УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2023 року

м. Київ

справа №125/1527/22

провадження № 51-4030ск23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Барського районного суду Вінницької області від 30 січня 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 30 березня 2023 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бар Вінницької області, громадянина України, який проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК, і

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Барського районного суду Вінницької області від 30 січня 2023 рокуОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 21 серпня 2022 року до 23 серпня 2022 року включно, а також строк тримання під вартою з дня взяття під варту до дня набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 березня 2023 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 21 серпня2022 року приблизно о 02:00 ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , в стані алкогольного сп`яніння, почув плач малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підійшов до візочка і взяв її на руки. Надалі, з дитиною на руках, рухався кухонною кімнатою, не втримав рівновагу і впав на підлогу разом з малолітньою на її тіло, від чого вона отримала тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть. Після цього ОСОБА_5 пішов до кімнати, залишивши малолітню ОСОБА_6 на підлозі. Дії ОСОБА_5 були кваліфіковані за ч. 1 ст. 119 КК, а саме як вбивство через необережність.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник посилається на неправильне застосування судами норм закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить змінити вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду і призначити ОСОБА_5 мінімальне покарання у виді обмеження волі.

Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд під час призначення ОСОБА_5 покарання не врахував даних про особу винного, який раніше не судимий, визнав вину, щиро розкаявся, пропонував матеріальну допомогу потерпілій, має на утриманні малолітню дитину та матір похилого віку. Вважає, що судами безпідставно не визнано обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття, а натомість необґрунтовано визнані додаткові обставини, які обтяжують покарання, а саме вживання обвинуваченим алкогольних напоїв, синдром залежності від них, та небажання стати на шлях виправлення.

Мотиви Суду

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 119 КК та доведеність його вини у вчиненому кримінальному правопорушенні у касаційній скарзі не оскаржуються.

Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Цих вимог закону України про кримінальну відповідальність судами було дотримано.

Так, в ході призначення покарання ОСОБА_5 було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є нетяжким злочином.

Суд врахував, що злочин призвів до смерті двомісячної дитини, факт перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння, його поведінку після вчиненого, зокрема те, що він не надав жодної допомоги дитині, залишив її лежати на підлозі, навіть згодом не викликав поліцію.

Також місцевим судом враховані дані про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, має постійне місце проживання, проживає разом з матір`ю, яка не потребує стороннього догляду, сім`ї не має, розлучений, не опікується сином, не працює, суспільно корисних занять не має, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, однак тривалий час зловживає алкогольними напоями і має синдром залежності та відсутність намірів позбавитись від нього.

Крім того, місцевий суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у обвинуваченого щирого каяття, хоч він і визнав свою вину.

В судовому засіданні ОСОБА_5 хоч і визнав факт вчинення кримінального правопорушення, однак в поведінці обвинуваченого не вбачається критичної оцінки своїх дій, їх осуду, відсутній щирий жаль з приводу вчиненого.

Враховуючи вищенаведене, місцевий суд не встановив обставин, які б пом`якшували покарання. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Санкція ч. 1 ст. 119 КК передбачає альтернативне покарання у виді обмеження волі на строк від трьох до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Суд першої інстанції призначив ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 119 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки, тобто в межах санкцій інкримінованої йому статті КК.

На переконання колегії суддів, встановлені у цьому кримінальному провадженні обставини вчинення кримінального правопорушення дали обґрунтовані підстави судам призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі у вказаному розмірі з реальним його відбуттям.

Саме таке покарання сприятиме його виправленню та запобігатиме вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Доводів, які б ставили під сумнів законність оскаржуваних судових рішень, умотивованість висновків з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_5 покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, захисник у касаційній скарзі не навів.

За таких обставин підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання явно несправедливим через суворість Суд не вбачає.

Крім того, суд звертає увагу, що доводи касаційної скарги аналогічні за змістом доводам, які були наведені в апеляційній скарзі захисника та були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, за результатами якої були визнані безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає.

Відтак вирок місцевого суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК, а ухвала апеляційного суду - ст. 419 КПК. Вказані судові рішення є законними, обґрунтованими і вмотивованими.

За таких обставин, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Барського районного суду Вінницької області від 30 січня 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 30 березня 2023 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3