УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув в судовому засіданні в межах кримінального провадження № 0000117 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2023 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Трикрати Вознесенського району Миколаївської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,

-якою продовжено ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23 липня 2023 року.

Учасники судового провадження:

обвинувачений ОСОБА_5

прокурор ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу суду скасувати. Винести законну ухвалу не порушуючи Конституцію України та КПК України.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 липня 2023 року включно.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою та неправомірною, яка винесена з порушенням КПК України та Міжнародного права.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження №0000117 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії обвинуваченому ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2023 року продовжено ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23 липня 2023 року включно.

Суд дійшов до висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які послужили застосуванню до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження №0000117 за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 . Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд, пославшись на відомості що характеризують особу обвинуваченого, обставини вчинення та тяжкість інкримінованого йому злочину, прийшов до висновку, що заявлені раніше ризики не зменшилися, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, проти життя особи, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічного позбавлення волі, а отже з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, обвинувачений може ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення, тобто існує наявність ризику переховування.

Також є необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений не був офіційно працевлаштований, не мав стабільного джерела доходу, після скоєння ним злочину, з місця події зник, раніше судимий, а саме 20.06.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч.1 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі та звільнений 03.05.2019 року умовно-достроково на 2 роки 5 місяців 10 днів, проте на шлях виправлення не став та знову обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що свідчить про сталий характер противоправної поведінки обвинуваченого.

Вищенаведене вказує на існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме наявність ризику переховування обвинуваченим від суду та можливість продовження злочинної діяльності.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 статті 177 КПК України, а також серйозність висунутого ОСОБА_5 обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу останньому на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, про що просить апелянт.

Разом з тим, приймаючи рішення про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції в порушення вимог ч.1 ст. 193 КПК України, посилаючись на неможливість доставки обвинуваченого до суду, прийняв таке рішення за відсутності ОСОБА_5 , чим істотно порушив загальні засади кримінального провадження та права обвинуваченого, а саме право брати участь під час судового розгляду, давати пояснення з приводу заявленого прокурором клопотання.

Таким чином, судом першої інстанції, при прийнятті рішення про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, а тому ухвала суду є незаконною та підлягає скасуванню з ухваленням нової ухвали судом апеляційної інстанції, якою слід задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 з наведених вище підстав.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2023 року, якою продовжено ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_6 та продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою на 60 діб до 22 липня 2023 року включно.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: