ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/956/23 Справа № 177/146/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

13 липня 2023 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001273 за апеляційними скаргами прокурора, захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , на вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2022 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Середне-Водяне Рахівського району Закарпатської області, громадянина України, одруженого, з середньою-технічною освітою, раніше не судимого, офіційно не працевлаштованого, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

визнано винним за ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі, -

УСТАНОВИЛА:

В провадженні Дніпровського апеляційного суду перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Від захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_10 , надійшло клопотання про негайне звільнення обвинуваченого з-під варти, в якому він зазначає, що вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області було вирішено питання щодо запобіжного заходу: ухвалено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишити без змін. Станом на 13 липня 2023 року закінчився строк дії ухвали суду про тримання під вартою ОСОБА_10 і цей строк не продовжено в установленному порядку в апеляційному суді, де ця справа знаходиться на розгляді тривалий час.

Заслухавши думку обвинуваченого та його захисників, які підтримали заявлене клопотання, прокурора, яка заперечувала проти задоволення клопотання, колегія суддів вважає, що заявлене клопотання задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Стаття 374 КПК України встановлює вимоги до змісту вироку. Зокрема, відповідно до частини 4 вказаної статті у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження суд 1 інстанції вирішив дане питання та застосував до обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, згідно з частиною 3 статті 377 КПК України, якщо обвинувачений, що тримається під вартою, засуджений до арешту чи позбавлення волі, суд у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, та звільнити такого обвинуваченого з-під варти.

Змістовний аналіз вищевказаної норми закону вказує, що за загальним правилом до обвинуваченого, який тримається під вартою, засуджений до покарання у вигляді арешту або позбавлення волі, підлягає подальше застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Лише у виняткових випадках тримання під вартою може бути змінено на більш м`який запобіжний захід.

З матеріалів даного кримінального провадження, в якому ОСОБА_10 засуджений за тяжкий злочин до покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі, не вбачається наявності в цьому випадку виняткових обставин, вказаних в ч. 3 ст. 377 КПК України, не додано підтвердження їх наявності і до клопотання захисника.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Частина 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає вичерпний перелік підстав обмеження гарантій права на свободу та особисту недоторканність.

У пунктах 46, 47 рішення у справі «Руслан Яковенко проти України», заява № 5425/11, рішення від 4 червня 2015 року, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) чітко розмежував підстави обмеження гарантій, встановлених статтею 5 Конвенції. Суд зазначив, що попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

Також Суд вказав, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити. У зв`язку з цим Суд дійшов висновку, що словосполучення «після засудження» не може тлумачитися як таке, що обмежується вироком, який набрав законної сили, оскільки це виключатиме випадки затримання під час судового засідання осіб, яких за результатами судового розгляду було засуджено і які на такий судовий розгляд з`явилися, ще будучи вільними, незалежно від доступних їм засобів юридичного захисту (див. рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany) від 27 червня 1968 року, С. 23, п. 9, Series А № 7).

Відповідно до пункту 4 статті 5 Конвенції кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Починаючи з дати постановлення вироку (навіть якщо лише судом першої інстанції), підсудний перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції.

Згідно з практикою ЄСПЛ у такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно з пунктом 4 статті 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання (справа «Руслан Якловенко проти України», п. 32).

В даному провадженні відносно обвинуваченого діє запобіжний захід, встановлений вироком суду, який на час розгляду клопотання не набрав законної сили.

Отже, доводи клопотання про відсутність судового рішення, яким передбачено тримання обвинуваченого під вартою, спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи, що обвинуваченому суд першої інстанції при проголошенні вироку призначив реальне покарання, та визначив неможливість застосування інших запобіжних заходів аніж тримання під вартою, колегія суддів вважає перебування обвинуваченого під вартою законним та обґрунтованим, а тому підстави для його негайного звільнення з-під варти відсутні.

Колегія суддів, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, дійшла висновку, що обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також особі обвинуваченого, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а тому вважає виправданим тримання обвинуваченого під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 405 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_10 , про негайне звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 з-під варти відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: