У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Ужгород клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна

в с т а н о в и в:

на розгляд слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло вищевказане клопотання про скасування арешту майна. Клопотання обґрунтоване тим, що потреба в арешті транспортного засобу відпала, оскілкьи кримінальне провадження закрите.

У судове засідання учасники процесу не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату і місце його проведення. Від дізнавача надійшов рапорт про розгляд питання про скасування арешту за його відсутності, в якому він вказав, що проти скасування арешту не заперечує.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення заявленого клопотання по суті, слідчий суддя встановив таке.

У провадженні сектору дізнання Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області перебувало кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.09.2022, розпочате за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Ухвалою від 14.10.2022 слідчий суддя у межах згаданого кримінального провадження наклав арешт на транспортний засіб марки «Рено Лагуна» д.н.з. НОМЕР_1 , бежевого кольору, який було вилучено під час проведення огляду місця події від 27.09.2022 за адресою м. Ужгород, вул. Льва Толстого, 31.

Накладаючи арешт слідчий суддя виходив із того, що вказаний транспортний засіб відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Означений автомобіль був предметом судово-криміналістичної експертизи, на вирішення якої ставилися питання про зміну номеру кузова та шасі автомобіля, заміну номерної панелі з ідентифікаційним номером кузова тощо.

За наслідками проведених експертних досліджень дізнавач СД Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області дійшов висновку про відсутність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України та закрив кримінальне провадження №0001163 від 28.09.2022 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Як підтверджується змістом ухвали слідчого судді від 14.10.2022 та постанови про закриття кримінального провадження б/н від 23.08.2023 керування транспортним засобом марки «Рено Лагуна» д.н.з. НОМЕР_1 , бежевого кольору, який був вилучений в ході огляду здійснював ОСОБА_3 .

Після закриття кримінального провадження питання про скасування арешту на вказаний автомобіль залишилося не вирішеним.

Виходячи з наявності підстав для скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді від 14.10.2022, ОСОБА_3 звернувся з відповідним клопотанням.

Вирішуючи подане клопотання про скасування арешту, слідчий суддя виходив із такого.

Відповідно до частини 1 статті 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а пункту 2 - визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом (частина 1 статті 16 КПК України).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Порядок скасування арешту майна визначений статтею 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, з огляду на вищевикладені обставини, слідчий суддя доходить до переконання про обґрунтованість клопотання, оскільки кримінальне провадження, у межах якого накладався арешт на автомобіль, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Водночас застосований захід забезпечення обмежує речове право на автомобіль.

Із наведеного вбачається, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба, а тому його слід скасувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Отже, слідчий суддя, доходить до переконання про необхідність задоволення поданого клопотання та скасування арешту.

Між тим, за правилами ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, зокрема, у разі скасування арешту. Тобто скасування накладеного арешту саме по собі є підставою для повернення вилученого майна. Відтак клопотання у частині вимог про повернення автомобіля слід залишити без задоволення.

Підсумовуючи викладене, слідчий суддя доходить до висновку про необхідність часткового задоволення клопотання.

Зважаючи на викладене та керуючись статтями 22, 170-174 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 14.10.2022 по справі №308/13313/22 на транспортний засіб марки «Рено Лагуна» д.н.з. НОМЕР_1 , бежевого кольору, який було вилучено під час проведення огляду місця події від 27.09.2022 за адресою м. Ужгород, вул. Льва Толстого, 31.

У задоволенні решти клопотання відмовити повністю.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1