ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/190/23 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000491 від 10 липня 2023 року, за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 липня 2023 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 липня 2023 року задоволено клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 , та застосовано до підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, не депутата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Встановлено строк дії ухвали до 23 год. 59 хв 06 вересня 2023 року.

Як слідує з матеріалів провадження, слідчою групою СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000491 від 10.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 09.07.2023 близько 21 год. 00 хв., точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , які перебували в альтанці господарства ОСОБА_7 , що за адресою АДРЕСА_1 , та розпивали алкогольні напої, раптово виникла словесна суперечка на побутовому ґрунті, в ході якої у ОСОБА_7 виник злочинний намір спрямований на умисне протиправне позбавлення життя ОСОБА_10 , а саме умисне вбивство.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , 09.07.2023 біля 21 год. 00 хв. точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 перебуваючи на своєму господарстві, що розташоване по АДРЕСА_1 , наніс кілька ударів кулаками рук в обличчя ОСОБА_10 , після чого вдарив його головою об тарілку, яка знаходилась на столі.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 силоміць витягнув ОСОБА_10 із альтанки на подвір`я свого господарства, що розташоване по АДРЕСА_1 , де наніс йому численні удари ногами та руками по тілу, від чого ОСОБА_10 впав на землю. Далі ОСОБА_7 взяв в руки глиняний глечик та наніс ОСОБА_10 удар глиняним глечиком в тім`яну ділянку голови, після чого перетягнув ОСОБА_10 в альтанку, де поклав його на спину на підлогу обличчям догори.

Продовжуючи свої дії ОСОБА_7 біля 21 год. 00 хв., точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, 09.07.2023 перебуваючи в альтанці по АДРЕСА_1 , взяв в руки стрілу від рушниці для підводного полювання та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи і бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, а також те, що протиправне посягання на нього є кримінально караним, діючи умисно, протиправно, цілеспрямовано та рішуче, наніс стрілою від рушниці для підводного полювання по одному удару в обличчя та потилицю ОСОБА_10 , чим умисно вбив останнього.

Унаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_10 було спричинено проникаюче сліпе поранення голови, що спричинило смерть останнього на місці події.

10.07.2023 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

В апеляційній скарзі підозрюваного ОСОБА_7 вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та незаконною.

Вказує, що під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в клопотанні слідчого, а також в ухвалі слідчого судді відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не може запобігти заявленим ризикам чим не доведено неможливість застосування до нього більш м`якого виду запобіжного заходу.

Вважає, що слідчим суддею не враховано дані про його особу, оскільки він маю постійне місце проживання у власному будинку АДРЕСА_2 , що дає можливість для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Звертає увагу суду, що ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, а також ризик незаконного впливу на свідків носить абстрактний характер, оскільки такі ризики усуваються покладенням низки обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Стверджує, що слідчим суддею також не враховано інші обставин, зокрема, щодо наявності в ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, таких як перебування у цивільному шлюбі із ОСОБА_12 , а також позитивну характеристику за місцем проживання.

Апелянт переконаний, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, перешкодить існуванню ризиків.

На думку апелянта, при ухвалені оскаржуваного рішення було відсутнє належне обґрунтування підстав для втручання у його право на свободу, шляхом застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, що суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Також посилається на те, що сам по собі факт його підозри у вчиненні тяжкого злочину не є достатньою підставою для застосування до нього найбільш суворого виняткового запобіжного заходу.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 липня 2023 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосувати до нього, підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 8, 9 ч.5 ст.194 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просять скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді місцевого суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою і обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту; міркування прокурора, який вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою і тому просить залишити її без зміни та відмовити в задоволенні апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та або суду; знищити або сховати будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Виходячи з положень ч.1 ст.199 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також, суд повинен враховувати, що відповідно до ч.3 ст.176, ч.1 ст.183 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою, який є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Виходячи з аналізу матеріалів кримінального провадження та клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а обрання більш м`якого запобіжного заходу не зможе попередити ризики його неналежної процесуальної поведінки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наведені у клопотанні слідчого обставини, які підтверджуються доданими до нього документами, що були предметом дослідження суду, з достатньою повнотою свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Окрім того, згідно рішення ЄСПЛ у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Аналіз матеріалів кримінального провадження та безпосередньо оскаржуваного апелянтом рішення місцевого суду, дає підстави колегії суддів для висновку, що на даній стадії кримінального провадження при вирішенні питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, стандарт доказування «обґрунтована підозра» дотримано як слідчим, який звернувся до суду з відповідним клопотання, так і слідчим суддею, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 .

Також місцевий суд дійшов правильного висновку, що застосування на даній стадії більш м`яких запобіжних заходів не є можливим, так як вони не зможуть запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, зокрема ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Кожен з цих ризиків слідчим суддею належним чином досліджено та відповідно аргументовано у судовому рішенні.

На думку колегії суддів, обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу підозрюваного, його слабкі соціальні зв`язки, те, що останній раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я людини, проти громадської безпеки, проти авторитету органів державної влади, а також всі обставини справи, з якими закон пов`язує вирішення такого питання.

Доводи сторони захисту про те, що слідчим суддею не було обґрунтовано в чому саме полягають ризики, передбачені ст.177 КПК України, а лише формально їх описано з посиланням на припущення, є безпідставними і спростовуються змістом судового рішення, в якому наведено детальний аналіз кожного ризику, врахованого слідчим судде, а також мотиви, з яких він прийнятий до уваги при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Непереконливими є твердження апелянта стосовно того, що наявність постійного місця проживання і міцних соціальних зв`язків, давали підстави обрати ОСОБА_7 менш суворий запобіжний захід, оскільки вказані обставини жодним чином не зменшують встановлені судом ризики його неналежної процесуальної поведінки.

Що стосується доводів підозрюваного ОСОБА_7 про його поганий стан здоров`я та необхідність проведення йому лікування, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, згідно ст.ст.3,49 Конституції України, ст.6 Основ законодавства про охорону здоров`я кожний громадянин України має право на охорону здоров`я. Відповідно до ст.ст.7,11 Закону України Про попереднє ув`язнення в місцях попереднього ув`язнення відповідно до законодавства про охорону здоров`я організуються і проводяться медичний огляд осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою, їх медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота.

Таким чином, у випадку захворювання чи погіршення стану здоров`я підозрюваного, йому буде забезпечена відповідна медична допомога, а отже такий довід апелянта не є підставою для скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та скасування по суті правильного судового рішення. Також, сама по собі наявність у особи захворювання не може бути свідченням неможливості перебування особи в умовах установи слідчого ізолятора.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді не заслуговують на увагу, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування даного виду запобіжного заходу.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для зміни ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 липня 2023 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 законною та обґрунтованою і підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі, не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 липня 2023 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді