Справа № 759/3950/18 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3888/2023 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2022 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Советське Советського району Автономної Республіки Крим, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненнікримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 111, ч.1 ст. 408 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 01.03.2014, будучи військовослужбовцем Служби безпеки України, обіймаючи посаду начальника 4 відділу Головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим, маючи військове звання «підполковник», перебуваючи у приміщенні Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим, розташованого за адресою: АРК, м. Сімферополь, бульв. Франко, 13, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з особистих мотивів, з метою завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України, у порушення вимог ст.ст. 4, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 1, 2, 3, 6, 8, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», провів особисті бесіди зі співробітниками указаного Управління, під час чого здійснив схиляння останніх до державної зради - їх агітацію щодо вступу на службу до новоствореної іноземної організації, так званої «Служби безпеки Республіки Крим», яка в подальшому приєднається до Федеральної служби безпеки Російської Федерації, чим сприяв у наданні іноземній організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, та в подальшому вступив на службу до іноземної організації, так званої «Служби безпеки Республіки Крим», головною метою існування якої було здійснення підривної діяльності проти України на території Автономної Республіки Крим, та проходив військову службу в Федеральній службі безпеки Російської Федерації, держави, з якою Україна перебуває у збройному конфлікті, чим вчинив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту. Він же, з метою повністю ухилитися від проходження військової служби, до 30.03.2014 та по теперішній час усупереч розпорядження Голови Служби безпеки України від 24.03.2014 № 44 безпідставно не з`явився для подальшого проходження військової служби до нового місця служби, а саме - до Центрального управління Служби безпеки України (м. Київ, вул. Володимирська, 33), чим вчинив дезертирство.

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111 КК України (в редакції до Закону № 1183-VII від 08 квітня 2014 року) та ч.1 ст. 408 КК України і призначено йому покарання за ч.1 ст.111 КК України (в редакції до Закону № 1183-VII від 08 квітня 2014 року) у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна та з позбавленням на підставі ст. 54 КК України військового звання "підполковник"; за ч.1 ст. 408 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Згідно ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно призначено ОСОБА_8 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років, з конфіскацією всього належного йому майна та з позбавленням на підставі ст. 54 КК України військового звання "підполковник".

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Святошинського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_8 та ухвалити новий вирок, яким виправдати останнього.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що судом першої інстанції було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також допущено невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого.

Звертає увагу, що обвинувачений жодним чином не сприяючи агресії рф, опинився на тимчасово окупованій території України, сприймаючи як факт окупацію, нормативні акти, які розпочали діяти, відсутність актів України, які хоча б якось врегульовували події, які відбувалися або надавали відношення України до них прийняв рішення - не їхати з окупованої території, через відсутність поштового сполучення обвинувачений не мав можливість навіть направлення поштою відповідного повідомлення, а видання в квітні 2014 року закону, яким надавалося відношення до дій агресора було із запізненням та враховуючи події в АР Крим, обмежений інформаційний простір не мали можливості потрапляння до останнього, через заходи рф щодо створення інформаційного вакууму та блокуванні отримання інформації з України.

Захисник наголошує, що на час залишення на окупованій території та припинення поштового сполучення, обвинуваченому не було оголошено про підозру, тому посилання суду на його обізнаність про існування кримінального провадження щодо нього є незаконним та необґрунтованим, тому не спростовує фактичне порушення права на захист особи, зокрема ст.3 Конвенції про захист основоположних прав людини щодо обізнаності про зміст обвинувачення.

На думку захисника, зазначена позиція суду не ґрунтується на чинному законодавстві України, яке передбачає право на вільну зміну громадянства, вільного обрання місця проживання та свободу в виборі професії, а також рівність у правах громадян України та іноземних громадян.

До того ж, ті докази, які були покладені в основу обвинувачення не підтверджують причетність обвинуваченого до кримінального правопорушення, що йому інкримінуються, врахування недопустимих доказів через порушення порядку, встановленого процесуальними нормами КПК України, для їх здобуття.

Сторона захисту вважає, що суд першої інстанції фактично викривив дійсні покази свідків, які лише підтвердили не виїзд та не прибуття до місця несення служби в Україні, що не підтверджує винність обвинуваченого в інкримінованих злочинах.

Також звертає увагу на те, що сторона обвинувачення не скористалася своїм правом на здобуття доказів в порядку міжнародної співпраці, що однозначно розцінювалося б як належний та допустимий доказ, між державами для офіційного отримання інформації від органів рф, щодо призначення та проходження служби обвинуваченим, як і на отримання інформації для ідентифікації особи шляхом проведення впізнання та портретної експертизи, які б надали можливість впевнитися у тому що особа, яка була зображена на відео та обвинувачений одна й та ж особа. Сторона обвинувачення не здобула відео шляхом тимчасового доступу, запитів у його автора, що також ставить під сумнів його автентичність та допустимість.

Що ж до самого відео, то на ньому особа, яка як стверджує обвинувачення є обвинуваченим, виконує пасивну роль спостерігача у цивільному одязі, що підставно свідчить, що та особа мабуть є понятим, що виключає його роботу у правоохоронних органах.

Також звертає увагу, що стороною обвинувачення не надаються докази офіційного існування Інтернет ресурсів, їх власників та користувачів, визначеного порядку поміщення інформації на них, відповідальних осіб за інформацію та її перевірку.

Вважає, що у даному випадку мала б бути надана довідка компетентного органу рф, у порядку міжнародної співпраці, щодо належності сайту та відповідальних осіб за розміщення на ньому інформації.

Стверджує, що перелік інших доказів зазначених місцевим судом взагалі не має відношення до обвинуваченого та інкримінованих правопорушенням.

Зауважує, що в основу обвинувачення фактично покладено те, щообвинувачений не виїхав з окупованої території без перевірки поважності або не поважності та взагалі наявності такої можливості, що є дисциплінарнимпроступком, але не злочином, а наявність на оглянутому відео особи схожої на обвинуваченого не може бути покладено в основу обвинувачення через непроведення слідчих дій для здобуття належних доказів, впізнання особи або(та) портретної експертизи, а проведення огляду за участю свідків (зацікавлених) фактично виключає процес впізнання за наявності статистів, що є обов`язковим згідно норм КПК України. Враховуючи ту роль, яку виконувала особа на відео, то це взагалі доказ не причетності обвинуваченого до ФСБ рф бо понятий не може бути працівником правоохоронного органу. Свідки ж є працівниками СБУ, які зацікавлені у паданні певних свідчить задля підтвердження обвинувачення.

Крім того, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Вважає, що визначаючи покарання місцевим судом було призначено занадто сувору міру покарання, що не відповідає особі обвинуваченого, а саме тому, що особа притягується до кримінальної відповідальності вперше, шкода злочином не завдана, має постійне місце проживання, позитивно характеризується.

Також звертає увагу, що судом першої інстанції не було встановлено наявність належних та допустимих доказів вини обвинуваченого у вчиненні злочину, не враховано наявність фізичного примусу, не враховано особу обвинуваченого, умови у яких перебував останній, його позитивні характеристики та інші обставини, вважає, що призначене покарання не відповідає особі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну та просив її задовольнити,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи, що розгляд даного кримінального провадження як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia), останній безпосередньо показань суду не надавав, при цьому заяв, протестів та клопотань на адресу суду також не подавав.

Дане кримінальне провадження здійснювалось з обов`язковою участю захисника, який реально був забезпечений державою про що, зокрема, свідчить і подача апеляційної скарги на вирок суду першої

Аналіз наявних в матеріалах справи численних документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_8 до слідчого (прокурора) (Т.1 а.с.104-105; Т.2 а.с. 68-69) та суду першої інстанції (Т.1 а. с. 135, 148, 166, 196), свідчить про те, що він мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, він отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя.

Крім того, Київським апеляційним судом здійснювалися усі можливі та передбачені КПК України дії щодо повідомлення обвинуваченого про апеляційний розгляд, зокрема оголошення про судові засідання було розміщено як на загальнодоступних ресурсах апеляційного суду, так і в загальнодержавних виданнях - газеті «Урядовий кур`єр» за 23 березня 2023 року та 05 серпня 2023 року.

Відтак, держава Україна, під контролем сторони захисту та суду, виконала всі можливі дії для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самим захисника; в) бути засудженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного захисника безплатно.

Вказана ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Натомість ОСОБА_8 скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України.

Захисник ОСОБА_7 вважав за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності обвинуваченого.

З урахуванням викладеного та вимог кримінального процесуального закону щодо розумності строків апеляційного розгляду, колегією суддів було прийнято рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого.

Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (напр., справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Враховуючи викладене, колегія суддів має всі підстави для того щоб вважати, що наявні у кримінальному провадженні відомості свідчать про відмову ОСОБА_8 , який міг та повинен був знати про розпочате щодо нього кримінальне провадження, від здійснення свого права постати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою він не визнає та захищати себе безпосередньо в такому суді, що свідчать про його наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна.

Такі дії обвинуваченого колегія суддів розцінює як реалізацію ним свого невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п.п. «g» п. 3 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст.63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження, передбачену ч. 3 ст. 323 КПК України, колегія суддів, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Частина 1 ст.111 КК України (у редакції від 18 квітня 2014 року) передбачає кримінальну відповідальність за державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України. Вказане діяння проявляється в наступних формах об`єктивної сторони: переході на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту, шпигунстві, надані іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Частина 1 ст.408 КК України передбачає кримінальну відповідальність за дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами прав та свобод у наданні доказів, дослідження та доведення переконливості доказів перед судом, в межах висунутого обвинувачення безпосередньо дослідив надані докази та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що вчинення обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111 КК України, в чинній на момент його вчинення редакції, та ч.1 ст.408 КК України за обставин, визнаних судом першої інстанції встановленими, було доведено в судовому засіданні сукупністю досліджених доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, а саме:

- протоколом огляду документа від 01.09.2015, згідно з яким оглянуто довідку № 9/7091 від 06.07.2015, видану СБУ щодо анкетних даних ОСОБА_8 , яка постановою прокурора військової прокуратури Сумського гарнізону від 01.09.2015 визнана документом, ОСОБА_8 є уродженцем смт. Совєтське АР Крим, громадянином України, має паспорт громадянина України, серія та номер - НОМЕР_1 , виданий 02.07.2009 Железнодорожним районним відділом Сімферопольського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Криму. На час дій, які ставляться йому у провину, був військовослужбовцем Служби безпеки України (т.2 а.п. 8-9);

- наказом Голови Служби безпеки України від 26.06.2002 № 954-ос, з якого вбачається, що ОСОБА_8 зарахований до особового складу Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим. ОСОБА_8 26.06.2002 прийняв військову присягу на вірність народу України. 30.06.2013 наказам Голови Служби безпеки України №724-ос ОСОБА_8 присвоєно військове звання «підполковник»;

- наказом Голови Служби безпеки України від 21.12.2013 № 1513-ос, з якого вбачається, що ОСОБА_8 призначений на посаду начальника 4 відділу Головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Головного управління Служби безпеки України;

- розпорядженням Голови Служби безпеки України від 24.03.2014 № 44, відповідно до якого зобов`язано військовослужбовців Служби безпеки України, які проходять військову службу в органах, підрозділах, закладах, установах Служби безпеки України, що дислоковані в Автономній Республіці Крим, прибути до підрозділів Центрального управління Служби безпеки України у термін до 30.03.2014 (т.2 а.п.7);

- листом начальника Управління внутрішньої безпеки СБУ від 18.03.2015 № 9/2491, з якого вбачається, що військовослужбовець ОСОБА_8 до відповідних підрозділів ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув та до виконання службових обов`язків не приступив, зв`язок із вказаним військовослужбовцем втрачений. За оперативною інформацією проходить військову службу в підрозділах ФСБ РФ, які дислокуються на території Кримського півострова (т.2 а.п. 5-6);

- показами свідка ОСОБА_9 , який суду показав, що він був присутній на зборах в приміщенні ГУ СБУ в АРК, які відбулись на початку березня 2014 року за участю ОСОБА_8 . На зборах виступав представник ФСБ РФ, який представлявся " ОСОБА_10 " та агітував про перехід працівників СБУ до новоствореної організації - "Служби безпеки Республіки Крим". Також на даних зборах була присутня юрист ОСОБА_11 , яка повідомляла, що перехід працівників СБУ буде розцінений як державна зрада. Представник ФСБ РФ продовжував наполягати на переході працівників СБУ до новоствореної організації - "Служби безпеки Республіки Крим", мотивуючи це тим, що України, як держави, більше не існує, працівники поліції та працівники інших силових структур, крім СБУ, вже перейшли в підпорядкування "керівництва Криму". Після чого виступили співробітники СБУ, зокрема ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , які продовжили агітувати щодо вступу на службу до новоствореної іноземної організації, так званої "Служби безпеки Республіки Крим". Після даних виступів, в т.ч. ОСОБА_8 близько сорока співробітників СБУ підтримали перехід на службу до Служби безпеки Республіки Крим. На наступний день представник кадрів, вийшовши на сцену, зачитав звернення з місцевої газети «Новини Криму» про те, що всі працівники ГУ СБУ в АРК, які знаходились на вищевказаних зборах, перейшли на службу до новоствореної організації "Служби безпеки Республіки Крим". В судовому засіданні він упізнав, що особа, зображена на фотокартці, яка знаходиться в матеріалах кримінальної справи, є ОСОБА_8 ;

- показами свідка ОСОБА_13 , який надав аналогічні показання та зазначив, що він також проходив службу в ГУ СБУ в АРК, був присутній на агітаційних зборах. ОСОБА_8 був начальником четвертого відділу ГВ БКОЗ УСБУ в АР Крим, брав участь в агітаційних зборах та перейшов на службу до Служби безпеки Республіки Крим;

- показами свідка ОСОБА_14 , який суду показав, що він проходив службу в Головному управлінні Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим з жовтня 2012 року по березень 2014 року, перебуваючи на посаді начальника першого сектору четвертого відділу Головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю. ОСОБА_8 був його безпосереднім начальником - начальником четвертого відділу ГВ БКОЗ УСБУ в АР Крим. 02.03.2014 були проведені загальні збори, на яких проводили агітацію щодо вступу на службу до новоствореної організації, так званої «Служби безпеки Республіки Крим», обіцяли високі зарплати. 03.03.2014 він здав ОСОБА_8 ключі від сейфу та кабінету та разом з іншими колегами з СБУ виїхав з АРК до м. Одеси. Про те, що ОСОБА_8 залишився служити в АРК він дізнався через мережу «Youtube», де бачив на відео, яке підписано «ФСБ затримує місцеву ОПГ», що ОСОБА_8 вже служить в складі співробітників ФСБ РФ, затримує контрабанду м`яса на кордоні АР Криму та Херсонської області та роздає вказівки іншим співробітникам ФСБ РФ. Також він бачив на урядовому сайті АР Крим, що ОСОБА_8 17.12.2019 указом 483-У за підписом ОСОБА_15 нагороджений державною нагородою та знаходився на посаді начальника управління УФСБ РФ в Республіці Крим та м. Севастополь у військовому званні "підполковника";

- показами свідка ОСОБА_16 , який надав аналогічні показання та зазначив, що він також проходив службу в ГУ СБУ в АРК, був присутній на агітаційних зборах, ОСОБА_8 був його безпосереднім начальником - начальником четвертого відділу ГВ БКОЗ УСБУ в АР Крим, який перейшов на службу до новоствореної організації "Служба безпеки Республіки Крим";

- протоколом огляду відеозапису від 13.04.2016, відповідно до якого свідок ОСОБА_14 , начальник 4 відділу ГВ БКОЗ УСБУ в Одеській області, який станом на лютий-березень 2014 року проходив службу на посаді начальника 1 сектору 4 відділу ГВ БКОЗ УСБУ в АР Крим, показав про існування відеозапису із сервісу «Youtube» (посилання ІНФОРМАЦІЯ_3 ), який було оглянуто та на якому зафіксовані певні процесуальні дії ФСБ РФ, в яких брав участь його колишній командир - начальник 4 відділу ГВ БКОЗ УСБУ в АР Крим ОСОБА_8 . Під час перегляду відеозапису під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 » виявлено фіксацію процесу затримання слідчими та оперативними співробітниками ФСБ РФ осіб, які здійснювали контрабанду м`яса до Автономної Республіки Крим, де свідок ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка бере участь в оперативних заходах по затриманню контрабандистів (т. 2 а.п. 79-80);

- протоколом огляду відеозапису від 13.04.2016, відповідно до якого свідок ОСОБА_17 , старший оперуповноважений ОВС ГВ КОЗ УСБУ в Одеській області, який станом на лютий-березень 2014 року проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого 1-го сектору 1-го відділу ГВ БКОЗ ГУ СБ України в АР Крим, показав про існування відеозапису із сервісу «Youtube» (посилання ІНФОРМАЦІЯ_3 ), на якому зафіксовані певні процесуальні дії ФСБ РФ, в яких брав участь його колишній командир - начальник 4 відділу ГВ БКОЗ УСБУ в АР Крим, а під час здійснення запису - співробітник ФСБ РФ ОСОБА_8 . Під час перегляду відеозапису під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 » виявлено фіксацію процесу затримання слідчими та оперативними співробітниками ФСБ РФ осіб, які здійснювали контрабанду м`яса до Автономної Республіки Крим, де свідок ОСОБА_18 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка бере участь в оперативних заходах по затриманню контрабандистів (т. 2 а.п. 127-129);

- протоколом огляду відеозапису від 10.03.2016, відповідно до якого свідок ОСОБА_19 , старший консультант ГУ БКОЗ СБУ, який станом на лютий-березень 2014 року проходив службу на посаді начальника відділу охорони державної таємниці ГУ СБУ України, показав про існування відеозапису із сервісу «Youtube» (посилання ІНФОРМАЦІЯ_3 ), на якому зафіксовані певні процесуальні дії ФСБ РФ, в яких брав участь один з колишніх співробітників СБУ, а під час здійснення запису - співробітник ФСБ РФ ОСОБА_8 . Під час перегляду відеозапису під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 » виявлено фіксацію процесу затримання слідчими та оперативними співробітниками ФСБ РФ осіб, які здійснювали контрабанду м`яса до Автономної Республіки Крим, де свідок ОСОБА_19 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка бере участь в оперативних заходах по затриманню контрабандистів (т. 2 а.п. 85-87);

- протоколом огляду відеозапису від 01.03.2016, відповідно до якого свідок ОСОБА_20 , начальник 2 сектору ГУ БКОЗ СБУ, який станом на лютий-березень 2014 року проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого на особливо важливих об`єктах головного відділу захисту економічних інтересів держави ГУ СБУ в АР Крим, показав про існування відеозапису із сервісу «Youtube» (посилання ІНФОРМАЦІЯ_3 ), на якому зафіксовані певні процесуальні дії ФСБ РФ, в яких брав участь його колишній командир - начальник 4 відділу ГВ БКОЗ УСБУ в АР Крим, а під час здійснення запису - співробітник ФСБ РФ ОСОБА_8 . Під час перегляду відеозапису під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 » виявлено фіксацію процесу затримання слідчими та оперативними співробітниками ФСБ РФ осіб, які здійснювали контрабанду м`яса до Автономної Республіки Крим, де свідок ОСОБА_20 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка бере участь в оперативних заходах по затриманню контрабандистів (т. 2 а.п. 81-84);

- протоколом огляду відеозапису від 10.03.2016, відповідно до якого свідок ОСОБА_21 , консультант-експерт з оперативних питань 2 відділу 2 Управління ДКР СБУ, який станом на лютий-березень 2014 року проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого на особливо важливих об`єктах 2-го відділу 2-го головного відділу управління контррозвідки ГУ СБУ в АР Крим, показав про існування відеозапису із сервісу «Youtube» (посилання ІНФОРМАЦІЯ_3 ), на якому зафіксовані певні процесуальні дії ФСБ РФ, в яких брав участь один з колишніх співробітників СБУ, а під час здійснення запису - співробітник ФСБ РФ ОСОБА_8 . Під час перегляду відеозапису під назвою «ФСБ России в ходе специальной операции рассекретила канал контрабандной поставки мяса из Украины» виявлено фіксацію процесу затримання слідчими та оперативними співробітниками ФСБ РФ осіб, які здійснювали контрабанду м`яса до Автономної Республіки Крим, де свідок ОСОБА_21 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка бере участь в оперативних заходах по затриманню контрабандистів (т. 2 а.п. 91-92);

- протоколом огляду відеозапису від 30.03.2016, відповідно до якого свідок ОСОБА_22 , консультант-експерт з оперативних питань 2 відділу 2 Управління ДКР СБУ, який станом на лютий-березень 2014 року проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 2-го відділу 2-го головного відділу управління контррозвідки ГУ СБУ в АР Крим, показав про існування відеозапису із сервісу «Youtube» (посилання ІНФОРМАЦІЯ_3 ), на якому зафіксовані певні процесуальні дії ФСБ РФ, в яких брав участь один з колишніх співробітників СБУ, а під час здійснення запису - співробітник ФСБ РФ ОСОБА_8 . Під час перегляду відеозапису під назвою «ФСБ России в ходе специальной операции рассекретила канал контрабандной поставки мяса из Украины» виявлено фіксацію процесу затримання слідчими та оперативними співробітниками ФСБ РФ осіб, які здійснювали контрабанду м`яса до Автономної Республіки Крим, де свідок ОСОБА_21 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка бере участь в оперативних заходах по затриманню контрабандистів (т. 2 а.п. 93-95);

- протоколом огляду відеозапису від 01.04.2016, відповідно до якого свідок ОСОБА_18 , старший оперуповноважений 2-го відділу 2-го управління департаменту контррозвідки СБУ, який станом на лютий-березень 2014 року проходив службу на посаді оперуповноваженого 1-го відділу 1-го головного відділу управління контррозвідки ГУ СБ України в АР Крим, показав про існування відеозапису із сервісу «Youtube» (посилання ІНФОРМАЦІЯ_3 ), на якому зафіксовані певні процесуальні дії ФСБ РФ, в яких брав участь один з колишніх співробітників СБУ, а під час здійснення запису - співробітник ФСБ РФ ОСОБА_8 . Під час перегляду відеозапису під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 » виявлено фіксацію процесу затримання слідчими та оперативними співробітниками ФСБ РФ осіб, які здійснювали контрабанду м`яса до Автономної Республіки Крим, де свідок ОСОБА_18 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка бере участь в оперативних заходах по затриманню контрабандистів (т. 2 а.п. 96-97);

- протоколом огляду документу від 21.06.2016, відповідно до якого оглянуто «Распоряжение Совета Министров Республики Крым от 25.09.2014 № 982-р о передание имущества», відповідно до якого майно, яке належало ГУ СБУ в АРК, передано в користування УФСБ РФ в Республіці Крим (т. 2 а.п. 98-104);

- протоколом огляду документу від 21.06.2016, відповідно до якого оглянуто «Указ Главы Республики Крым о структуре исполнительных органов государственной власти Республики Крым» з додатками, відповідно до яких міститься перелік органів влади, які ліквідуютьсяч, зокрема ГУ СБУ в АРК (т. 2 а.п. 105-114);

- протоколом огляду документу від 21.06.2016, відповідно до якого оглянуто «Распоряжение Совета Министров Республики Крым от 30.12.2014 №1592-р об от мене регистрации Службы безопасности Республики Крым», відповідно до якого відмінено реєстрацію ГУ СБУ в АРК як юридичної особи (т. 2 а.п. 115-116);

- протоколом огляду документу від 21.06.2016, відповідно до якого оглянуто «Распоряжение Совета Министров Республики Крым от 30.12.2014 №1592-р об утверждении ликвидационного баланса», відповідно до якого затверджено ліквідаційний баланс ГУ СБУ в АРК (т. 2 а.п. 117-118);

- протоколом огляду документу від 21.06.2016, відповідно до якого оглянуто інтернет ресурс журналу «ІНФОРМАЦІЯ_10» та за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 в розділі «Новини» виявлено новину від ІНФОРМАЦІЯ_6 з назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_7 » (т. 2 а.п. 119-122);

- протоколом огляду документу від 21.06.2016, відповідно до якого оглянуто інтернет ресурс газети «ІНФОРМАЦІЯ_9» та за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_8 в розділі «Новини» виявлено новину від 11.03.2014 з назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_11» (т. 2 а.п. 123-126).

Наведені докази у своїй сукупності є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у їх достовірності, відповідають вимогам належності та допустимості, не містять розбіжностей або суперечностей, які б могли вплинути на правильність висновку суду щодо винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочинів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подання окремих протоколів огляду в копіях пояснюється процесуально, оскільки є наслідком виділення шляхом копіювання матеріалів даного провадження з інших кримінальних проваджень, про що прокурором подано відповідні достовірні докази у вигляді прийнятих та належно оформлених процесуальних рішень. Більш того, це не вплинуло на зміст самих доказів.

Оскільки жодною із сторін кримінального провадження не було заявлено клопотання про повторне дослідження вказаних доказів, колегія суддів не вправі надавати їм іншої правової оцінки, ні ж та, яка уже була висловлена судом першої інстанції.

Вказана позиція кореспондує із думкою, висловленою Верховним Судом в Постанові по справі № 235/6552/15-к від 25 червня 2019 року.

Посилання захисника на те, що фактичні обставини справи та докази, надані стороною обвинувачення, не підтверджують причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.

Так, усі надані в підтвердження вини ОСОБА_8 стороною обвинувачення докази, зокрема, й загальнодоступні джерела інформації судом першої інстанції були оцінені за правилами документа (ст. 99 КПК України), а відомості, що вони містять, були визнані належними та допустимими.

Враховуючи цілковиту узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції та визнає наведені та проаналізовані вище документовані дані про діяльність ОСОБА_8 , як військовослужбовця Служби Безпеки України, достовірними доказами обвинувачення.

Воєнна окупація невід`ємної частини України - Автономної Республіки Крим - мала відкритий характер, а тому ОСОБА_8 , як військовослужбовець Служби Безпеки України, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно-небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, оцінивши докази у їх сукупності, правильно встановив фактичні обставини кримінальних правопорушень, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у висунутому йому обвинуваченні за ч.1 ст.111, ч. 1 ст. 408 КК України, а саме - у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності України у виді надання іноземній організації допомоги у проведенні підривної діяльності проти України та перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, а також вчинив дезертирство, тобто нез`явлення з метою ухилитися від військової служби у разі переведення до нового місця служби.

Також колегія суддів вважає безпідставними є доводи захисника про те, що протоколи огляду інтернет-ресурсів, як і протоколи огляду відеозапису з свідками (т.2 а.с. 79-80, 81-84, 85-87, 91-92, 96-97, 127-129), є недопустимими та неналежними доказами, оскільки на них, зокрема, були викладені нормативні документи, якими було призначено на посаду якусь особу, із прізвищем та ініціалами, що співпадали із даними обвинуваченого.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 223 КПКслідчими (розшуковими) діями є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 237 КПК з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Як вбачається з досліджених в суді першої інстанції протоколів огляду інтернет-видань від 13.04.2016 - із сервісу «Youtube» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », на якому зафіксовані певні процесуальні дії ФСБ РФ, в яких брав участь ОСОБА_8 , та був впізнаний свідком ОСОБА_14 (Т.2 а.с.79-80); 13.04.2016 - із сервісу «Youtube» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на якому зафіксовані певні процесуальні дії ФСБ РФ, в яких брав участь ОСОБА_8 , та був впізнаний свідком ОСОБА_17 (Т.2 а.с.127-129); 10.03.2016 - із сервісу «Youtube» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », та був впізнаний свідком ОСОБА_19 (Т. 2 а.с. 85-87); 01.03.2016 - із сервісу «Youtube» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », та був впізнаний свідком ОСОБА_20 (Т.2 а.с. 81-84); 10.03.2016 - із сервісу «Youtube» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », та був впізнаний свідком ОСОБА_21 (Т.2 а.с. 91-92); 30.03.2016 - із сервісу «Youtube» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », та був впізнаний свідком ОСОБА_22 (т.2 а.с. 93-95); 01.04.2016 - із сервісу «Youtube» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », та був впізнаний свідком ОСОБА_18 (Т.2 а.с. 96-97).

Підстав для визнання вищевказаних протоколів, якими здійснено огляд інтернет- сайтів недопустимими і неналежними доказами колегія суддів не вбачає, оскільки це офіційний інтернет-ресурс, загальнодоступний в мережі Інтернет.

Огляд зазначених інтернет-сайтів здійснено слідчим з дотриманням вимог ст. 237 КПКта зафіксовано (за допомогою функцій скріншоту та друку) зміст відображеної у них, як електронних документах, інформації, що підтверджує існування обставин, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні.

Щодо доводів захисника про те, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про належність показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , які на думку захисника є неприпустимими, то колегія суддів вважає їх безпідставними

Показанням даних свідків, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дав правильну оцінку. Так, свідки при дачі показань утримувались від самостійних оціночних суджень, відповіді такого характеру давали лише на запитання учасників процесу, не висловлювали припущень з тих обставин, очевидцями яких не були чи вже не пам`ятають.

Окрім того, твердження апелянта про те, що вказані свідки підтвердили не виїзд та не прибуття до місця несення служби в Україні, що не підтверджує винність обвинуваченого в інкримінованих злочинах, не заслуговують на увагу.

Доводи апелянта про те, що лист начальника управління внутрішньої безпеки СБУ від 18.03.2015 є неприпустимим доказом, оскільки оперативна інформація не може бути доказом у кримінальному провадженні, на думку колегії суддів є безпідставними, у зв`язку з тим, що зазначеним листом підтверджується факт неприбуття ОСОБА_8 до ЦУ СБУ, а оперативна інформація стосується проходження ОСОБА_8 служби в ФСБ РФ.

Апеляційний суд акцентує увагу на тому, що суд першої інстанції повно, всебічно та неупереджено дослідив всі обставини даного кримінального провадження, оцінив кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши діюче законодавство України, та правильно пройшов до висновку щодо доведення поза розумним сумнівом те, що громадянин України ОСОБА_8 , 01.03.2014, будучи військовослужбовцем Служби безпеки України, обіймаючи посаду начальника 4 відділу Головного відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим, маючи військове звання «підполковник», перебуваючи у приміщенні Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим, розташованого за адресою: АРК, м. Сімферополь, бульв. Франко, 13, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з особистих мотивів, з метою завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України, у порушення вимог ст.ст. 4, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 1, 2, 3, 6, 8, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», провів особисті бесіди зі співробітниками указаного Управління, під час чого здійснив схиляння останніх до державної зради - їх агітацію щодо вступу на службу до новоствореної іноземної організації, так званої «Служби безпеки Республіки Крим», яка в подальшому приєднається до Федеральної служби безпеки Російської Федерації, чим сприяв у наданні іноземній організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, та в подальшому вступив на службу до іноземної організації, так званої «Служби безпеки Республіки Крим», головною метою існування якої було здійснення підривної діяльності проти України на території Автономної Республіки Крим, та проходив військову службу в Федеральній службі безпеки Російської Федерації, держави, з якою Україна перебуває у збройному конфлікті, чим вчинив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту. ОСОБА_8 , з метою повністю ухилитися від проходження військової служби, до 30.03.2014 та по теперішній час усупереч розпорядження Голови Служби безпеки України від 24.03.2014 № 44 безпідставно не з`явився для подальшого проходження військової служби до нового місця служби, а саме - до Центрального управління Служби безпеки України (м. Київ, вул. Володимирська, 33), чим вчинив дезертирство.

Таким чином, усі викладені в апеляційній скарзі доводи захисника, фактично, уже були перевірені під час розгляду в суді першої інстанції, і їм була надана належна правова оцінка.

Щодо доводів захисника про призначення судом першої інстанції занадто великої міри покарання, що не відповідає особі обвинуваченого, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.50 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є особливо тяжким злочином та нетяжким злочином відповідно, наслідки вчиненого, які в подальшому призвели до незаконної анексії іноземною державою Автономної Республіки Крим, як території України, особу винного та відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов висновку у необхідності призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.1 ст. 111 КК України ( в редакції Закону № 1183-VII від 08 квітня 2014 року) та ч.1 ст.408 КК України, з призначенням додаткового покарання у виді конфіскації всього належного йому майна та позбавленням військового звання «підполковник», яке буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Інші доводи, які викладені в апеляційній скарзі захисника, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено, у зв`язку із чим вирок суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 , без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4