Справа № 145/1251/21
УХВАЛА

18 липня 2023 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 04.06.2021 за № 0000096, по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Могилівка, Жмеринського району Вінницької області, громадянки України, адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , освіта вища, працюючої, неодруженої, раніше судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,

УСТАНОВИВ:

До Вінницького районного суду Вінницької області, відповідно до ухвали Вінницького апеляційного суду від 27.09.2021, надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.06.2021 за № 0000096, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 04.10.2021 по вказаному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні 18.07.2023 прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_3 просив призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду, зазначив, що дане кримінальне провадження, відповідно до ухвали Вінницького апеляційного суду, підсудне Вінницькому районному суду Вінницької області. Також подав клопотання про застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, яке обґрунтоване тим, що причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: оглядами місця події, допитами потерпілих, іншими матеріалами кримінального провадження, що зазначені у реєстрі матеріалів досудового розслідування. Підставою застосування вказаного запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, за який встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, а також наявність ризиків, які передбачені п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: 1) переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) ОСОБА_6 , усвідомлюючи міру покарання, яка їй загрожує, переховується від органів прокуратури та суду. Крім того, обвинувачена на виклики суду не з`являється, незважаючи на те, що надає письмові розписки про те, що їй відомо про дату та час судового розгляду і вона зобов`язується з`явитися. Не з`являючись на судові засідання, обвинувачена перешкоджає завершенню судового розгляду у розумні строки; 2) можливість вчиняти інші кримінальні правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) ОСОБА_6 може продовжувати вчиняти інші злочини, а також продовжувати свою кримінально протиправну діяльність, не перебуваючи під наглядом органів правопорядку. Крім того, на даний час обвинувачена ніде не працює, вагомих соціально стримуючих факторів немає, будь-яке офіційне джерело доходів відсутнє. Під час перебування обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000096 від 04.06.2021 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 185 КК України, остання вчинила злочини, передбачені ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, за що була засуджена вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 21.03.2023. Враховуючи викладене, особу обвинуваченої ОСОБА_6 , те, що вона переховується від суду, її вік і стан здоров`я, матеріальний стан, а також те, що вона офіційно не працює, не має постійного джерела доходів, вчинила під час перебування обвинувального акту в суді новий, умисний, корисливий злочин, наявні усі підстави вважати про схильність останньої до вчинення протиправних діянь, наявність можливості переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити нові кримінальні правопорушення. Вказане свідчить про наявність ризиків, яким неможливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою. У зв`язку з тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисних кримінальних правопорушень, виникає необхідність у проведенні за її обов`язкової участі судових засідань. У той же час, застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченої не перешкоджатиме останній здійснити дії, передбачені п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не гарантуватиме виконання покладених на неї обов`язків та не забезпечить дотримання розумних строків судового розгляду справи, оскільки ОСОБА_6 уже два роки не з`являється до суду, хоч належним чином повідомляється про дату та час судового розгляду. Тому просить застосувати до обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб з можливістю внесення застави в розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; у разі внесення застави покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатись з населеного пункту, де вона проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; утриматись від спілкування із особами, які являються потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні.

Представник потерпілого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні 18.07.2023 просив призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Підтримав заявлене прокурором клопотання про застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу. Просив задовольнити подане ним 10.11.2021 клопотання про часткове скасування арешту майна, яке обґрунтоване тим, що відповідно до товарного чеку від 15.05.2021, ОСОБА_4 у м. Гнівань придбав для своєї неповнолітньої дочки велосипед марки «Champion Cross Leader 26» (2019 року) вартістю 5000,00 грн у ФОП ОСОБА_7 . Однак, як встановлено в ході досудового розслідування, вже 03.06.2021 приблизно о 16 год 00 хв ОСОБА_6 у АДРЕСА_2 , біля спеціально пристосованої стоянки велосипедів магазину «АТБ» здійснила таємне викрадення велосипеду марки «Champion Cross Leader 26» (2019 року) з рамою чорно-червоного кольору, який належить потерпілому ОСОБА_4 , та в подальшому розпорядилась ним на власний розсуд. 04.06.2021 були внесені відомості до ЄРДР за № 0000096. 18.06.2021 працівникам поліції ОСОБА_6 добровільно видала велосипед марки «Champion Cross Leader 26» (2019 року), цього ж дня проведено його огляд та визнано речовим доказом. Після проведення товарознавчої експертизи прийнято рішення передати вказаний велосипед до кімнати зберігання речових доказів ВП № 2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області. На підставі ухвали слідчого судді Вінницько районного суду Вінницької області від 30.06.2021 у справі № l45/1007/21 накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: велосипед марки «Champion Cross Leader 26» (2019 року), належний на праві приватної власності ОСОБА_4 . Документи про придбання та право власності ОСОБА_8 надавав у ході розслідування кримінального провадження. Участі в судовому засіданні під час накладення арешту ОСОБА_8 не приймав. Таким чином, ОСОБА_4 у період з 03.06.2021 до даного часу позбавлений права володіння та розпорядження належним йому велосипедом. Враховуючи тe, що на стадії досудового розслідування по даному кримінальному провадженні об`єкт кримінальних протиправних дій велосипед торгової марки «Champion Cross Leader 26» (2019 року) вилучений у обвинуваченої, оглянутий, визнаний речовим доказом, проведена товарознавча експертиза, вважає, що підстави і завдання накладення арешту на майно виконані та на даному етапі судового розгляду відсутні подальші підстави саме в утриманні велосипеду слідчим та прокурором. Вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки на даний час не існує об`єктивних обставин щодо утримання даного майна. Просить скасувати частково арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького районного суду Вінницької області від 30.06.2021 у справі № l45/1007/21, надавши право користування, без права відчуження та розпорядження, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , належним на праві власності майном велосипедом торгової марки «Champion Cross Leader 26» (2019 року), чорно-червоного кольору. Також просить прийняти для спільного розгляду з даним кримінальним провадженням цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Прокурор ОСОБА_3 заперечує з приводу задоволення клопотання представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна, зазначивши, що на даному етапі не вбачається правових підстав для скасування арешту майна, оскільки таке рішення, відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, приймається одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд. Щодо прийняття цивільного позову ОСОБА_4 не заперечує.

Обвинувачена ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні 18.07.2023 просила призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду. З приводу клопотання прокурора про застосування до неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою зазначила, що у неї на утриманні двоє дітей (десять та чотирнадцять років), чоловіка у неї немає, вона сама проживає з дітьми, вона працює оператором поштового відділення АТ «Укрпошта» з 06 години ранку до 06 години ранку наступного дня (добу працює, дві доби вдома). Її місце проживання зареєстроване в будинку, який залишився їй у спадщину. Не з`являлася в підготовчі судові засідання, оскільки в березні 2022 року виїхала в Німеччину, так як почалася війна, повернулася в Україну в лютому 2023 року. В Німеччині потрапила в ДТП, отримала ушкодження, тому наразі лікується. Умислу переховуватися чи тікати у неї немає, зобов`язується з`являтися на всі судові асідання. Щодо вчинення нею інших правопорушень пояснила, що кримінальні правопорушення, за які засуджена Тиврівським районним судом Вінницької області від 21.03.2023, вчинила ще в жовтні 2021 року, з того часу нічого не вчиняла. В той період розлучалася з чоловіком. З приводу прийняття цивільного позову ОСОБА_4 та задоволення клопотання представника потерпілого про часткове скасування арешту майна не заперечує.

Будь-яких інших клопотань від учасників судового провадження не надійшло, проти відкритого судового розгляду не заперечили.

Потерпілий ОСОБА_9 в підготовче судове засідання 18.07.2023 не з`явився, попередньо через канцелярію суду подав письмову заяву про проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду по даному кримінальному провадженню у його відсутність.

Заслухавши думки учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд дійшов такого висновку.

Дане кримінальне провадження підсудне Вінницькому районному суду Вінницької області відповідно до ухвали Вінницького апеляційного суду від 27.09.2021. Підстав для закриття даного кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, при його затвердженні прокурором дотримано вимоги процесуального закону, порушення вимог КПК України, які б унеможливлювали призначення провадження до судового розгляду, відсутні. Будь-яких угод до суду не надійшло. Встановлено, що на досудовому розслідуванні запобіжні заходи до обвинуваченої не застосовувалися.

Тому суд дійшов висновку про можливість призначення судового розгляду по даному кримінальному провадженню.

З урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження судовий розгляд даного кримінального провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ст. 27 КПК України, відсутні.

Відповідно до п. 10 ст. 56 КПК України, потерпілий має право протягом кримінального провадження на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

У рішенні ЄСПЛ «Шмалько проти України» (п. 33) та «Далбан проти Румунії» (п. 44) визначено, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду, при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди.

Частиною першою статті 128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 128 КПК України, форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Форма і зміст позовної заяви потерпілого ОСОБА_4 відповідають вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються в порядку цивільного судочинства, судовий розгляд кримінального провадження ще не розпочато, тому вказаний цивільний позов слід прийняти до спільного розгляду з даним кримінальним провадженням, запропонувавши обвинуваченій, як цивільному відповідачу, подати суду письмовий відзив на цивільний позов, відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України.

Щодо клопотання прокурора про застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з положеннями, викладеними в ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Статтею 178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, а частиною другою статті 183 КПК України визначені випадки, коли може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка являється частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, визначено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

ЄСПЛ під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у демократичному суспільстві у значенні, передбаченому Конвенцією.

Вирішуючи клопотання прокурора про застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, суд враховує, що тримання під вартою є винятковим та, відповідно до ст. 176 КПК України, найбільш суворим запобіжним заходом.

Між тим, доводи клопотання прокурора, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, на наявність яких міститься посилання в клопотанні, не підтвердженні належними та об`єктивними даними, і прокурором в судовому засіданні не доведені.

Суд враховує наявність у ОСОБА_6 соціальних зв`язків (вона має двох дітей, які перебувають на її утриманні); обвинувачена має зареєстроване місце проживання; обвинувачена працевлаштована, зобов`язується з`являтися до суду.

Посилання прокурора на те, що обвинувачена вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, за наявності обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 04.06.2021 за № 0000096, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, як на підставу можливості вчиняти інші кримінальні правопорушення, не заслуговують на увагу, оскільки такі кримінальні правопорушення були вчинені ще у 2021 році.

Разом з тим, суд погоджується з твердженням прокурора про те, що обвинувачена неодноразово в підготовчі судові засідання не з`являлася, тим самим перешкоджала здійсненню судового розгляду у розумні строки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Враховуючи, що прокурором не доведена обставина, яка свідчать про недостатність застосування обвинуваченій більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, беручи до уваги особу обвинуваченої ОСОБА_6 , суд вважає, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

Особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу (частина перша статті 179 КПК України).

Суд вважає, що для обвинуваченої ОСОБА_6 достатньо застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язаннята роз`яснення їй, що у разі невиконання покладених на неї обов`язків до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, буде достатнім, гарантуватиме виконання покладених на неї обов`язків та забезпечить дотримання розумних строків судового розгляду.

Щодо клопотання представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104 (далі Порядок), визначено, що речові докази, крім тих, що повернуті власнику або передані йому на відповідальне зберігання, реалізовані, знищені, технологічно перероблені, зберігаються до передачі їх суду в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, підрозділ дізнання, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку. Якщо через громіздкість чи з інших причин речові докази не можуть бути передані суду, вони зберігаються в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, підрозділ дізнання, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку, до набрання законної сили судовим рішенням, яким закінчується кримінальне провадження або вирішується спір про їх належність у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною другою статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, особа, яка звертається з клопотанням про скасування арешту майна, має довести, що відпала потреба в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження або арешт накладено необґрунтовано.

Вирішуючи клопотання представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна, суд враховує, що велосипед торгової марки «Champion Cross Leader 26» (2019 року), чорно-червоного кольору є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, на який накладено арешт з метою його збереження.

Згідно зі ст. 7 КПК України, основними засадами кримінального провадження є, в тому числі, безпосередність дослідження показань, речей і документів.

Оскільки велосипед торгової марки «Champion Cross Leader 26» (2019 року), чорно-червоного кольору у даному кримінальному провадженні визнаний речовим доказом та на нього накладено арешт, при цьому судовий розгляд ще не розпочався, судом речові докази у справі ще не оглядалися, будь-яких доказів неналежного зберігання чи пошкодження під час зберігання речового доказу суду не надано, також не доведено, що в подальшому застосуванні такого заходу відпала потреба, тому клопотання представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 56, 128, 174, 177, 179, 194, 314-317, 376 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 04.06.2021 за № 0000096, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, та провести його одноособово у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вінницького районного суду Вінницької області в залі судових засідань о 16 год 00 хв 24 липня 2023 року.

У судове засідання викликати учасників судового провадження.

До спільного розгляду з кримінальним провадженням, внесеним в Єдиний реєстр досудових розслідувань 04.06.2021 за № 0000096, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, прийняти позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Вручити ОСОБА_6 копію цивільного позову ОСОБА_4 з копіями долучених до нього додатків, запропонувавши обвинуваченій, як цивільному відповідачу, подати суду письмовий відзив на цивільний позов, відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на обвинувачену ОСОБА_6 строком на два місяці такі обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися за межі Вінницької області без дозволу суду чи прокурора;

- повідомляти суд чи прокурора про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_6 , що в разі невиконання покладених на неї обов`язків до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_3 , якому направити копію даної ухвали.

В іншій частині клопотання прокурора відмовити.

У задоволенні клопотання представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ Юлія КАРПІНСЬКА