Справа № 487/3025/23
Провадження № 1-кс/487/2014/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2023 м.Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого СУ ГУНП в Херсонській області майора поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000724 від 11.05.2023 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3 ст.146 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СУ ГУНП в Херсонській області майора поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000724 від 11.05.2023 звернулася до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 в межах строку досудового розслідування до 12.07.2023.

В обґрунтування клопотання слідчий посилалася на обґрунтованість підозри за чч.2, 3 ст.146 КК України та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, на думку слідчого, ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, потерпілих у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Слідчий зазначила, що застосування до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання зазначеним ризикам.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , наполягав на його задоволенні.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні просив застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту, посилаючись на відсутність намірів переховуватись, та наявність на утриманні хворої матері. Зазначив, що лише виконував наказ командира ОСОБА_7 щодо охорони ОСОБА_8 , якого підозрювали в колабораційній діяльності, діючи на благо України. Потерпілого охороняли, щоб він добровільно написав зізнання у співпраці з окупаційною владою рф, а через дві доби його відпустили. Крім того, 10.05.2023 він разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та іншими за наказом ОСОБА_7 виїхали за місцем мешкання ОСОБА_12 поспілкуватися з останнім, оскільки почастішали обстріли, а потерпілий, можливо, був причетний до цього як коригувальник. Він запросив ОСОБА_12 до автомобіля, та потерпілого вивезли в поле, де йому наніс приблизно два удари рукою ОСОБА_10 , від чого потерпілий впав. Він і ОСОБА_11 тягнули по землі потерпілого, а ОСОБА_10 йшов поруч. Потерпілого кинули біля ями. Вони з ОСОБА_11 почали повертатися до автомобіля і почули два вибухи. Хто кинув гранату, стверджувати не може, але до потерпілого ближче за всіх був розташований Миропольський.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на необґрунтованість підозри, оскільки ОСОБА_5 був переконаний, що як військовослужбовець виконував законні накази командира, а події відбувались поза його волею. Вважав, що наведені ризики відсутні, і можливо застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, судом встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Херсонській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000724 від 11.05.2023.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, 27.06.2023 затримано ОСОБА_5 .

28.06.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146 КК України - викрадення людини. а також незаконне позбавлення волі, вчинене за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням зброї; 3 ст. 146 КК України - викрадення людини, а також незаконне позбавлення волі, вчинене за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням зброї, що спричинило тяжкі наслідки.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , переслідуючи прямий умисел на незаконне позбавлення волі ОСОБА_8 , за попередньою змовою з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , в порушення гарантованих положень ст.ст. 29, 33 Конституції України і ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вчинили наступні дії.

Так, 05.05.2023 приблизно о 15:00 год ОСОБА_17 спільно із ОСОБА_19 та ОСОБА_18 приїхали на автомобілі Volvo S40 з іноземною реєстрацією НОМЕР_1 за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , та запропонували ОСОБА_8 сісти у вказаний автомобіль, на що останній погодився. Одразу після цього вказані особи, з метою викрадення людини, всупереч волі ОСОБА_8 , перевезли його від місця проживання до будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де тимчасово проживали ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , та передали останнім. Перебуваючи за вказаною адресою, ОСОБА_14 , вважаючи, що потерпілий ОСОБА_8 співпрацював із окупаційними військами російської федерації та вимагаючи надати свідчення проти себе про таку співпрацю, наніс один удар долонею лівої руки в область правої частини обличчя потерпілого ОСОБА_8 , після чого останній впав на підлогу і ОСОБА_14 продовжував спричиняти йому тілесні ушкодження, при цьому, наніс не менше 7-10 ударів кулаками обох рук в область тулуба. Після цього ОСОБА_14 надав вказівку ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 охороняти потерпілого ОСОБА_8 з метою позбавити останнього можливості вільно пересуватись.

В подальшому, продовжуючи реалізовувати єдиний спільний злочинний умисел ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 за вказівкою ОСОБА_14 , проти волі ОСОБА_8 , незаконно утримували останнього у вказаному будинку приблизно до 15:00 год 08.05.2023, при цьому ОСОБА_8 не мав можливості самостійно покинути зазначене приміщення, оскільки вказані особи здійснювали його цілодобову охорону, демонструючи зброю та фізичну перевагу, що ОСОБА_8 розцінював як реальну загрозу своєму життю.

Крім того, переслідуючи прямий умисел на незаконне позбавлення волі ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 , в порушення гарантованих положень ст.ст. 29, 33 Конституції України і ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», 10.05.2023 приблизно о 22:00 год ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_5 та ОСОБА_13 приїхали на автомобілі Opel, з невстановленим реєстраційним номером, за кермом якого був ОСОБА_13 , за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , де ОСОБА_5 зайшов у будинок до потерпілого та запропонував йому сісти у вказаний автомобіль, на що останній погодився, оскільки особи, які перебували в автомобілі, демонстрували зброю та фізичну перевагу, що ОСОБА_8 розцінював як реальну загрозу своєму життю. Одразу після того, як ОСОБА_8 , отримавши пропозицію від вказаних осіб сісти у вказаний автомобіль, погодився, останні, всупереч волі ОСОБА_8 , почали його перевозити. Рухаючись по вул. Морпіха Санька Сергія у с. Станіслав, Херсонського району Херсонської області, навпроти будинку №48 вони зупинились біля автомобіля DaewooLanos, з державною реєстрацією НОМЕР_2 , в якому знаходились ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , і продовжили незаконне перевезення потерпілого. ОСОБА_8 перевезли на відкриту місцевість, розташовану за с. Станіслав Херсонського району Херсонської області, де ОСОБА_10 наніс ОСОБА_8 в область шиї позаду два удари прикладом невстановленого в ході досудового розслідування предмета, схожого на автомат, від чого останній відчув різкий біль в області нанесення удару та впав на коліна. Далі ОСОБА_10 та не встановлена в ході розслідування особа взяли потерпілого під руки та потягнули до бетонної конструкції у виді заглиблення для збирання води, куди його зіштовхнули. Після цього до бетонної конструкції, де знаходився потерпілий ОСОБА_8 , невстановлені в ході досудового розслідування особи скинули предмет, схожий на гранату, який вибухнув. Потерпілий просив припинити зазначені дії, однак не встановлені досудовим розслідуванням особи скинули ще один предмет, схожий на гранату, який також вибухнув, після цього ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 поїхали з місця вчинення злочину, а потерпілий самостійно вибрався з бетонної конструкції та вчасно звернувся за допомогою. В результаті протиправних дій ОСОБА_8 відповідно до довідки КНП «Херсонська обласна клінічна лікарня» ХОР від 11.05.2023 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді множинних вогнепальних осколкових сліпих поранень обличчя, тулуба, правої верхньої та обох нижніх кінцівок, перелом лівого скуло-орбітального комплексу та кісток носа, перелом фаланг першого пальця лівої стопи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

На даному етапі обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, у яких він підозрюється, підтверджується отриманими під час досудового розслідування достатніми фактичними даними, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме: протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення від ОСОБА_8 11.05.2023; у довідці КНП «Херсонська обласна клінічна лікарня» ХОР від 11.05.2023 про госпіталізацію ОСОБА_8 ; протоколі огляду місця події від 11.05.2023; протоколах допиту потерпілого ОСОБА_8 від 11.05.2023 та 19.05.2023; протоколі проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 19.05.2023; протоколах допиту свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ; протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілому ОСОБА_8 від 22.05.2023 та свідкам ОСОБА_23 , ОСОБА_22 від 23.05.2023; протоколі обшуку від 27.06.2023; протоколах допиту підозрюваного ОСОБА_5 та пред`явлення йому особи для впізнання за фотознімком від 27.06.2023; протоколі допиту підозрюваного ОСОБА_13 від 27.06.2023.

ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за ч. 3 ст. 146 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років.

Крім того, підозрюваному загрожує покарання за вчинення нетяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_5 у разі доведеності його вини, слідчий суддя переконаний, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, існує і є обґрунтованим.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, тяжкість кримінального правопорушення свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Ризик втечі також має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58).

Підозрюваний ОСОБА_5 має зв`язки серед військових формувань, члени яких можуть сприяти йому в підшукуванні місць для переховування.

Підозрюваний ОСОБА_5 хоча і проживає в Україні з 2000 року, проте має паспорт громадянина рф, на території якої може переховуватися.

Слідчий суддя вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України: підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого і свідків у цьому кримінальному провадженні, враховуючи спосіб вчинення кримінальних правопорушень, у яких підозрюється ОСОБА_5 - із застосуванням насильства і зброї. Крім того, ще не всі свідки допитані через встановлення їх місцезнаходження.

Також доведено існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи те, що він офіційно не працевлаштований, законних джерел доходу не має.

При розгляді даного клопотання слідчий суддя також враховує дані про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання в АДРЕСА_3 ; підозрюваний не працює, раніше не судимий, має задовільний стан здоров`я.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, з огляду на обставини кримінального провадження, характер та спосіб вчинення кримінальних правопорушень, у яких підозрюється ОСОБА_5 , у період воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, що підвищує його суспільну небезпеку, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню. До підозрюваного ОСОБА_5 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 12.07.2023 року, з утриманням в Державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор". Жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти встановленим ризикам.

Слідчий суддя, керуючись положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України, приходить до висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень із застосуванням насильства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст.146 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 12.07.2023 року, з утриманням в Державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор".

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошений 30.06.2023.

Слідчий суддя ОСОБА_1