Справа № 504/1928/17
Номер провадження:1-о/521/3/23
У Х В А Л А

ВСТУПНА ЧАСТИНА

м. Одеса, Україна

29 червня 2023 року

Малиновський районний суд м. Одеси засідаючи у складі колегії:

Головуючого судді ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

із секретарем судового засідання ОСОБА_4 на стадії провадження за нововиявленими обставинами вироку Одеського обласного суду від 26.04.1999 року та ухвали Верховного Суду України від 09.09.1999 року у кримінальній справі, у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Студене Піщанського району Вінницької області, гр. України, який має неповну середню освіту (9 класів), до затримання не працюючого, не одруженого, до засудження проживав за адресою АДРЕСА_1 , засудженого Судовою колегією з кримінальних справ Одеського обласного суду 26.04.1999 року за ст. 86-1, п. «б», «г», «е» ст. 93 КК (1960 р.) до вищої міри покарання смертної кари (страти), яка в подальшому Ухвалою Одеського обласного суду від 30.05.2000 року замінена на довічне позбавлення волі.

Сторони кримінального провадження, які приймали участь на стадії судового провадження, -

з боку обвинувачення: прокурор ОСОБА_6

з боку захисту: засуджений ОСОБА_5 ; захисник адвокат ОСОБА_7

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1.Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1.1.Судом проводився розгляд заяв засудженого ОСОБА_5 від 30.05.2017 року та від 22.04.2019 року про перегляд судових рішень вироку Судової колегії з кримінальних справ Одеського обласного суду від 26.04.1999 року та Ухвали Судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 09.09.1999 року, за нововиявленими обставинами на підставі п. 5 ч. 2 ст. 459 КПК (2012 р.).

1.2.Заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами розглядалась за ініціативою засудженого.

2.Встановлені судом обставини. Судовий виклик учасників кримінального провадження.

2.1.До Малиновського районного суду м. Одеси, надійшли для розгляду дві заяви засудженого ОСОБА_5 про перегляд судових рішень вироку Судової колегії з кримінальних справ Одеського обласного суду від 26.04.1999 року та Ухвали Судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 09.09.1999 року, за нововиявленими обставинами на підставі п. 5 ч. 2 ст. 459 КПК (2012 р.).

2.2.Малиновським районним судом м. Одеси 18.02.2021 року постановлено ухвалу про відкриття провадження за нововиявленими обставинами (у іншому складі суду, суддя ОСОБА_8 ).

2.3.Відповідно судом після скасування ухвали у минулому складі суду проводиться судове провадження з перегляду вироку Судової колегії з кримінальних справ Одеського обласного суду від 26.04.1999 року та Ухвали Судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 09.09.1999 року, якою вирок обласного суду змінений в частині примусового лікування від алкоголізму, в іншій частині залишений без змін.

3.Позиції сторін кримінального провадження.

3.1.Прокурор в судовому засіданні просив відмовити у задоволені заяв засудженого ОСОБА_5 про перегляд рішень судів за нововиявленими обставинами, оскільки засудженим та захисником не приведено жодної підстави, яка б свідчала про існування обставин, які не були відомі суду під час ухвалення зазначених судових рішень.

3.2.Захисник-адвокат підтримав правову позицію свого підзахисного і просив задовольнити заяви, скасувати судові рішення та виправдати засудженого.

3.3.Засуджений ОСОБА_5 на початку судового розгляд приймав активну участь у судовому розгляді. Натомість в подальшому був видалений із засідання, оскільки поводив себе нетактовно, ображав склад суду, не підкорявся розпорядженням головуючого.

4.Мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали, положення закону яким керувався суд.

4.1.Суду у даному провадженні необхідно було встановити, чи існують такі підстави і обставини, які є нововиявленими, і які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку Судової колегії з кримінальних справ Одеського обласного суду від 26.04.1999 року та Ухвали Судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 09.09.1999 року, що належить переглянути?

4.2.Враховуючи останню ухвалу Одеського апеляційного суду від 02.12.2022 року суд вважає за необхідно зазначити, що засуджений ОСОБА_5 бажає переглянути лише два судових рішення: 1)Вирок Судової колегії з кримінальних справ Одеського обласного суду від 26.04.1999 року, яким його засуджено за ст. 86-1, п. «б», «г», «е» ст. 93 КК (1960 р.) до вищої міри покарання смертної кари (страти) (в подальшому Ухвалою Одеського обласного суду від 30.05.2000 року замінена на довічне позбавлення волі); та 2) Ухвалу Судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 09.09.1999 року, якою вирок обласного суду змінений лише в частині виключення примусового лікування від алкоголізму у відношенні ОСОБА_5 . В іншій частині вирок залишено без змін.

4.3.Суд також звертає увагу, що станом на день постановлення даної ухвали положення п. 5 ч. 2 ст. 459 КПК не існують. Зміни відбулись 03.10.2017 року. Натомість п. 5 ч. 2 ст. 459 КПК тепер є пунктом 4 частини 2 статті 459 КПК. Відповідно суд вважає, що в межах таких самих вимог, які зазначені у заявах засудженого і необхідно проводити судовий розгляд, з метою недопущення звуження прав засудженої особи.

Доводи по суті поданих заяв.

4.4.Щодо суті заяв від 30.05.2017 року та від 22.04.2019 року, судом встановлено, що предметом судового розгляду Судової колегії з кримінальних справ Одеського обласного суду була кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_9 який обвинувачувався у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 140, ст. 86-1, п. «б», «г», «е» ст. 93 КК (1960 р.); за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів передбачених ст. 86-1, п. «б», «г», «е» ст. 93 КК (1960 р.); та за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочину передбаченого ст. 86-1 КК (1960 р.).

4.5.За наслідками розгляду кримінальної справи був постановлений вирок 26 квітня 1999 року, яким ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 86-1 КК (1960 р.) та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, без конфіскації на підставі ст. 46-1 КК з відстрочкою виконання вироку строком на 1 рік; ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 140, ст. 86-1, п. «б», «г», «е» ст. 93 КК (1960 р.) та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 10 років; ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ст. 86-1, п. «б», «г», «е» ст. 93 КК (1960 р.) та призначено остаточне покарання із застосуванням ст. ст. 42, 43 КК (1960 р.) у вигляді смертної кари, страти.

4.6.В подальшому Одеський обласний суд, своєю ухвалою від 30 травня 2000 року, покарання у виді смертної кари замінив на довічне позбавлення волі.

4.7.Вивченням поданих заяв засудженого від 30.05.2017 року та від 22.04.2019 року судом встановлено, що засуджений ОСОБА_5 не згодний із його засудженням по суті. Він не приводить жодних доказів існування обставин, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

4.8.Його заяви емоційно забарвлені, однак не містять ґрунтовного аналізу фактичних обставин. ОСОБА_5 також не приводить ґрунтовних аргументів і доводів щодо невірного застосування закону, або невірної оцінки конкретних доказів. Не представляє ОСОБА_5 і жодного аналізу доказів які використовував суд.

4.9.Обидві заяви засудженого ОСОБА_5 не містять посилання на будь-які докази штучного створення або підроблення доказів, неправильності висновків експертів, завідомо неправдивих показів свідків, потерпілого або підсудних на яких ґрунтувався вирок.

4.10.У вказаному провадженні не існує жодного судового рішення, яке б стало підставою для ухвалення спірних вироку Одеського обласного суду та ухвали Верховного суду України.

4.11.Даючи оцінку заяві від 30.05.2017 року, судом встановлено, що доводи викладені ОСОБА_5 стосувались обставин, які були у полі зору суду який розглядав кримінальну справу. Огляд місця події проведений в порядку ст. 190 КПК (1960 р.) 07 квітня 1995 року /Т. 1 а.с. 155-172/, тобто одразу як був виявлений факт загибелі громадян ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Про залишення трупів осіб без будь-якої реакції матеріали кримінальної справи жодних відомостей не містять. Це ніщо інше ніж припущення ОСОБА_5 .

4.12.Розслідування кримінальної справи відповідно до матеріалів здійснювали слідчі прокуратури різних рівнів, - прокуратурою Комінтернівського району та прокуратурою Одеської області. Деякі слідчі та процесуальні дії дійсно здійснювали слідчі органів МВС. Однак вказані дії здійснювали на підставі відповідного доручення, що передбачено ст. 114 КПК (1960 р.).

4.13.Визначення точної дати смерті потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_13 не є обов`язком судово-медичного експерта. При проведені експертизи трупів осіб, експерт повинен за допомогою існуючих знань та науково-методичних рекомендацій встановити найбільш можливу (наближену до реальних встановлених подій) дату та час смерті. Така позиція випливає з тих даних, що тіло людини після смерті піддається швидкій руйнації та розкладанню (гниттю), тому важко при певних стрімких змінах у тілі визначити точну дату смерті. Окрім того, не розумно вимагати від судового експерта точності у даті і часу смерті, оскільки такі відомості впливають лише опосередковано на інформативність знання у розслідуваній справі. Головними чинниками виступають приблизний час та супутня обстановка виявлення трупу, що і відображається у висновку експертизи.

4.14.Виконанням ст. ст. 237, 242 КПК (1960 р.) (до речі ст. 242 КПК виключена з 21.06.2001 року), судді, які розглядали кримінальну справу у відношенні ОСОБА_5 жодних фактів і обставин не підтвердили, окрім факту можливості здійснювати судовий розгляд у вказаній справі. Жодних порушень у таких діях суддів Одеського обласного суду очевидно не має.

4.15.На думку суду, факт умисного вбивства був достовірно встановлений під час перебігу судового слідства у Одеському обласному суді. Сторони мали право на змагальний процес, досліджувались усні докази допитувались потерпілі і свідки, досліджувались документи докази протоколи слідчих та процесуальних дій, досліджувались судові експертизи та речові докази.

4.16.Даючи оцінку доводам у заяві від 22 квітня 2019 року, судом встановлено, що жодних підстав ставити під сумнів розподіл заяви ОСОБА_5 в Одеському обласному суді про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами не має. Жодного зговору на неправомірний розгляд заяв засудженого бути не може, оскільки розумних підстав для недовіри і упередженості суддям, які розглядали справу засудженим ОСОБА_5 не представлено. Суд сам не вбачає в процесуальних діях іншого складу суду будь-якої упередженості чи не об`єктивності.

4.17.Затримання ОСОБА_5 відповідно до Протоколу затримання підозрюваного, відбулось 16.11.1995 року, слідчим прокуратури Комінтернівського району Одеської області /Т. 3 а.с. 86/. Таке затримання відбулось вже в умовах існування відповідної доказової інформації про підозру у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_11 та ОСОБА_12 громадянами ОСОБА_5 та ОСОБА_9 . Як відомо огляд місця події був проведений 07 квітня 1995 року /Т. 1 а.с. 155-172/. Виявлення трупів було 06 квітня 1995 року приблизно о 23 годині 30 хвилин. Добровільна заява про вчинення злочину ОСОБА_5 була написана 15.11.1995 року /Т. 3 а.с. 56-58/. Дата реєстрації 06.04.1995 року на титульному аркуші такої заяви, очевидно є помилковою, оскільки як відомо, згідно матеріалів кримінальної справи ОСОБА_5 та ОСОБА_9 тривалий час переховувались, в тому числі у Вінницькій області і органам внутрішніх справ не було відомо місце знаходження підозрюваних. Затримання відбулось як зазначено вище лише у листопаді 1995 року.

4.18.Посилання засудженого ОСОБА_5 на таку помилку є фактично маніпулювання фактами та обставинами, які мали місце більше 27 років тому. Звичайні людські помилки засудженим тлумачяться як умисне ігнорування вимог законів та злочинне переслідування підозрюваного у вчиненні злочину, якого за переконанням ОСОБА_5 він не вчиняв.

4.19.Ключові допити ОСОБА_5 у якості підозрюваного та обвинуваченого відбувались із захисником. Так 16.11.1995 року, тобто у день затримання, слідчим був призначений підозрюваному ОСОБА_5 захисник ОСОБА_14 /Т. 3 а.с. 63/. Допит у якості підозрюваного від 16.11.1995 року, додатковий допит у якості підозрюваного від 17.11.1995 року, та допит у якості обвинуваченого від 19.11.1995 року відбувались за участі захисника ОСОБА_14 /Т. 3 а.с. 65-70, 71-78, 81-85/. Що стосується допитів без захисника (наприклад у якості свідка, чи під час складання добровільної заяви про вчинення злочину), вказані процесуальні документи не використовувались судом як доказ вини ОСОБА_5 і не покладені у вирок суду на доведення винуватості особи. Окрім того допит свідка та подання відповідної заяви не передбачають участь захисника за правилами КПК (1960 р.). Більше того, жодні покази ОСОБА_5 які були надані під час досудового розслідування не використовувались судом у якості доказів вини останнього. Відповідно даний довід засудженого також є більш надуманим ніж таким, який має матеріальні підстави для будь-якого порушення.

4.20.Даючи загальну оцінку заявам засудженого ОСОБА_5 суд зазначає, що вказані доводи у заявах більше нагадують підстави для скасування Вироку Судової колегії з кримінальних справ Одеського обласного суду від 26.04.1999 року та Ухвали Судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 09.09.1999 року, якою вирок обласного суду змінений в частині примусового лікування від алкоголізму, в іншій частині залишений без змін. ОСОБА_5 не згодний з прийнятим відносно нього рішенням, а тому намагається всіляко використати вимоги КПК задля скасування зазначених судових рішень. Очевидно це є правом засудженої особи. Натомість для нововиявлених обставин, в розумінні ст. 459 КПК, необхідні такі обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухвалені судового рішення, які самі по собі або разом з іншими обставинами доводять неправильність вироку та ухвали. Необхідно зазначити, що таких обставин обидві заяви ОСОБА_5 не містять. Суд самостійно не віднаходить таких обставин, а тому відповідні доводи засудженого є лише його умовиводами, які не підтверджені жодними розумними доказами.

4.21. Відповідаючи на поставлене вище в ухвалі суду питання, суд зазначає, що під час судового провадження не були встановлені жодні обставини, які могли б вважатись нововиявленими в розумінні ст. 459 КПК (2012 року). Відповідно і не має підстав вважати, що якісь підстави могли вплинути на законність та обґрунтованість ухвалених судових рішень. Досліджені судом матеріали кримінальної справи, надають право суду на думку про законність та обґрунтованість постановленого Вироку Судовою колегією з кримінальних справ Одеського обласного суду від 26.04.1999 року та Ухвали Судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 09.09.1999 року. Підстав для їх скасування чи зміни не має.

Щодо поведінки засудженого.

4.22.Суд окремо вважає за необхідне звернути увагу на поведінку засудженого ОСОБА_5 , який під час судового розгляду його заяв поводив себе агресивно, нетактовно, без будь-якої поваги як до учасників процесу, так і до суду. Головними засобами до збудження та агресії були будь-які дії суду, які не узгоджувались з розумінням ОСОБА_5 . Тобто він намагався всіляко керувати процесом, вимагав здійснення дій та винесення процесуальних рішень саме таких, які він вважає за потрібно здійснювати та ухвалювати. Його зухвалість, безцеремонність, фамільярність та безсоромність показують найнижчий рівень його виховання і не здатність до діалогу та розумної дискусії. Сам же прояв такої поведінки не стільки ображає всіх навколо присутніх у залі, скільки підриває авторитет правосуддя в цілому, оскільки він повністю зневажає систему відправлення правосуддя, як функцію державної влади.

4.23.Не вдаючись у подробиці його висловлювань, необхідно зазначити, що будь-яке процесуальне рішення, яке ухвалювалось судом не на його користь, викликало в нього таку дико-агресивну реакцію, при якій можливо було зрозуміти, його бажання і фізичної розправи над складом суду. Дикунство, яке було проявлено з уст засудженого, лише підтверджує правильність минулих судових рішень, якими було визначено йому найвищу міру покарання. Така особа, не може бути частиною українського суспільства, в свою чергу держава по іншому не зможе забезпечити безпеку своїх громадян, окрім необхідності ізоляції ОСОБА_5 від суспільства.

4.24.Виключно в зв`язку з неможливістю налагодити діалог із засудженим, з його вини, та тому, що він не підкорявся законним розпорядженням головуючого, ОСОБА_5 було видалено із зали суду та з відеоконференції, за систематичне порушення порядку у залі судового засідання.

4.25.Постановляючи ухвалу, суд керується ст. ст. 459, 466, 467 КПК.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

1.Висновки суду.

1.1.Заяви засудженого ОСОБА_5 від 30.05.2017 року та від 22.04.2019 року про перегляд судових рішень Вироку Судової колегії з кримінальних справ Одеського обласного суду від 26.04.1999 року та Ухвали Судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 09.09.1999 року, за нововиявленими обставинами залишити без задоволення.

1.2.Копію ухвали вручити засудженому ОСОБА_5 та прокурору.

2.Строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

2.1.Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

2.2.Ухвала суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК, якщо таку скаргу не було подано.

2.3.Ухвала суду, може бути оскаржена, через суд, який ухвалив судове рішення, протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддя Суддя Суддя

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2