґрунтованим і належним чином умотивованим, вважає і висновок суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також дієвості кримінального провадження.

З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилається у клопотанні прокурор, відсутні, стороною обвинувачення існування таких не підтверджено належними та допустимими доказами. апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеними вище судженнями.

Із цих підстав, доводи апеляційної скарги про те, що в обвинуваченого ОСОБА_5 є міцні соціальні зв`язки, він має родину, постійне місце проживання, мешкає з дружиною, позитивно характеризується за місцем реєстрації та проживання, судимостей не має, апеляційний суд відхиляє як такі, що жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків та неможливість їх запобігання шляхом застосування щодо обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

При цьому, колегія суддів вважає, що обраний ОСОБА_5 запобіжний захід, у тому числі й із урахуванням його тривалості, відповідає характеру та тяжкості інкримінованого ОСОБА_5 діяння, а також тяжкості можливого покарання та виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.

У зв`язку з цим, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, оскільки існують обґрунтовані підстави вважати, що у разі застосування щодо обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, він не буде належним чином виконувати покладені на нього як обвинуваченого процесуальні обов`язки, у тому числі може ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що стороною захисту не надано доказів, зокрема висновків лікарів тощо, які б свідчили про наявність у ОСОБА_5 таких захворювань, які б унеможливлювали тримання його під вартою.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи порушувати процесуальні обов`язки іншим чином, однак, обставини, за яких він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі і дані про його особу, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, не може бути задоволена, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі в апеляційній скарзі не вказується; що строк дії оскаржуваної ухвали на момент розгляду апеляційної скарги сплив, що свідчить про те, що така втратила чинність у часі.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 травня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні за №0000102, внесеному 24.03.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань та продовжено щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесят) днів, а саме до 21 липня 2023 року включно, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: