Справа № 152/877/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року м. Шаргород

Справа №152/877/23

Провадження №1-кс/152/110/23

Слідчий суддя Шаргородського

районного суду

Вінницької області ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Шаргородського

відділу Жмеринської

окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду клопотання ст. слідчого СВ відділення поліції №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 ,

встановив:

26.06.2023 року ст. слідчий СВ ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Шаргородського районного суду Вінницької області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , погодженим з прокурором у кримінальному провадженні прокурором Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Узагальнено клопотання мотивоване тим, що слідчим розглядаються матеріали кримінального провадження №0000141 від 24.06.2023 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, в ході розгляду яких встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у тому, що 23 червня 2023 року приблизно о 23 годині, в умовах воєнного стану, введеного в Україні на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року за №64/2022, та неодноразово продовженого, з метою крадіжки прийшов до приміщення стоматологічної поліклініки КНП «Шаргородська міська лікарня» Шаргородської міської ради, що знаходиться в м. Шаргород, на вул. Чорновола, 9, та, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, розбив віконне скло та через вікно проник всередину приміщення, де у шухляді стола, розміщеного у фойє приміщення, знайшов в`язку ключів, та, підібравши ключ від лікарського кабінету ОСОБА_7 , проник у приміщення кабінету, обшукавши який, у навісній тумбочці виявив та викрав грошові кошти в сумі 27500 грн., в шухляді стола виявив та викрав 3000 грн., а в шафі виявив та викрав 20000 грн., що належали потерпілому ОСОБА_7 , та, покинувши приміщення, розпорядився викраденими грошовими коштами на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні крадіжки (таємного викрадення чужого майна), поєднаної з проникненням у інше приміщення, що вчинена в умовах воєнного стану та повторно.

За вказаним вище фактом 24.06.2023 року СВ ВП №2 Жмеринського РВП внесено відомості до ЄРДР за ч.4 ст.185 КК України.

24.06.2023 року о 18.40 годині ОСОБА_4 затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

25.06.2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч.4 ст.185 КК України.

Просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів; у випадку визначення застави її розмір визначити в межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування клопотання про застосування саме такого виду запобіжного заходу слідчий зсилається на те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до восьми років; підозрюваний не працює, не має постійного джерела доходів, не має стійких соціальних зв`язків, не одружений, неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, та має непогашену судимість, тобто кримінальне правопорушення вчинив повторно, що дає підстави вважати, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків по вказаному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Вказані обставини, на думку слідчого, свідчать не тільки про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а і про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для запобігання вказаним вище ризикам, зокрема, особисте зобов`язання вважає недостатньо суворим запобіжним заходом, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу підозрюваного, його соціальні зв`язки та репутацію; особисту поруку вважає неможливим застосувати через відсутність у ОСОБА_4 поручителів; заставу вважає неможливим застосувати, оскільки ОСОБА_4 не працює, не має джерел доходів, а у випадку сплати застави іншою особою, на переконання слідчого, ОСОБА_4 може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення та переховуватиметься від органу досудового розслідування і суду; домашній арешт вважає неможливим застосувати, оскільки підозрюваний хоч і має постійне місце проживання, але не має стійких соціальних зв`язків, роботи, що ускладнить контроль за виконанням такого запобіжного заходу.

При розгляді клопотання прокурор у кримінальному провадженні прокурор Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_3 підтримала зазначене клопотання і просить його задовольнити.

Узагальнено, мотиви позиції сторони обвинувачення наступні.

Так, мотивуючи правову позицію сторони обвинувачення, прокурор ОСОБА_3 зсилається на те, що метою застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, встановленим у п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, повторно, в умовах воєнного стану та з проникненням у інше приміщення, за який законом визначено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Крім того, ОСОБА_4 не має постійного місця роботи та джерела доходів, не одружений, тобто у нього відсутні доходи для забезпечення життєдіяльності та міцні соціальні зв`язки, які були б стримуючими факторами для запобігання ризикам, встановленим у ст.177 КПК України.

При цьому, прокурор вважає, що наявні ризики, встановлені п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, зокрема, оскільки ОСОБА_4 неодноразово раніше притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, а на теперішній час має непогашену судимість за вчинення крадіжки, тому вказане дає підстави вважати, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на на свідків по вказаному кримінальному провадженні, оскільки знає відомості про їх місце проживання; вчинити інше кримінальне правопорушення.

З метою запобігання ризикам, встановленим п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, про які зазначено в клопотанні, зокрема, спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, прокурор просить застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів з визначенням підозрюваному застави в розмірі від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вважає, що інший запобіжний захід не буде ефективним та достатнім для запобігання ризикам, встановленим у ст.177 КПК України, оскільки відсутні для цього будь-які стримуючі фактори, що обґрунтовано слідчим у клопотанні.

Прокурор ОСОБА_3 також звертає увагу слідчого судді на те, що не можливо застосувати до ОСОБА_4 інший, більш м`який запобіжний захід, оскільки він не буде ефективним та не запобігатиме ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 при розгляді клопотання заперечували щодо його задоволення, просили відмовити у застосовуванні щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а застосувати менш суворий запобіжний захід цілодобовий домашній арешт.

Узагальнено, мотивуючи правову позицію сторони захисту, підозрюваний ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_5 зазначають про відсутність підстав для тримання підозрюваного під вартою з тієї підстави, що вказує прокурор про відсутність у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків. Вказана обставина не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_4 проживає з рідною тіткою, тому має міцні соціальні зв`язки. Тримання підозрюваного під цілодобовим домашнім арештом буде достатнім запобіжним заходом для запобігання ризикам, встановленим у ст.177 КПК України.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення, надані сторонами кримінального провадження (прокурором, підозрюваним, захисником), та зроблені висновки, дослідивши матеріали кримінального провадження, додані слідчим до клопотання, прийшов до наступного висновку.

З постанови від 24.06.2023 року вбачається, що до групи слідчих у цьому кримінальному провадженні входить, у тому числі, слідчий ОСОБА_6 (а.п.9).

Старшим групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні, відповідно до постанови від 24.06.2023 року, є прокурор Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_3 (а.п.10).

Тобто клопотання подано слідчому судді особами, уповноваженими на здійснення слідчих та процесуальних дій у цьому кримінальному провадженні особами.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Згідно із ч.2 ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Конвенції та практики ЄСПЛ, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України» та «Лабіта проти Італії», обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Згідно із ч.4 ст.176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також, в тому числі, запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (п.1); незаконно впливати на потерпілого, свідка (п.3); вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (п.5).

Частиною 2 статті 177 КПК України встановлено, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

КПК України не містить визначення, що саме законодавець розумів під наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Однак, ч.5 ст.9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, у практиці ЄСПЛ неодноразово звернуто увагу на законність підстав затримання особи, відповідність такого затримання вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також роз`ясненню терміну «обґрунтована підозра».

В п.п.125-128 рішення Європейського суду з прав людини від 10.12.2019 року у справі «Кавала проти Туреччини» зазначається, що особа може бути затримана відповідно до пункту 1 (с) статті 5 Конвенції лише в рамках кримінального провадження з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення (див. рішення у справі «Єціус проти Литви»…). Для того, щоб арешт за обґрунтованою підозрою був виправданий відповідно до пункту 1 (с) статті 5 не потрібно, щоб поліція отримала достатньо доказів для пред`явлення обвинувачення або для арешту, або під час перебування заявника під вартою (див. рішення у справі «Броган та інші проти Сполученого Королівства»…). Також не потрібно, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед суду. Об`єктом затримання для допиту є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування (див. рішення у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства»…). Однак «обґрунтованість» підозри, на якій повинен ґрунтуватися арешт, є важливою частиною гарантії, встановленої у пункті 1 (с) статті 5. Того факту, що підозра є добросовісною, недостатньо. Слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано «розумним», залежатиме від усіх обставин (див. рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства»…, «Ільгар Мамедов проти Азербайджану», … «Расул Джафаров проти Азербайджану»…). Відповідно, оцінюючи «обґрунтованість» підозри, Суду необхідно дати можливість встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої пунктом 1 (с) статті 5. Отже, уряд-відповідач повинен надати хоча б деякі факти чи відомості, здатні задовольнити Суд, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину ... Термін «обґрунтованість» також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень».

В п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено: «що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (…). Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання (…). Однак, вимога, що підозра має ґрунтуватися на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (…)».

Отже, узагальнено, «обґрунтована підозра» означає як наявність фактів, так і наявність лише відомостей, які б задовольняли, а також переконали об`єктивного спостерігача, що саме ця особа, можливо, вчинила кримінальне правопорушення.

З матеріалів, доданих слідчим до клопотання, вбачається, що 24.06.2023 року до ЄРДР внесено відомості про надходження до ВП №2 Жмеринського РВП заяви ОСОБА_7 про те, що у період з 18 години 23.06.2023 року по 08 годину 24.06.2023 року невідома особа, розбивши віконне скло, проникла в приміщення стоматологічної поліклініки КНП «Шаргородська МЛ», звідки вчинила крадіжку грошей; кваліфікація кримінального правопорушення ч.4 ст.185 КК України; особа, яку повідомлено про підозру ОСОБА_4 (а.п.7).

Надходження повідомлення ОСОБА_7 підтверджується рапортом чергового ЧЧ ВП №2 Жмеринського РВП (а.п.8).

25.06.2023 року о 15.10 годині ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, тобто у вчиненні крадіжки (таємного викрадення чужого майна), повторно, в умовах воєнного стану, з проникненням у інше приміщення (а.п.28-30).

Вказана обставина не заперечувалася ОСОБА_4 у судовому засіданні.

Зауважень та заперечень щодо повідомлення про підозру та щодо кваліфікації кримінального правопорушення за ч.4 ст.185 КК України, зокрема, щодо порушення прав ОСОБА_4 , при врученні повідомлення про підозру стороною захисту не було висловлено.

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_4 при врученні повідомлення про підозру слідчим роз`яснено зміст повідомлення та роз`яснені права, передбачені КПК України.

Частинами 1, 2 ст.278 КПК України встановлено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання.

Вказаних вимог КПК України слідчим дотримано при врученні повідомлення про підозру ОСОБА_4 .

Підозрюваний ОСОБА_4 , надаючи пояснення слідчому судді, визнав себе винуватим у вчиненні злочину частково, зазначивши, що щодо мети, способу вчинення злочину не має заперечень, але щодо суми викрадених коштів заперечує, оскільки кошти він підрахував після крадіжки і їх виявилося не більше 10000 грн.

Слідчий суддя вважає, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується рапортом про надходження заяви потерпілого (а.п.8); протоколом допиту потерпілого від 24.06.2023 року, який пояснив про обставини вчинення кримінального правопорушення, про розмір грошових коштів, які знаходилися в приміщенні його лікарського кабінету (а.п.15); відомостями, що містяться в протоколі огляду місця події від 24.06.2023 року, з яких вбачається, що слідчим оглянуто місце події та виявлено обставини розбиття віконного скла для проникнення у приміщення, виявлено у лікарському кабінеті сліди злочину відбитки пальців, які вилучено з поверхонь у приміщенні поліклініки (а.п.11-14); відомостями, що містяться у протоколі огляду від 24.06.2023 року, з яких вбачається, що предметом огляду є грошові кошти в сумі 700 грн., які добровільно видав ОСОБА_8 та повідомив, що ОСОБА_4 надав йому вночі 24.06.2023 року грошові кошти в сумі 1500 грн. для власних потреб, частину з яких він витратив (а.с.22); відомостями, що містяться в протоколах допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які повідомили про відомі їм обставини вчинення кримінального правопорушення ( ОСОБА_9 ),та про те, що разом з підозрюваним розпивали спиртні напої біля заправки «Лон» у м. Шаргород, що ОСОБА_4 надавав на придбання спиртного грошові кошти і мав значну суму грошей, які знаходилися у пачці, скріпленій резинкою ( ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ); повідомленням про підозру ОСОБА_4 від 25.06.2023 року (а.п.28-30).

Проаналізовані документи, на переконання слідчого судді, дають підстави для обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Відтак, щодо обґрунтованості підозри, слідчий суддя зазначає, що наразі ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч.4 ст.185 КК України, яка, на переконання суду, є обґрунтованою, оскільки поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити будь-якого об`єктивного спостерігача, в тому числі слідчого суддю, щодо ймовірності звинувачення ОСОБА_4 у вчиненні крадіжки, подолано.

Щодо існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, про які зазначає слідчий у клопотанні та прокурор у ході судового розгляду клопотання, слідчий суддя зазначає про таке.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Оцінивши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, слідчий суддя встановив наступне.

З довідки виконкому Шаргородської міської ради від 26.06.2023 року вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрований у АДРЕСА_1 (а.п.35), тобто має зареєстроване місце проживання.

Також, ОСОБА_4 пояснив слідчому судді, що він на теперішній час не одружений, проживає з рідною тіткою, оскільки матір знаходиться на заробітках за кордоном, куди забрала і молодшу сестру, а батько створив іншу сім`ю та проживає у м. Кривий Ріг; він офіційно не працює, раніше притягався до кримінальної відповідальності та має непогашену судимість.

Факт проживання ОСОБА_4 в родині тітки в судовому засіданні не підтверджено доказами.

Тому, на переконання слідчого судді, ОСОБА_4 не має сім`ї та міцних соціальних зв`язків, які б були стримуючим фактором при аналізі ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

З довідки ГУНП у Вінницькій області вбачається, що ОСОБА_4 притягавався до кримінальної відповідальності і був неодноразово засуджений за вчинення крадіжок, тобто корисливих злочинів, відбував покарання, в тому числі, у виді позбавлення волі, зокрема, за вироком Шаргородського районного суду від 12.06.2018 року, за яким його засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки три місяці; судимість за цим вироком не погашена у передбаченому законом порядку (а.п.33).

Вказана обставина не заперечується підозрюваним.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного; 4) наявність у підозрюваного постійного місця роботи, навчання, та інші, встановлені в ч.1 ст.178 КПК України.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст.184 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника (ч.1 ст.193 КПК України).

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч.1 ст.194 КПК України).

Слідчий суддя встановив наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Серед свідків обвинувачення, як вказала прокурор ОСОБА_3 , зазначено свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , з якими ОСОБА_4 особисто знайомий, що останній не заперечує, тому слідчий суддя вважає, що існує ризик, передбачений п.3 ст.177 КПК України, зокрема, можливий незаконний вплив підозрюваного на вказаних свідків, яких підозрюваний знає особисто, які не допитані в суді.

Вказане дає слідчому судді достатні підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на недопитаних у суді свідків.

Відтак, наявність вказаного ризику, який передбачений п.3 ст.177 КПК України, є підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Тяжкість покарання за інкримінований ОСОБА_4 злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України, у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, в сукупності із ризиком незаконного впливу на свідків, на переконання слідчого судді, свідчить про наявність суспільної небезпечності підозрюваного і дає підстави вважати, що наявна небезпека переховування його від органу досудового розслідування та суду, тобто існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

В рішеннях ЄСПЛ зазначено, що ризик втечі підозрюваного не може ґрунтуватися лише на основі суворості можливого вироку: «оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії», п.106).

У той час як серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи («Ідалов проти Росії», п.145; «Гарицький проти Польщі», п.47; «Храїді проти Німеччини», п.40; «Ілійков проти Болгарії», п.п.80-81).

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Як зазначено в п.п.111-112 рішення ЄСПЛ у справі «Белеветський проти Росії» обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді гримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п.4 ст.5 Конвенції.

Слідчий суддя вважає, що в даному випадку слідчий та прокурор довели наявність ризику, встановленого п.1 ст.177 КПК України.

З огляду на те, що ОСОБА_4 не має постійного місця роботи, постійних доходів, та, враховуючи, що наявні ризики, передбачені п.п.1, 3 ст.177 КПК України, а також, що ОСОБА_4 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, маючи непогашену у передбаченому законом порядку судимість за вчинення умисного корисливого злочину, то, на переконання слідчого судді, наявний ризик, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто наявний ризик, передбачений п.5 ст.177 КПК України.

Вказані обставини свідчать про наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим у п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України.

З аналізу матеріалів кримінального провадження вбачається, що неможливо застосувати до ОСОБА_4 на цій стадії досудового розслідування більш м`який запобіжний захід, оскільки він буде недостатнім для запобігання ризикам, встановленим слідчим суддею.

Отже, для запобігання ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст.2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування та судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинуваченого, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п.79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, слідчий суддя вважає виправданим застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та недостатнім застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в тому числі, і у виді цілодобового домашнього арешту, про що просили підозрюваний та його захисник під час розгляду клопотання.

Слідчий суддя зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого КПК України (ч.4 ст.196 КПК України).

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (ч.1 ст.197 КПК України).

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 слід вираховувати з моменту затримання останнього, тобто з 18 години 40 хвилин 24.06.2023 року (а.п.18-19).

За правилами ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 2 частини 5 ст.182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В ухвалі слідчого судді зазначаються обов`язки з передбачених ст.194 КПК України, які будуть покладені на підозрюваного у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні (ч.3 ст.183 КПК України).

З огляду на характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , та з урахуванням особи останнього, який підозрюється у вчиненні умисного тяжкого корисливого злочину, повторно, не має місця роботи та постійного доходу, розмір застави слід визначити в межах п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, передбачених п.2 ч.5 ст.182 КПК України, тобто 134200 грн. (2684 грн. х 50 = 134200).

Крім того, у разі внесення застави, на підозрюваного ОСОБА_4 слід покласти обов`язки, визначені п.п.1, 2, 3, 4 ч.5 ст.194 КПК України.

Таким чином, клопотання ст. слідчого СВ ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.176, 177, 178, 182, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

Клопотання ст. слідчого СВ відділення поліції №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жмеринка Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; українця, громадянина України, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого: 12.06.2018 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки три місяці, запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк дії даної ухвали визначити в межах шістдесяти днів, тобто до 23 серпня 2023 року включно.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 вираховувати з моменту затримання з 18 години 40 хвилин 24.06.2023 року.

Визначити розмір застави підозрюваному ОСОБА_4 в межах п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 134200 (сто тридцять чотири тисячі двісті) гривень.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що він або заставодавець мають право внести заставу у розмірі 134200 (сто тридцять чотири тисячі двісті) гривень у будь-який момент.

У разі внесення застави підозрюваним ОСОБА_4 чи заставодавцем в розмірі 134200 (сто тридцять чотири тисячі двісті) гривень звільнити підозрюваного з-під варти, у випадку відсутності в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, де підозрюваний перебуває, іншого судового рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного під вартою.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_4 у разі внесення застави виконувати наступні обов`язки на строк не більше двох місяців, передбачені п.п.1, 2, 3, 4 ч.5 ст.194 КПК України:

- прибувати до СВ відділення поліції №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою;

- не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, суду із місця зареєстрованого проживання АДРЕСА_1 ;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з свідками у цьому кримінальному провадженні.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття провадження в порядку, передбаченому ст.ст.284, 288, п.2 ч.2 ст.314, ч.6 ст.340, ст.417, п.3 ч.1 ст.346 КПК України.

Копію ухвали вручити підозрюваному ОСОБА_4 негайно після її оголошення.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Шаргородського

районного суду

Вінницької області ОСОБА_1