ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2565/23 Справа № 179/1019/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

законного представника

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на вирок Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000378, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Котовки Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 15 930, 00 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 300 000 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому, вчинене за наступних обставин.

10 серпня 2022 року приблизно о 20.20 год. неповнолітній водій ОСОБА_7 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії, керуючи технічно не справним у зв`язку з відсутністю важеля гальм та гальмівного тросу, мопедом «Alpha ZS50F», без реєстраційного номеру, номер рами: НОМЕР_1 , в світлий час доби здійснював рух по сухій асфальтованій проїзній частині дороги вул.Кооперативна з боку вул.П`ятихатки у напрямку вул.Центральної в с.Котовка Новомосковського району Дніпропетровської області, перевозячи при цьому на задньому місці в якості пасажира ОСОБА_12 .

Під час руху по проїзній частині дороги вул.Кооперативна в с.Котовка Новомосковського району Дніпропетровської області, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку, перебуваючи в районі електроопори 23Л-9/13/10, що розташована поруч з нерегульованим перехрестям вул.Українська та вул.Кооперативна в с.Котовка Новомосковського району Дніпропетровської області, при цьому слідуючи зі швидкістю не більше ніж 40 км/год, водій ОСОБА_7 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, допустивши кримінально протиправну недбалість та не виконавши покладені на нього обов`язки як на водія, грубо порушуючи ПДР України, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, які б змушували його порушувати ті або інші вимоги ПДР України, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода ОСОБА_13 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перетинав проїзну частину зліва-направо, змінюючи траєкторію руху, не вжив своєчасно заходів для зменшення швидкості аж до зупинки мопеда «Alpha ZS50F», без реєстраційного номеру, номер рами: НОМЕР_1 , внаслідок чого о 20.20 год. 10 серпня 2022 року в районі електроопори 23Л-9/13/10 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_13 .

Своїми діями ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п.1.3, .1.5, 2.1а, 2.3а,б, 12.3, 31.4 та 31.4.1а ПДР України.

Порушення водієм ОСОБА_7 п.12.3 ПДР України знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди - наїздом на пішохода ОСОБА_13 .

Невиконання водієм ОСОБА_7 п.12.3 ПДР України призвело до настання даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого пішоходу ОСОБА_13 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: синця навколо правого ока з переходом на виличну область, саден в області лівої лопатки, правого ліктьового суглобу і правого передпліччя, в поперековій області, крововиливу у м`які покривні тканини потиличної області голови, крововиливів (субарахноїдальних) під м`якими мозковими оболонками лобних, тім`яних, скроневих та лівої потиличної часток, а також півкуль мозочка головного мозку, забою лобних та потиличних часток мозку, крововиливів у шлуночки головного мозку, забою легень.

Смерть ОСОБА_13 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 20.20 год. на місці ДТП, тобто в районі електроопори 23Л-9/13/10, що розташована поруч з нерегульованим перехрестям вул.Українська та вул.Кооперативна в с.Котовка Новомосковського району Дніпропетровської області, від закритої внутрішньочерепної травми, яка супроводжувалась утворенням тілесних ушкоджень у вигляді: крововиливів у м`які покривні тканини потиличної області голови, крововиливів (субарахноїдальних) під м`якими мозковими оболонками лобних, тім`яних, скроневих та лівої потиличної часток, а також півкуль мозочка головного мозку, забою лобних та потиличних часток мозку, крововиливів у шлуночки головного мозку, забою легень, синця навколо правого ока з переходом на виличну область.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою. А також просить скасувати вирок в частині вирішення цивільного позову та ухвалити в цій частині новий вирок, яким відмовити у задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 в частині стягнення заподіяння моральної шкоди.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд при призначенні покарання не врахував обставини ДТП, а саме, що обвинувачений, не маючи досвіду керування мопедом, намагався прийняти всі міри для того, щоб об`їхати ОСОБА_13 , однак потерпілий, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, сам провокував ситуацію, оскільки перебуваючи в такому стані взагалі не бачив мопеда та обвинуваченого зі свідком. Звертає увагу, що суд не врахував позицію сторони обвинувачення щодо розміру покарання, а саме прокурор просив призначити обвинуваченому звільнення з випробуванням на строк лише 1 рік. Вказує, що суд, визначаючи розмір моральної шкоди, не врахував, що потерпілий приїжджав до своєї матусі лише раз на тиждень та весь цей час зловживав алкогольними напоями, за його матір`ю доглядають сусіди, що підтверджується поясненнями ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Зазначає, що суд не врахував позицію сторони захисту щодо цивільного позову потерпілого в частині стягнення моральної шкоди, а саме прокурор просив відмовити в задоволенні цивільного позову потерпілого в частині стягнення моральної шкоди. Вказує, що суд не врахував те, що ОСОБА_8 є батьком - одинаком, має на утриманні крім обвинуваченого ще трьох неповнолітніх дітей.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , його законний представник ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити в повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив вирок суду залишити без зміни.

Потерпілий ОСОБА_16 та його представник - адвокат ОСОБА_11 заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника та просили вирок суду залишити без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися в апеляційній скарзі, не перевіряються. Тому суд апеляційної інстанції виходить з того, що було встановлено вироком суду першої інстанції.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються, у зв`язку з чим в частині обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України апеляційний суд виходить з фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого, слід зазначити наступне.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчиненого діяння, його небезпечності та особі винного. Пропорційність покарання вищезазначеним складовим є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Положення ст. 65 КК України визначають загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого суспільно-небезпечного діяння, особи винного та обставин, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду.

За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини провадження, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, призначеного за певні види кримінальних правопорушень.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання. Разом з цим, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при обранні заходу примусу, що застосовується від імені держави, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, винну особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком. Це може відбутися за умови, якщо винувата особа вчинила кримінальне правопорушення, до якого може бути застосована вказана стаття закону України про кримінальну відповідальність, а суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, що вибачатиметься не тільки з тяжкості вчиненого суспільно небезпечного діяння, особи винного, але й інших обставин провадження.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Із вироку слідує, що суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення та наслідки, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він є неповнолітнім, раніше не судимий, навчається у 10 класі Котовського ліцею Магдалинівської селищної ради Дніпропетровської області, за місцем навчання та проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, скоїв кримінальне правопорушення з необережності, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та обставини, що пом"якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Також судом було взято до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 перебуває на вихованні батька ОСОБА_8 , мати обвинуваченого - ОСОБА_17 за рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2013 року позбавлена батьківських прав. При цьому, обвинувачений виховується у багатодітній родині, мешкає разом з батьком та мачехою, відносини у родині добрі, умови проживання задовільні.

Крім того, згідно досудової доповіді Новомосковського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації у Дніпропетровській області» обвинувачений критично та негативно оцінює скоєння злочину, вину визнав, щиро розкаявся, має позитивні плани на майбутнє, криміногенні фактори ризику щодо скоєння повторного правопорушення відсутні, у зв`язку з чим орган пробації вважає, що його виправлення без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень обвинуваченому слід призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, встановленому санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Разом з тим, зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив необережний злочин, будучи неповнолітнім, визнав повністю свою провину у його скоєнні, щиросердно розкаявся та сприяв розслідуванню злочину, позитивні характеристики обвинуваченого з місця мешкання та навчання, ту обставину, що обвинувачений раніше злочинів не вчиняв та вперше притягується до кримінальної відповідальності, детально проаналізувавши поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, враховуючи досудову доповідь з інформацією про соціально - психологічну характеристику обвинуваченого, а також позицію прокурора в судових дебатах, яка просила призначити покарання з випробуванням, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та вважав можливим на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням тривалістю у максимальних межах, передбачених ч. 3 ст. 104 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Крім того, суд першої інстанції врахував положення п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, відповідно до якого суд не вправі призначити покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами особі, яка не має права керувати транспортними засобами, та оскільки ОСОБА_7 не має права керувати транспортними засобами, прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність підстав для призначення йому додаткового покарання відповідно до санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Доводи захисника про те, що обвинувачений, не маючи досвіду керування мопедом, намагався прийняти всі міри для того, щоб об`їхати ОСОБА_13 , а також, що прокурор просив призначити обвинуваченому звільнення з випробуванням на строк лише 1 рік, вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

На переконання апеляційного суду призначений обвинуваченому строк випробування відповідає вимогам КПК України, меті покарання, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер та грубість допущених порушень Правил дорожнього руху України та негативні наслідки скоєного діяння, внаслідок якого пішохід ОСОБА_18 помер.

Захисником як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного перегляду не надано доказів, які б істотно знижували ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене ОСОБА_7 судом покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на це наведені в апеляційній скарзі захисника доводи про те, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим внаслідок суворості, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі захисник.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника в частині відмови в стягненні з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З матеріалів провадження видно, що потерпілий ОСОБА_16 заявив позовні вимоги про відшкодування завданої злочином моральної шкоди, яку він оцінив у 500 000 грн.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди на користь потерпілого, врахував характер та обсяг душевних страждань потерпілого з приводу раптової втрати близької людини - батька, котрий загинув від отриманих в результаті ДТП травм, що спричинило довгострокову і непоправну душевну біль і тугу від такої втрати, негативно вплинуло на моральний стан потерпілого, життєві зв`язки, порушив звичайний уклад його життя, через що потерпілий перебуває у пригніченому стані, та з огляду на вимоги розумності і справедливості, прийшов до висновку про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 грн.

Надаючи оцінку цим обставинам, апеляційний суд вважає, що визначений судом розмір стягнення є співрозмірним понесеним потерпілим ОСОБА_10 моральним стражданням.

При цьому зазначені в апеляційній скарзі захисника доводи щодо необґрунтованості задоволення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди не впливають на правильність висновку суду першої інстанції щодо стягнення з обвинуваченого та користь потерпілого грошових коштів у сумі 300 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Як під час розгляду провадження у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду захисником не було надано достатньо доказів на підтвердження факту відсутності підстав для задоволення заявленого потерпілим цивільного позову та не зазнання потерпілим моральних, душевних та психічних страждань внаслідок смерті батька.

У зв`язку з викладеним апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без зміни.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4