КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 рокупродовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 23.04.2023 року включно.

Таке рішення суд, взявши до уваги те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, вчиненого групою осіб та із застосуванням насильства, що має високу суспільну небезпечність, а також дані про особу обвинуваченого, який тривалий час ухилявся від суду, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе переховуватись від суду, зважаючи на суворість передбаченого законом покарання, у разі визнання його винуватим, та перешкодити таким чином кримінальному провадженню, і жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикамта забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого і виконання ним процесуальних рішень суду, тому визнав необхідним продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу суду незаконною, просить її скасувати та обрати ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт, _____________________________________________________________

Справа №11-кп/824/2598/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 3 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_1

поклавши на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що наведені стороною захисту обґрунтування законних підстав можливості обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, суддею прийняті не були. Суд не в повній мірі сприйняв і не взяв до уваги викладені стороною захисту підстави, якими були обґрунтовані можливості і законні підстави обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Між тим, зазначає, що обвинувачений, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та реєстрації, джерело доходу (неофіційно працював до часу затримання), що свідчить про те, що він не тільки не буде мати наміру переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, а навпаки, зацікавлений у найшвидшому розгляді справи та встановленні істини.

Також суд першої інстанції не врахував особу обвинуваченого, його молодий вік, що він раніше не судимий, має дуже значні проблеми зі здоров`ям, так як є ВІЛ-інфікованим і потребує щоденного прийому ліків, а перебування під вартою може ускладнити дотримання графіку прийому лікарських засобів, що призведе до загострення хвороби, оскільки умови слідчого ізолятора не є придатними для особи з таким станом здоров`я. До того ж, враховуючи свій стан здоров`я, обвинувачений не має ані наміру, ані підстав, ані фізичної змоги задля переховування від органів правосуддя.

Крім того, ОСОБА_7 і до цього не переховувався, а проживав за місцем свого фактичного мешкання та реєстрації в Миколаївській області, тому для нього було несподіванкою і здивуванням те, що він знаходиться в розшуку, адже фактично від органів правосуддя він не переховувався.

Також звертає увагу на те, що, хоч дане кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, і є тяжким, проте на даний час досліджені письмові матеріали справи, допитаний потерпілий, який висловив свою позицію, що жодних претензій до обвинуваченого не має, так як шкода йому повністю відшкодована, та просив суд не позбавляти волі останнього.

Таким чином, вважає, що є всі підстави для обрання обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, а саме у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК Українипід час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0006848 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, врахувавши матеріали кримінального провадження, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе переховуватись від суду, зважаючи на суворість передбаченого законом покарання, у разі визнання його винуватим у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, та перешкодити кримінальному провадженню, і тому визнав необхідним продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи характер та конкретні обставини висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, вчиненого групою осіб та із застосуванням насильства, що має підвищену суспільну небезпечність через посягання не лише на право власності, а й на життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, а тому таке посягання повинно оцінюватись як особливо небезпечне, а також особу обвинуваченого, який тривалий час ухилявся від суду, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, зважаючи на суворість передбаченого законом покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, та його попередню неналежну процесуальну поведінку, і таким чином перешкодити кримінальному провадженню, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається захисник, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Наведені в апеляційній скарзі захисника дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме його молодий вік, те, що він раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та реєстрації, джерело доходу (неофіційно працював до часу затримання), значні проблеми зі здоров`ям, та те, що він не переховувався від органів правосуддя, а проживав за місцем свого фактичного мешкання та реєстрації в Миколаївській області, а також те, що на даний час вже досліджені письмові матеріали справи та допитаний потерпілий, який висловив свою позицію, що жодних претензій до обвинуваченого не має, так як шкода йому повністю відшкодована, та просив суд не позбавляти волі останнього, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та які наведені вище, може бути досягнута шляхом застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи захисника, що через значні проблеми зі здоров`ям обвинуваченого ОСОБА_7 , який є ВІЛ-інфікованим і потребує щоденного прийому ліків, перебування його під вартою може ускладнити дотримання графіку прийому лікарських засобів та призведе до загострення хвороби, нічим не підтверджені, оскільки суду не були надані жодні відомості про те, що за станом здоров`я ОСОБА_7 не може утримуватися під вартою.

Отже, враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, що є змістом апеляційної вимоги захисника, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 рокує законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року, якоюпродовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 23.04.2023 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3