Дата документу 25.05.2023 Справа № 335/3479/23
запорізький апеляційний суд
Провадження №11-сс/807/346/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/3479/23Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представників

власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 травня 2023 року про відмову у арешті майна,

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 травня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000024 від 22.01.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК.

Не погодившись із вказаною ухвалою, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на майно, вилучене 02.05.2023 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивував тим, що вилучені речі мають ознаки речових доказів по кримінальному провадженню. Станом на 05.05.2023 року проведено частковий огляд вилучених речей, відповідно до якого встановлено, що вилученими речами є: печатка ФОП ОСОБА_9 , печатка факсиміле ОСОБА_9 , договори від імені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , печатка.

Отже, на думку прокурора, вилучені в ході проведення обшуку речі мають важливе доказове значення по кримінальному провадженню та потребують збереження шляхом накладення на них арешту.

Заслухавши прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, представників, які заперечили проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із наданих матеріалів, слідчий СВ відділу поліції №1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна та просив накласти арешт на

1) Системний блок «Lenovo thinkcentre» M93p, S4C82818 із шнуром живлення;

2) Відеокамера «KERUI» 70512969 із флеш носієм «MICRO SD» на 16 GB;

3) Системний блок «Футджитсу» YLST039625 із шнуром живлення;

4) Системний блок "HP» ZS 0121NMT із блоком живлення до нього;

5) Системний блок «HP» CZC 8132ds4 зі шнуром живлення до нього;

6) Системний блок «HP» CZC0319546, зі шнуром до нього;

7) Системний блок «DELL» WYSE5070 zj9hrt2 зі шнуром до нього;

8) Системний блок «DELL» WYSE5070 js7HRT2 зі шнуром до нього;

9) Системний блок «DELL» WYSE5070 3b7hrt2 зі шнуром до нього;

10) Мобільний телефон Redmi A1 в корпусі зеленого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 з сім-картою НОМЕР_2 ;

11) Системний блок «Lenovo thinkcenter m83 S4T67404, із шнуром живлення та 3(три) шнура HDM;

12) Документи (договори);

13) Відеокамера «kerui» із флеш-носієм «Micro sd».

В обґрунтування клопотання зазначив, що відділом поліції №1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000024 від 22.01.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 21.01.2023 року надійшла заява ОСОБА_12 про те, що невідома особа під приводом працевлаштування її чоловіка на роботу за кордоном, шляхом обману в шахрайський спосіб заволоділа її грошовими коштами на суму 21 300 гривень, які вона 27.12.2022 року перевела на карту № НОМЕР_3 .

02.05.2023 року на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 в офісному приміщенні за місцем здійснення діяльності ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . В ході обшуку було виявлено та вилучено вищезазначене майно.

Слідчий вказує, що вилучені у ході проведення обшуку речові докази, мають важливе доказове значення у кримінальному провадженні та можуть бути використані, як доказ факту та обставин, що встановлюють у ході досудового розслідування, у зв`язку із чим, з метою збереження речових доказів просив накласти на них арешт.

Слідчий суддя відмовила в задоволенні даного клопотання, пославшись на те, що з наданих слідчому судді матеріалів не встановлено будь-яких даних про те, що вилучене в ході обшуку майно містить дані про його використання у будь-яких правовідносинах між ОСОБА_10 або ОСОБА_9 з ОСОБА_12 , за заявою якої було внесено відомості до ЄРДР у кримінальному провадженні №0000024 за фактом заволодіння її грошовими коштами. З вилученого в ході обшуку майна не можливо встановити, які саме документи містять ознаки речових доказів та доводять укладення угоди з певною особою та з якою саме.

Колегія суддів погоджується із прийнятим слідчим суддею рішенням з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч.3 ст.170 КПК у передбаченому пунктом 1 ч.2 цієї статті випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає зазначеним у ст.98 КПК критеріям.

Відповідно до ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як убачається з матеріалів справи, 03.05.2023 року до слідчого судді надійшло клопотання слідчого про накладення арешту на майно, яке було вилучено під час обшуку.

Згідно з клопотанням слідчого досудовим розслідуванням встановлено, що невідома особа заволоділа грошовими коштами ОСОБА_12 на суму 21 300 гривень під приводом працевлаштування її чоловіка на роботу за кордоном шляхом обману в шахрайський спосіб, які вона перевела на банківську карту.

За даним фактом відомості за ознаками передбаченого ч.2 ст.190 КК кримінального правопорушення 22.01.2023 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000024.

В ході досудового розслідування 02.05.2023 року на підставі ухвали слідчого судді від 01.05.2023 року було проведено санкціонований обшук за адресою: м.Запоріжжя, вул.Перемоги, 97, офісне приміщення 1, 2, в ході якого було вилучено комп`ютерну техніку, мобільні телефони, відеокамеру, документи.

02.05.2023 року постановою слідчого вилученні ці речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000024 за ознаками передбаченого ч.2 ст.190 КК злочину.

Слідчий зазначив, що підставою для накладення арешту на майно є те, що вищевказане майно відповідає критеріям передбаченим ст.98 КПК, а метою накладення арешту на майно є збереження речових доказів у вказаному кримінальному провадженні. Інших підстав в обґрунтування наданого клопотання слідчим не надано.

Аналіз приписів закону про підстави для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, які мають наслідком найбільше обмеження прав і свобод людини, засвідчує, що обов`язковими умовами їх ужиття є доведення належним представником сторони обвинувачення наявності, що:

1) існує обґрунтована підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування, що виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) виконання завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається з клопотанням (ч.3 ст.132 КПК).

Водночас, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази, що доводять обставини, на які вони посилаються. Кожну з визначених обставин, приводів, підстав потрібно доводити окремо з посиланням на конкретні матеріальні докази. Бездоказову констатацію існування певної обставини слідчий суддя повинен розглядати як припущення.

Аналіз вище зазначеної норми закону свідчить, що Кримінальним процесуальним кодексом України чітко передбачені підстави для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

За результатами розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно, яке було вилучено під час обшуку, слідчий суддя дійшов висновку про те, що сторона обвинувачення не надала жодного належного доказу в обґрунтування необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, з огляду на таке.

Під час вирішення питання щодо накладення арешту майна, суд зобов`язаний встановити наслідки в разі накладення арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого або третіх осіб.

Слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ст.170 КПК.

Відомості, щодо яких розглядається клопотання про арешт майна, внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч.2 ст.190 КК, а саме шахрайство, вчинене повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому.

Проте слідчим у клопотання невмотивовано та не наведено конкретних підстав для накладення арешту на майно, яке було вилучено під час обшуку - електронної техніки, яка не є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК.

Також підстав стверджувати, що вилученні під час обшуку речі відповідають критеріям, зазначеним в ст.98 КПК, та є знаряддям чи засобом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК, зберегли на собі його сліди, наразі не має, та прокурором у судовому засіданні не зазначено.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Матеріали судового провадження не містять даних про те, які можуть вказувати про вірогідну причетність власників майна до кримінального правопорушення та повідомлення цим особам про підозру у кримінальному провадженні №0000024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК, які б вказували про наявність підстав для арешту майна.

Отже, клопотання слідчого про арешт майна та долучені до нього матеріали не містить відомостей, які пов`язують вилучене майно з цим кримінальним правопорушенням.

Прокурором як під час розгляду клопотання слідчим суддею, так і під час апеляційного розгляду не було доведено наявність підстав та необхідність арешту майна, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, а тому слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання про арешт майна, з яким погоджується і колегія суддів.

Рішення слідчого про визнання вилученого майна речовим доказом у цьому кримінальному провадженні, на що є посилання у клопотанні слідчого та в апеляційній скарзі прокурора, не може бути безумовною підставою для арешту майна.

Наведені вище обставини свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, яке було вилучено під час обшуку від 02.05.2023 року, та не може бути підставою для порушення права власників майна, передбаченого ст.41 Конституції України.

У зв`язку з чим, з метою недопущення необґрунтованого порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів осіб, яким належить майно, а також осіб, у фактичному володінні яких воно знаходиться, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційну скаргу прокурора належить залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 травня 2023 року про відмову у арешті майна залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4