ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року

м. Київ

Справа № 727/8870/20

Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/4808/75/23

Провадження № 51 - 4478 км 21

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 у режимі відеоконференції,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000448 від 06 вересня

2020 року, щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівців, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ст. 286 ч. 2 КК України,

за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від

12 квітня 2021 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 24 січня 2023 року щодо ОСОБА_6 .

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 12 квітня 2021 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 286 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 вказано рахувати з моменту приведення вироку до виконання та зараховано йому в строк покарання попереднє ув`язнення з 06 по 11 вересня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 3 593 гривні 90 копійок процесуальних витрат за проведення судових експертиз.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він

ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 00 годин 50 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Seat Leon» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався в темну пору доби із суттєвим перевищенням дозволеної швидкості в межах населеного пункту зі швидкістю 105,44 км/год +- 3,76 км/год по просп. Незалежності зі сторони вул. Героїв Майдану в напрямку вул. Небесної Сотні в м. Чернівці, наближаючись до пішохідного переходу, розташованого навпроти будинку № 115 по

просп. Незалежності, який позначений дорожнім знаком 5.35.1(2) «Пішохідний перехід», дорожньою розміткою 1.14.2, 1.15 Правил дорожнього руху та обладнаний світлофором, на якому горів жовтий миготливий сигнал для транспортних засобів, у порушення вимог пунктів 12.4, 18.1 Правил дорожнього руху проявив самовпевненість та неуважність до дорожньої обстановки і вибору швидкості руху, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка переходила дорогу по пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. У результаті дорожньо-транспортної пригоди малолітня ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, що спричинили її смерть.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 24 січня 2023 року зазначений вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 з доповненнями захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_11 - без задоволення.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання змінити, призначити ОСОБА_6 за ст. 286 ч. 2 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на менший строк ніж 2 роки 6 місяців, що було призначене судом.

Захисник вважає, що покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців є несправедливим через його суворість, зважаючи на поведінку ОСОБА_6 після дорожньо-транспортної пригоди, який одразу зупинив автомобіль, намагався самостійно надати допомогу, викликав швидку медичну допомогу та дочекався працівників поліції, визнав повністю свою вину та активно сприяв слідчому у встановленні дійсних обставин дорожньо-транспортної пригоди, неодноразово просив вибачення у матері загиблої, повністю відшкодував заподіяну матеріальну та моральну шкоду, відсутність претензій з боку потерпілої ОСОБА_11 та її позицію щодо призначення ОСОБА_6 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, відсутність обставин, які обтяжують покарання, активну позицію ОСОБА_6 в умовах війни, наявність у ОСОБА_6 на утриманні психічно хворого брата, який потребує постійної допомоги, виключно позитивні характеристики ОСОБА_6 , який верше притягується до кримінальної відповідальності, має сім`ю і міцні соціальні зв`язки.

Заперечень на касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 від учасників судового провадження не надходило.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений ОСОБА_6 вважав касаційну скаргу свого захисника обґрунтованою та просив її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні вважав касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 необґрунтованою та просив залишити її без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ст. 286 ч. 2 КК України, а також призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги про суворість призначеного ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців є необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Санкція ст. 286 ч. 2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Із вироку вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання

ОСОБА_6 з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу ОСОБА_6 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, проте неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, у тому числі за перевищення допустимої швидкості руху в населеному пункті, має постійне місце реєстрації та проживання, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, не одружений, на обліку у лікаря нарколога перебував з травня 2012 року з діагнозом - гостра алкогольна інтоксикація, у лікаря психіатра на обліку не перебуває, наслідки, які настали та інші конкретні обставини кримінального провадження.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування заподіяних збитків, а обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Крім того, судом було враховано думку потерпілої ОСОБА_11 , яка просила призначити ОСОБА_6 покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_6 без його ізоляції від суспільства та про наявність підстав для застосування ст. 69 КК України і обґрунтовано призначив ОСОБА_6 основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ст. 286 ч. 2 КК України,у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, мотивувавши таке рішення.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 з доповненнями захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_11 на вирок місцевого суду, належним чином перевірив доводи сторони захисту і потерпілої про суворість призначеного покарання та наявність підстав для призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, не пов`язаного з позбавленням волі, у виді виправних робіт, визнав їх безпідставними, мотивувавши своє рішення та зазначивши підстави, з яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими.

Мотивуючи своє рішення про відсутність підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_6 , апеляційний суд указав на конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що дорожньо-транспортна пригода сталась на пішохідному переході під час руху транспортного засобу на жовтий сигнал світлофора із суттєвим перевищення дозволеної швидкості руху в межах населеного пункту, у результаті якої загинула ОСОБА_8 .

Крім того, судом апеляційної інстанції були враховані вказівки, викладені в постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2022 року, про те, що призначення

ОСОБА_6 основного покарання із застосуванням ст. 69 КК України у більш м`якому його виді, не зазначеному в санкції ст. 286 ч. 2 КК України, необхідно вважати м`яким.

Покарання, призначене ОСОБА_6 , за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, воно відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.

Підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання у касаційній скарзі не наведено та за матеріалами кримінального провадження не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_7 і зміни судових рішень щодо ОСОБА_6 не знаходить.

Керуючись ст. ст. 436, 438 КПК України, Суд

ухвалив:

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 12 квітня 2021 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 24 січня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3