ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/325/23 Справа № 219/5519/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
19 квітня 2023 року м.Кривий Ріг
19.04.2023р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19.01.2022р., яким обвинуваченого
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грушеватське, Барвінківського р-ну Харківської області, який зареєстрований в АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим за ч. 2 ст. 415 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на сім років, задоволено цивільний позов на користь потерпілої
за участю обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_9
представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8
прокурора ОСОБА_10
в с т а н о в и л а :
Оскаржуваним вироком обвинуваченого визнано винуватим за ч. 2 ст. 415 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років, вирішено цивільний позов на користь потерпілої.
Вирок оскаржено в апеляційному порядку обвинуваченим та його захисником, також представником потерпілого, та представником Міністерства оборони України.

В апеляційній скарзі обвинувачений:

- вважає вирок незаконним, оскільки кримінальне провадження було розглянуто поверхово, упереджено, однобічно обвинувачення висунуто безпідставно, не була врахована ступінь винуватості самого потерпілого, який також порушив ПДР України, не був пристебнутий паском безпеки, порушив швидкісний режим та не дотримався дистанції;

- вказує, що у день події був тверезий, а свідки безпідставно дали показання, що від нього було чутно запах алкоголю;

- прохає призначити йому справедливе покарання.

В апеляційній скарзі представник потерпілих, адвокат ОСОБА_8 не оскаржуючи фактичних обставин справи, кваліфікації його дій та доведеності його винуватості не погодився із призначеним обвинуваченому покаранням внаслідок м`якості;

- вказує, що обвинувачений не визнав своєї винуватості, постійно змінював свою позицію, лише в дебатах визнав свою вину повністю, відшкодував на користь потерпілої лише 9000грн., внаслідок ДТП сиротами лишилося двоє дітей, які назавжди позбавлені батьківської любові та турботи, а обвинувачений у вчиненому не покаявся;

- прохає оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого не оскаржуючи фактичних обставин справи, кваліфікації його дій та доведеності його винуватості не погодився із призначеним обвинуваченому покаранням внаслідок суворості;

- вказує, що обвинувачений розкаявся у вчиненому, активно спиряв розкриттю злочину, проте суд, хоча і врахував обставин, які пом`якшують його покарання, не врахував стану здоров`я обвинуваченого, який страждає на цукровий діабет;

- вважає, що судом належним чином не враховано відсутності сигналу аварійної зупинки транспортного засобу, який не передбачений технічними умовами, відсутності обочини дороги та проїзду зустрічного транспорту, який міг осліпити водія ВАЗу, на що вказує відсутність гальмівного шляху;

- прохає вирок в частині призначення обвинуваченому покарання змінити, та призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

В апеляційній скарзі представник Міністерства оборони України:

- прохає у задоволенні цивільного позову на користь потерпілих, який стягнуто солідарно з МОУ відмовити у повному обсязі, оскільки Міністерство оборони України є неналежним відповідачем у зазначеному провадженні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та прохали її задовольнити, заперечили проти апеляційної скарги представника потерпілих, доводи представника потерпілих ОСОБА_8 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу, заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та Міністерства оборони України, позицію прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника, апеляційні скарги представника потерпілого та Міністерства оборони України залишив на розсуд суду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційних скарг обвинуваченого, його захисника, та представника потерпілих без задоволення, та про задоволення апеляційної скарги представника Міністерства оборони України за таких підстав.

Оскаржуваним вироком обвинуваченого визнано винуватим у тому, що він відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №211 від 01.10.2009р. зарахований на військову службу за контрактом та призначений на посаду старшого водія інженерно-аеродромного взводу аеродромно-експлуатаційної роти батальйону аеродромно-технічного забезпечення.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №27 від 03.08.2017р. обвинувачений відряджений з метою виконання службових завдань в районах проведення Антитерористичної операції.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 за обвинуваченим був закріплений вантажний автомобіль (автосамоскид) марки «КРАЗ 256 БІПЕ», реєстраційний номер НОМЕР_3 . Згідно технічного талону транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 15.09.2016 та довідки ВЧ НОМЕР_2 вказаний автомобіль перебуває на балансі в протитанковому дивізіоні та згідно технічної документації, технічних параметрів наведений автомобіль відносився до категорії транспортних машин, призначених для перевезення вантажів.

08.12.2017р. приблизно о 05-45год. обвинувачений будучи військовослужбовцем ЗСУ, керуючи на достатніх правових підставах транспортною машиною вантажним автомобілем марки «КРАЗ 256 БІПЕ», реєстраційний номер НОМЕР_3 , діючи в порушення вимог п. 31.6 «б» ПДР України, які регламентують:

п. 31.6 забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких: б/. у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів; у темну пору доби здійснюючи рух на вказаному транспортному засобі, на якому не горів лівий задній габаритний вогонь, по проїжджій частині автошляху Т0513 «Лиман-Бахмут-Горлівка» на території Бахмутського району Донецької області з боку с. Васюківка в напрямку с. Благодатне, діючи в порушення вимог п.п.9.9 «а», 19.4 Правил дорожнього руху України, які регламентують:

п.9.9 аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: а/. у разі вимушеної зупинки на дорозі;

п. 19.4 під час зупинки на дорозі в темну пору доби і в умовах недостатньої видимості на транспортному засобі мають бути ввімкнені габаритні або стоянкові ліхтарі, а при вимушеній зупинці додатково аварійна світлова сигналізація.

В умовах недостатньої видимості дозволяється додатково увімкнути ближнє світло або протитуманні фари та задні протитуманні ліхтарі.

Якщо габаритні ліхтарі несправні, транспортний засіб слід прибрати за межі дороги, а якщо це неможливо, його необхідно позначити відповідно до вимог пунктів 9.10 і 9.11 цих Правил.

Належним чином не стежачи за дорожньою обстановкою та не реагуючи на її зміну, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення дорожньо-транспортної події, під час вимушеної зупинки (поломки) транспортного засобу вантажного автомобіля марки «КРАЗ 256 БІПЕ», реєстраційний номер НОМЕР_3 на проїжджій частині автошляху «Лиман-Бахмут-Горлівка» на території Бахмутського району Донецької області, на відстані 1 км 800 м до с. Благодатне, не ввімкнув габаритні та стоянкові вогні, аварійну світову сигналізацію, не прибрав транспортний засіб за межі дороги та не виставив знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар, внаслідок чого у задню частину кузова вантажного автомобіля марки «КРАЗ 256 БІПЕ», реєстраційний номер НОМЕР_3 скоїв наїзд автомобіль марки «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_5 під керуванням потерпілого ОСОБА_11 .

В результаті вказаної ДТП водій автомобіля марки «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_5 , потерпілий ОСОБА_11 був смертельно травмований та йому спричиненні наступні тілесні ушкодження: забиті рани чола, лівого колінного суглобу, множинні садна обличчя, передньої поверхні грудної клітини, правої та лівої кисті, 2,3-го пальців лівої кисті, правої та лівої гомілки, правого та лівого колінних суглобів, переломи грудини, перелами ребер справа з 1-го по 10-те, зліва з 1-го по 8-ме, розрив серцевої сумки, обох легенів, печінки, наявність крові в плевральних та черевній порожнинах, загальним об`ємом 3700 мл, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть потерпілого ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 на місці ДТП в результаті гострої крововтрати, обумовленою тупою травмою тулуба з множинними переламами ребер та грудини, ушкодженням серцевої сумки, обох легень, печінки.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної події пасажир автомобіля марки «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_5 , потерпіла ОСОБА_12 була смертельно травмована та їй спричинені наступні тілесні ушкодження: забиті рани та садна голови, обличчя, лівої кісті та пальців, множинні перелами кісток черепу та обличчя, перелом ключиці, перелами ребер справа з 2-го по 10-те, зліва з 1-го по 7-ме, розриви обох легень, печінки, селезінки, крововиливи під оболонки та в речовину головного мозку, розтрощення речовини головного мозку, перелами правого плеча, лівої гомілки, лівого стегна, наявність крові в плевральних та черевній порожнинах, загальним об`ємом 2800 мл, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть потерпілої ОСОБА_12 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 на місці ДТП в результаті гострої крововтрати, обумовленою тупою травмою голови, тулуба, кінцівок з множинними переламами кісток черепу та обличчя, множинними переламами ребер, переломом лівої ключиці, ушкодженням обох легень, печінки, селезінки, з наявністю крововиливів під оболонки та в речовину головного мозку, розтрощенням речовини головного мозку.

Допущені обвинуваченим порушення вимог п.п. 9.9 «а», 19.4, 31.6 «б» ПДР України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та суспільно-небезпечними наслідками у вигляді смерті потерпілих .

Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 2 ст. 415 КК України, як необережні дії, що виразились в порушенні правил водіння транспортної машини, що спричинило загибель кількох осіб.

Фактичні обставини справи, доведеність винуватості обвинуваченого, кваліфікація його дії учасниками кримінального провадження не оскаржується, обвинувачений та його захисник, а також представник потерпілого не погодилися із розміром призначеного покарання, сторона захисту вважаючи, його надто суворим, а представник потерпілих надто м`яким, представник Міністерства оборони не погодився із задоволенням цивільного позову солідарно із військової частини та Міністерства оборони, тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України кримінальне провадження розглядається в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 91, 94 КПК України під час судового розгляду були правильно встановлені подія кримінального правопорушення, а саме час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, на підставі сукупності досліджених та оцінених судом доказів судом була правильно встановлена винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 415 КК України, правильно встановлена необережна форма його вини, правильно та обґрунтовано визначено вид і розмір завданої матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат. Судом першої інстанції також були належним чином враховані обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, відомості які характеризують особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують чи пом`якшують його покарання.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що вирок суду є незаконним, оскільки кримінальне провадження було розглянуто поверхово, упереджено, однобічно обвинувачення висунуто безпідставно, не була врахована ступінь винуватості самого потерпілого, який також порушив ПДР України, не був пристебнутий паском безпеки, порушив швидкісний режим та не дотримався дистанції, є неспроможними, висновки суду про винуватість обвинуваченого зроблені після повного та всебічного судового розгляду, після дослідження та оцінки сукупності всіх доказів.

Доводи обвинуваченого, що судом не була врахована ступінь винуватості самого потерпілого який також порушив ПДР України, не був пристебнутий паском безпеки, порушив швидкісний режим та не дотримався дистанції не безпідставними оскільки, у випадках, коли настали передбачені ст. 286 КК України суспільно небезпечні наслідки через порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. При цьому треба мати на увазі, що за певних умов виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила Правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що у день події був тверезий, а свідки безпідставно дали показання, що від нього було чутно запах алкоголю судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги, оскільки така обставина судом в обґрунтування винуватості обвинуваченого не покладалася, як обставина, яка обтяжує його покарання, не визнавалася.

Щодо виду та розміру призначеного обвинуваченому покарання, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Так, при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, характеризується за місцем проживання та за місцем несення служби позитивно, знаходиться у цивільному шлюбі, має неповнолітню дитину ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 08.12.2017р., відповідно до якого у обвинуваченого 08.12.2017р. о 11:50год. ознак сп`яніння не виявлено, обвинувачений є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням, має почесні грамоти та відзнаки за високий професіоналізм за час військової служби та його поганий стан здоров`я (має ряд захворювань).

Також суд першої інстанції при вирішенні питання щодо виду та міри покарання обвинуваченому, врахував в ст. 2 Конвенції "Про захист прав людини та основоположних свобод", яка наголошує, що право кожного громадянина на життя охороняється законом, ст. ст. 3, 27 Конституції України, які зазначають, що

людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. А також, рішення ЄСПЛ в справі "Скополла проти Італії" від 17.09.2009р., де Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, а також те, що його злочин завдав смерть двох людей, позицію учасників провадження, і вважає про необхідність призначення покарання в межах санкцій статей у виді позбавлення волі, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Суд апеляційної інстанції із такими висновками суду першої інстанції погоджується, вважає їх правильними, а вид та розмір покарання, які були призначені судом першої інстанції, у виді позбавлення волі строком на сім років таким, що відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Враховуючи наведене вище доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника, що судом належним чином не враховано відсутність сигналу аварійної зупинки транспортного засобу, який не передбачений технічними умовами, відсутність обочини дороги та проїзду зустрічного транспорту, який міг осліпити водія ВАЗу, на що вказує відсутність гальмівного шляху, тому покарання є надмірно суворим, а доводи представника потерпілих, що обвинувачений не визнав своєї винуватості, постійно змінював свою позицію, лише в дебатах визнав свою вину повністю, відшкодував на користь потерпілої лише 9000грн., внаслідок ДТП сиротами лишилося двоє дітей, які назавжди позбавлені батьківської любові та турботи, а обвинувачений у вчиненому не покаявся, тому покарання є надто м`яким, є неспроможними та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи долю цивільного позову суд першої інстанції керувався вимогами ст. 22, ч. 1 ст. 1200 ЦК України, а саме що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її права, має право на їх відшкодування, та у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Також суд першої інстанції керувався вимогами ч. 5 ст. 128 КПК України, якими передбаченого, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При частковому задоволенні позовних вимог потерпілої ОСОБА_14 суд вважав, що цивільний позов підлягає стягненню солідарно з військової частини НОМЕР_2 та Міністерства оборони України.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_14 , проте не може погодитись із висновком суду першої інстанції про солідарне стягнення цивільного позову військової частини НОМЕР_2 та Міністерства оборони України за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов?язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Діяльність із використання, зберігання й утримання військовими частинами бойової техніки, зокрема вантажного автомобілю (автосамоскид) марки «КРАЗ 256 БІПЕ», має ознаки джерела підвищеної небезпеки.

У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об?єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об?єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об?єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Тобто, володільцем об?єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об?єктом.

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Органами, які здійснюють управління військовим майном згідно зі ст. 1 ЗУ "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЗУ "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" Міністерство оборони України як центральний орган управління ЗСУ здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами ЗСУ, зокрема у разі їх розформування.

Згідно зі ст. 3 ЗУ "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна.

Згідно зі ст. 1 ЗУ "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно - це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі також - ЗСУ).

Відповідно до ч. 2 ст. 14 ЗУ "Про Збройні Сили України" майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГК України правом оперативного управління визнається речове право суб?єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Відповідно до ст. 5 ЗУ "Про господарську діяльність у Збройних Силах України" за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб?єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.

Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 27 від 03.08.2017р. обвинувачений відряджений з метою виконання службових завдань в районах проведення Антитерористичної операції.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 за обвинуваченим був закріплений вантажний автомобіль (автосамоскид) марки «КРАЗ 256 БІПЕ», реєстраційний номер НОМЕР_3 . Згідно технічного талону транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 15.09.2016 та довідки ВЧ НОМЕР_2 вказаний автомобіль перебуває на балансі в протитанковому дивізіоні та згідно технічної документації, технічних параметрів наведений автомобіль відносився до категорії транспортних машин, призначених для перевезення вантажів.

Таким чином встановлено, що вантажний автомобіль (автосамоскид) марки «КРАЗ 256 БІПЕ», реєстраційний номер НОМЕР_3 перебуває у оперативному управлінні військової частини НОМЕР_2 .

Шкода, заподіяна об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і який був закріплений Міністерством оборони України на праві оперативного управління за військовою частиною, що має статус юридичної особи, відшкодовується цією військовою частиною.

Такий висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується на правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 05.06.2018р. у справі № 243/10982/15-ц.

Таким чином доводи апеляційної скарги представника Міністерства оборони України щодо безпідставного стягнення цивільного позову на користь позивача солідарно є слушними та підлягають задоволенню, а вирок в цій частині підлягає зміні.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19.01.2022р., яким обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 2 ст. 415 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на сім років, задоволено цивільний позов на користь потерпілої залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника відповідача Міністерства оборони України в особі старшого офіцера Східного територіального юридичного відділу майора юстиції ОСОБА_15 задовольнити.

Вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19.01.2022р., яким обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 2 ст. 415 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на сім років, вирішено долю цивільного позову на користь потерпілої змінити в частині цивільного позову.

У задоволенні позовних вимог потерпілої ОСОБА_14 про стягнення солідарно з військової частини НОМЕР_2 та Міністерства оборони України матеріальних збитків (витрат на поховання у розмірі 8218 (вісім тисяч двісті вісімнадцять) грн., моральної шкоди 400 000 (чотириста тисяч)грн., моральної шкоди завданої ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 800 000 (вісімсот тисяч) грн., моральної шкоди завданої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 800 000 (вісімсот тисяч)грн., шкоди на утримання ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , заподіяну смертю її батьків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. щомісячно, починаючи стягнення з 08.12.2017р. і до досягнення дитиною повноліття, шкоди на утримання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , заподіяну смертю її батьків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. щомісячно, починаючи стягнення з 08.12.2017р. і до досягнення дитиною повноліття відмовити.

Стягнути з військової частини НОМЕР_2 ЄДРПОУ НОМЕР_6 на користь ОСОБА_14 в рахунок відшкодування матеріальних збитків (витрат на поховання), в розмірі 8218 (вісім тисяч вісімнадцять) грн.

Стягнути з військової частини НОМЕР_2 ЄДРПОУ НОМЕР_6 на користь ОСОБА_14 в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 400 000 (чотириста тисяч) грн.

Стягнути з військової частини НОМЕР_2 ЄДРПОУ НОМЕР_6 на користь ОСОБА_14 в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 800000 (вісімсот тисяч) грн.

Стягнути з військової частини НОМЕР_2 ЄДРПОУ НОМЕР_6 на користь ОСОБА_14 в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 800000 (вісімсот тисяч) грн.

Стягнути з військової частини НОМЕР_2 ЄДРПОУ НОМЕР_6 на користь ОСОБА_14 на утримання ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шкоду заподіяну смертю її батьків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. щомісячно, починаючи стягнення з 08 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з військової частини НОМЕР_2 ЄДРПОУ НОМЕР_6 на користь ОСОБА_14 на утримання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , шкоду заподіяну смертю її батьків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. щомісячно, починаючи стягнення з 08.12.2017р. і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили після її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді