Справа № 522/2897/23
Провадження № 1-кс/522/3928/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2023 року Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000051 від 11.02.2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із клопотанням, у якому просить скасувати арешт, накладений на майно ОСОБА_4 , а саме: легковий автомобіль марки «МАZDА 6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , країна реєстрація Україна (UА), номер кузова НОМЕР_2 ; технічний паспорт серії НОМЕР_3 , виданий ТСЦ 1244 від 08.02.2023, на автомобіль марки «МАZDА 6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , країна реєстрація Україна (UА), номер кузова НОМЕР_2 ; ключ від автомобіля марки «МАZDА 6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , країна реєстрація Україна (UА), номер кузова НОМЕР_2 .

Захисник в судове засідання не з`явивсь, надіслав до суду заяву, у якій просив клопотання задовольнити та розглянути його без участі заявника.

Встановлено, що СВ УСБУ в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000051 від 11.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 11.02.2023 о 00 год. 50 хв. в зону митного контролю міжнародного автомобільного пункту пропуску «Старокозаче-Тудора» відділу митного оформлення № 3 митного поста «Білгород-Дністровський» Одеської митниці в напрямку з України до Молдови через канал руху «зелений коридор» в`їхав транспортний засіб особистого користування (легковий автомобіль) марки «MAZDA 6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , країна реєстрація Україна (UA), номер кузова НОМЕР_2 , під керуванням громадянина України ОСОБА_5 . Під час здійснення митного огляду в салоні транспортного засобу в задньому кармані переднього пасажирського сидіння в текстильному мішечку червоного кольору виявлено патрони в кількості 30 (тридцять) шт., калібру 6,35 мм (6,35x15мм) невідомої марки та країни виробництва, з маркуванням «S&B 6.35 Вг», жовтого кольору, які є боєприпасами до вогнепальної нарізної зброї.

Надалі, в рамках вищезазначеного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси від 16.02.2023 у справі № 522/2897/23 накладено арешт на майно ОСОБА_6 , а саме: легковий автомобіль марки «MAZDA 6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; технічний паспорт серії НОМЕР_3 , виданий ТСЦ 1244 від 08.02.2023, на автомобіль марки «MAZDA 6» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та ключ від автомобіля.

Зі змісту ухвали слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси від 16.02.2023 вбачається те, що арешт на майно ОСОБА_4 накладено з метою збереження речових доказів.

Разом з тим, в ухвалі не зазначено, яким саме критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, у цьому кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, відповідає вказане майно ОСОБА_4 . Із ухвали не вбачається зв`язку між обставинами, які розслідуються у кримінальному провадженні, та майном третьої особи, на яке накладається арешт з метою збереження речових доказів.

Органом досудового розслідування на цей час будь-яких постанов про визнання арештованого майна речовим доказом в рамках даного кримінального провадження не виносилось, повідомлення про підозру ОСОБА_4 не вручалось.

Майно ОСОБА_4 до арешту використовувалось ним для власних потреб та для здійснення господарської або іншої діяльності з метою отримання доходів, на які він утримував свою родину, забезпечував усім необхідним.

На підставі чого, вважають, що відпала потреба в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Суханов та Ільченко проти України»)

Згідно із абзацом 2 частини першої ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду клопотання були повідомлені належним чином.

Розглянувши клопотання, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відноситься змагальність сторін.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно Постанови № 5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Згідно з п.13 інформаційного листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-558/0/4-13 від 05.04.2013 Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках: надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 2 ст. 131 КПК України передбачено, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення його дієвості.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом першим частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Керуючись ст.ст. 174, 318-380 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000051 від 11.02.2023 року задовольнити.

Скасувати арешт, накладений на майно ОСОБА_4 , а саме: легковий автомобіль марки «МАZDА 6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , країна реєстрація Україна (UА), номер кузова НОМЕР_2 ; технічний паспорт серії НОМЕР_3 , виданий ТСЦ 1244 від 08.02.2023, на автомобіль марки «МАZDА 6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , країна реєстрація Україна (UА), номер кузова НОМЕР_2 ; ключ від автомобіля марки «МАZDА 6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , країна реєстрація Україна (UА), номер кузова НОМЕР_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя:

28.06.2023