Постанова

Іменем України

22 серпня 2023 року

м. Київ

провадження № 51-1579 ск 18

Суддя Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2013 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року щодо нього,

встановив:

У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перегляд зазначених судових рішень у касаційному порядку.

Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 необхідно залишити без розгляду, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 383 Кримінально-процесуального кодексу України у редакції 1960 року (далі - КПК 1960 року), у касаційному порядку можуть бути перевірені вироки місцевих судів, постанови (ухвали) цих судів у справах про застосування примусових заходів виховного чи медичного характеру, інші постанови (ухвали), які перешкоджають подальшому провадженню у справі, ухвали апеляційного суду, постановлені щодо цих вироків, постанов (ухвал), крім випадків, коли апеляційною інстанцією зазначені рішення скасовано, а справу направлено на нове розслідування чи новий судовий розгляд, а також ухвали апеляційного суду, постановлені ним в апеляційному порядку щодо видачі особи (екстрадиції).

Згідно з ч. 2 ст. 386 КПК 1960 року, касаційні скарги на судові рішення, зазначені у ч. 2 ст. 383 цього Кодексу, можуть бути подані протягом трьох місяців з моменту набрання ними законної сили.

Відповідно до положень статей 353, 386 КПК 1960 року у разі пропуску тримісячного строку, визначеного у ч. 2 ст. 386 КПК 1960 року, на касаційне оскарження судових рішень, відповідно до вимог статті 353 КПК 1960 року, з клопотанням про його відновлення необхідно звертатися до суду, який постановив судове рішення. За результатами розгляду клопотання суд виносить ухвалу (постанову), якою відновлює пропущений строк, або відмовляє у його відновленні. До зазначеного клопотання необхідно долучити копію касаційної скарги на оскаржувані судові рішення, складену з дотриманням положень статей 350, 396 КПК 1960 року.

Таким чином, касаційна скарга засудженого ОСОБА_2 не може бути предметом касаційного розгляду, оскільки подана поза межами строку на касаційне оскарження, встановленого ч. 2 ст. 386 КПК 1960 року.

Засуджений вправі звернутися з касаційною скаргою до Верховного Суду за правилами, встановленими КПК 1960 року, в разі відновлення відповідним судом строку на касаційне оскарження судових рішень та за умови долучення належної копії судового рішення про відновлення цього строку.

Слід зазначити, що засуджений ОСОБА_2 декілька разів звертався до касаційного суду в межах строку на касаційне оскарженнявироку Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2013 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року, проте постановами Верховного Суду від 29 квітня та 10 червня 2020 року йому було відмовлено у витребуванні кримінальної справи щодо нього, через невідповідність вимогам ст.ст. 350, 387 КПК 1960 року.

Крім того, ОСОБА_2 неодноразово, а саме 26 червня 2020 року та 27 жовтня 2021 року звертався з касаційними скаргами на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2013 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року щодо нього, які постановами Верховного Суду від 12 серпня 2020 року та 16 листопада 2021 року визнані такими, що не підлягають розгляду, оскільки подані поза межами строку на касаційне оскарження. При цьому засудженому було роз`яснено порядок відновлення пропущеного строку.

Керуючись статтями 353, 386 КПК 1960 року, пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК 2012 року, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 на ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2022 року щодо нього визнати такою, що не підлягає розгляду.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1