Єдиний унікальний номер 722/1077/23
Номер провадження 1-в/722/72/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сокиряни клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі,-

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вказаним вище клопотанням, в якому просив на підставі ст.81 КК України звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання в режимі відеоконференції із ДУ «Сокирянська виправна колонія №67» не прибув, однак подав до суду письмову заяву про проведення судового засідання по розгляду поданого ним клопотання без його присутності.

Представник виправної колонії ОСОБА_5 та представник спостережної комісії ОСОБА_6 , які будучи належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явилися, однак подали до суду письмові заяви, у яких представник виправної колонії заперечував щодо задоволення клопотання засудженого, представник спостережної комісії вирішення клопотання покладає на розсуд суду, а також просили розглянути справу за їх відсутності.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого, вказуючи на те, що він не досяг необхідного ступеня виправлення, а тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши письмові документи, додані до клопотання та частково матеріали особової справи засудженого суд вважає, що клопотання засудженого ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є виключною дискрецією суду.

Пунктом 2 частини 3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Судом встановлено, що вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполь Донецької області від 27.12.2019 року, який залишено без змін ухвалою Донецького апеляційного суду від 15.02.2021 року, ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст. 121, ч.4 ст.70 КК України до 7 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 обчислюється з 27.12.2019 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк його попереднього ув`язнення період його попереднього ув?язнення з 25.09.2018 року по 26.12.2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Станом на час розгляду судом клопотання засуджений ОСОБА_4 відбув більше ніж дві третіх строку покарання, призначеного судом.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року (далі Постанова №2), умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).

Тобто, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому, основним і вирішальним є не факт відбуття визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Відповідно до Постанови №2, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Відповідно до п.17 Постанови №2 під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Із досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого судом встановлено, що ОСОБА_4 у місцях позбавлення волі перебуває з 27.12.2019 року.

Під час перебування в установі «Торецька виправна колонія (№ 2)» режим відбування покарання та розпорядок дня установи не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. В одному випадку заохочений.

В державну установу «Сокирянська виправна колонія (№67)» ОСОБА_4 прибув 10.04.2022 року.

Як вбачається із довідки медичної частини №232 від 12.06.2023 року засуджений ОСОБА_4 є працездатним з раціональним працевлаштуванням, стан його здоров`я на даний час є задовільним.

Частиною 1 ст.118 КВК України передбачено, що засуджені до позбавлення волі мають право працювати.

Засуджені до позбавлення волі, які мають заборгованість за виконавчими документами, зобов`язані працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, до погашення такої заборгованості (ч.2 ст.118 КВК України).

Засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством. До цих робіт засуджені залучаються в порядку черговості, в неробочий час і не більш як на дві години на день (ч.5 ст.118 КВК України).

Згідно особової справи встановлено, що засуджений ОСОБА_4 за час відбування покарання в установі до будь-якої оплачуваної суспільно-корисної праці не залучався та з приводу працевлаштування до персоналу установи не звертався. Однак, являючись інвалідом ІІІ-ї групи може залучатись до суспільно-корисної праці з її раціональним використанням.

При цьому, суд не бере до уваги доводи засудженого зазначені у поданому ним клопотанні щодо врахування його пенсійного віку та наявності ІІІ-ї групи інвалідності, оскільки як встановлено із медичної довідки засуджений ОСОБА_4 є працездатним з раціональним працевлаштуванням, стан його здоров`я на даний час є задовільним, а тому за його бажанням, враховуючи його стан здоров`я, засуджений міг працевлаштуватись із виконанням певних видів полегшених робіт, однак останній не виявляв такого бажання.

За час перебування в установі засуджений ОСОБА_4 стягнень не мав, в жодному випадку не заохочувався.

Із дослідженої характеристики, затвердженої начальником установи 14.06.2023 року та вбачається, що засуджений ОСОБА_4 по відношенню до персоналу установи вимушено ввічливий, їхні законні вимоги. У відношенні до інших засуджених не конфліктний, стосунки підтримує із засудженими різної спрямованості. Роботи з благоустрою установи виконує, однак потребує періодичного контролю за якістю їх виконання. Намагається утримувати в чистоті та порядку своє спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Заходи виховного характеру, які проводяться у відділенні відвідує лише під контролем і лише в якості спостерігача, реагує на них посередньо, не завжди робить для себе належні висновки. Участі у жодній програмі диференційованого виховного впливу не приймає.

Зі слів засудженого соціально-корисні зв`язки на волі не підтримує у зв`язку з відсутністю рідних та втратою особистого житла.

Згідно з вироком суду збитків завдані скоєним злочином не має. Вину у скоєному злочині визнав.

Відповідно до Єдиного реєстру засуджених та осіб, взятих під варту, в підсистемі «КАСАНДРА», засудженому ОСОБА_4 проведено оцінку ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення засудженими до позбавлення волі, на основі чого визначено йому середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та рівень втручання.

Як вже зазначалося судом, відповідно до ч.2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування ст.81 КК України.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і ці дані оцінюються в їх сукупності.

Сумлінна поведінка повинна полягати у дотриманні засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни.

Згідно розділу ІІІ Положення про відділення соціально-психологічної служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2300/5 від 04.11.2014 року, в обов`язки начальника відділення соціально-психологічної служби входить вивчення особистості засуджених, аналізування стану виконання індивідуальних програм роботи із засудженими та періодичне здійснювання оцінки ступеня виправлення засуджених.

Соціально-виховна та психологічна робота із засудженими здійснюється відповідно до індивідуальних програм, які складаються за результатами медичного обстеження, психодіагностики і психолого-педагогічного вивчення, кримінологічної, кримінально-правової характеристики, оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення та реалізуються, в тому числі за допомогою програм диференційованого виховного впливу.

Ступінь виправлення засуджених визначається з урахуванням оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення та стану реалізації індивідуальної програми соціально-виховної роботи із засудженим.

Корисна ініціатива засуджених реалізується шляхом їх участі у програмах диференційованого виховного впливу, роботі гуртків за інтересами (прикладної творчості, художньої самодіяльності тощо) та у спортивних секціях, порядок роботи яких затверджується наказом начальника установи.

Згідно наявного в особовій справі засудженого висновку щодо ступеня виправлення, станом на 25.05.2023 року засудженому ОСОБА_4 відмовлено у застосуванні ст.81 КК України, як особі яка не довела, що стає на шлях виправлення (протокол №10).

Враховуючи наведені вище вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, характеризуючи дані про особу засудженого, зокрема його поведінку та ставлення до праці, суд вважає, що ОСОБА_4 не довів свого виправлення, а тому не заслуговує на застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення.

Суд вважає, що лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань, поведінка засудженого ОСОБА_4 може зазнати позитивних змін, що відповідатиме меті призначеного покарання.

На підставі ст.81 КК України, ст.ст.6, 102, 107, 118 КВК України, керуючись ст.ст.369-372, 376, 392, 395, 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1