Провадження № 11-кп/4808/7/23
Категорія ст. 187 ч.3 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано - Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою зі змінами обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Івано - Франківського міського суду від 08 червня 2022 року, відносно ОСОБА_8 , за ст. 187 ч.3 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, -

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , вважає вирок суду першої інстанції незаконним та необгрунтованим, оскільки головуюча суддя 08 червня 2022 року видалила його із зали судового засідання по даному кримінальному провадженні, бо він відмовився від адвоката.

Окрім цього зазначає, що судом першої інстанції залишено недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема судом відхилено його клопотання про виклик в судове засідання свідків захисту, які могли б підтвердити його непричетність до скоєння злочину та клопотання про огляд в судовому засіданні речових доказів, зазначених в обвинувальному акті.

Звертає увагу суду на те, що протоколи впізнання його потерпілими є неналежними і не допустимими доказами, так як вони складені за межами строків встановлених КПК України.

Також вказує про те, що йому не вручено вирок Івано - Франківського міського суду від 08 червня 2022 року.

Просить вирок Івано - Франківського міського суду від 08 червня 2022 року скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

Вироком суду від 08 червня 2022 року, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.187 ч.3 КК України та призначено покарання у виді одинадцяти років позбавлення волі із конфіскацією всього належного майна.

На підставі ст.70 ч.4 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного обвинуваченому вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23.12.2021 року більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком суду та призначено обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покарання у виді одинадцяти років позбавлення волі із конфіскацією всього належного майна та штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 1 700 (одну тисячу сімсот) гривень, за вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 28.03.2022 року, який виконувати самостійно.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 вказано рахувати з моменту затримання з 29.07.2021 року, зараховано в строк покарання його перебування під вартою з 20.05.2018 року по 11.10.2019 року включно та з 29.07.2021 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день перебування під вартою за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави - 1 859 (одну тисячу вісімсот п`ятдесят дев`ять) гривень витрат за проведення експертиз.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у житло, за наступних обставин.

17 грудня 2008 року близько 15.00 годин ОСОБА_8 представившись електриком, проник до приміщення квартири АДРЕСА_2 . Перебуваючи у вказаній квартирі, ОСОБА_8 , з метою заволодіння чужим майном, приставив спочатку ніж до шиї ОСОБА_10 , а потім почергово до шиї ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та висловлюючи погрози спричинення ножем тілесних ушкоджень, наказав їм надати мобільні телефонии та інші цінні речі . Будучи наляканими та сприймаючи погрози застосування ножем, як реальні, тобто після того, як у них склалося враження, що у разі їхньої протидії чи невиконання вимог ОСОБА_8 реалізує вищезазначені погрози потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 надали ОСОБА_8 свої особисті речі, а саме: мобільний телефон марки «Samsung D-520» в корпусі чорного кольору вартістю 1400 гривень; мобільний телефон марки «Nokia 7500» в корпусі чорного кольору, вартістю 1100 гривень; мобільний телефон марки «Samsung Е-630» в корпусі червоного кольору, вартістю 1600 гривень; МР-3 плеєр, вартістю 300 гривень, грошові кошти в сумі 50 Євро, що згідно курсу валют Національного банку України станом на 17.12.2008 року становить 530 гривень, грошові кошти в сумі 450 гривень, золотий ланцюжок вагою 2 грами 585 проби, вартість якого згідно висновку експерта № 4.3-242/18 від 25.06.2018 року становить 133,28 грн.; золоте колечко вагою 4 грама, 585 проби, вартість якого згідно висновку експерта № 4.3-242/18 від 25.06.2018 року становить 266,56 гривень; золотий кулон вагою 4 грами, 585 проби, вартість якого згідно висновку експерта № 4.3-242/18 від 25.06.2018 року становить 266,56 гривень.

Після вчиненого розбійного нападу ОСОБА_8 з викраденим майном місце вчинення злочину покинув, та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав матеріальну шкоду потерпілим ОСОБА_10 у розмірі 1700 гривень, ОСОБА_13 у розмірі 1450 гривень, ОСОБА_11 у розмірі 1600 гривень та ОСОБА_12 у розмірі 1296 грн. 40 коп. Загальна сума завданих ОСОБА_8 матеріальних збитків потерпілим від даного злочину становить 6046,40 гривень.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 , підтримали подану апеляційну скаргу зі змінами, просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції від 08 червня 2022 року скасувати;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги зі змінами обвинуваченого ОСОБА_8 , просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги зі змінами, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч.3 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого, на кваліфікацію його дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Доводи наведенні в апеляційні скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 з приводу того, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та надав невідповідні висновки, викладені у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки під час судового розгляду не допитав жодного свідка та не дослідив речові докази по справі є безпідставними.

У відповідності до положень ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимог ст.84 ч.1 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч.3 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та письмові докази, які були предметом дослідження в ході судового розгляду справи, а саме: заяви від 06.12.2018 року ( Т.1 а.п. 128,129) потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які просили завершити судовий розгляд без їхньої участі та призначити обвинуваченому найсуворіше покарання, передбачене ст. 187 ч.3 КК України; заяви від 21.01.2019 року ( Т.1 а.п. 148,149) потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які просили завершити судовий розгляд без їхньої участі; заяви потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ( Т.1. а.п. 235-238) про вчинення щодо них злочину; протокол огляду місця події від 17.12.2008 року ( Т.1 а.п. 239-241), протоколи пред`явлення для впізнання ( Т.1 а.п. 243-244, 247-248) , протокол пред`явлення для впізнання від 12.02.2009 року ( Т.2 а.п. 1-3), протокол вилучення від 02.01.2009 року (т.2 а.п.7), протокол огляду та вилучення від 02.01.2009 року (т.2 а.п.8), протокол огляду речового доказу від 12.01.2009 року (т.2 а.п.9-10) , висновок експерта від 25.06.2018 року № 4.3-242/18 (т.2 а.п.15-17), постанова від 12.01.2009 року про те, що вилучені мобільні телефони визнано речовими доказами та повернуто їх власникам для відповідального зберігання (т.2 а.п.11), розписки (т.2 а.п.18,19,20) про повернення потерпілій ОСОБА_19 її речей.

Враховуючи вищенаведені докази, у колегії суддів не виникає сумнівів у їх належності та допустимості, так як вони є послідовними, не суперечать один одному, зібрані відповідно до вимог закону та об`єктивно доводять вину ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч.3 КК України.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_8 наведених в апеляційній скарзі з приводу того, що судом першої інстанції не було допитано жодного свідка, судова колегія вважає їх безпідставними.

Як вбачається з вироку суду прокурор на стадії судового розгляду відмовився від допиту свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , у зв`язку з тим, що через введений по всій території України воєнний стан, в сторони обвинувачення не має можливості забезпечити їхню явку в судове засідання.

Окрім цього, під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 посилаються на те, що судом першої інстанції не були оглянуті речові докази, а саме мобільні телефони потерпілих.

Однак, перевіривши матеріли кримінального провадження колегією суддів було встановлено, що дані мобільні телефони повернуті потерпілим на зберігання. Судом першої інстанції вживалося всіх заходів щодо дослідження речових доказів, проте потерпілі на даний час у зв`язку з військовим станом знаходяться за межами міста, у зв`язку з чим колегією суддів було досліджено протокол огляду речових доказів від 12.01.2009 року.

Також сторона захисту під час апеляційного розгляду звертає увагу суду на те, що протоколи пред`явлення для впізнання та фототаблиці до них є неналежними та недопустимими доказами, оскільки ці слідчі дії були проведенні з порушенням вимог КПК України в редакції 1960 року, а саме з порушенням строків.

Судова колегія вбачає допущенні порушення строків, однак вважає дані речові докази належними та допустимими доказами враховуючи те, що всі потерпілі беззаперечно в судовому засіданні вказали на те, що саме обвинувачений ОСОБА_8 вчинив відносно них цей злочин.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_26 наведених під час апеляційного розгляду з приводу того, що він не міг вчинити даний злочин, оскільки відбував покарання на території Російської Федерації, судова колегія вважає їх безпідставними та необгрунтованими. Так як дане кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_8 - 17.12.2008 року, а згідно вимог ДІАЗ при ГУНП на території Російської Федерації він був затриманий 28.04.2009 року.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 наведені в апеляційній скарзі з приводу того, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим, оскільки головуючою суддею 08 червня 2022 року його було безпідставно видалено із зали судового засідання, на думку колегії суддів не заслуговують на увага.

Згідно прослуханих та переглянутих аудіо та відео записів судових засідань по даному кримінальному провадженні вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 систематично порушував порядок, кричав, не давав можливості висловитися іншим учасникам судового розгляду, ображав та принижував присутніх, погрожував їм.

Головуюча суддя в судовому засіданні неодноразово попереджала обвинуваченого про можливість його видалення з зали судового засідання, якщо він продовжуватиме порушувати порядок, що зафіксовано в журналі судового засідання.

Раніше, з метою забезпечення обвинуваченому можливості брати участь у судовому засіданні, головуюча не ставила питання про видалення обвинуваченого з зали судового засідання, а лише попереджала його про таку можливість і робила зауваження, проте обвинувачений продовжив порушувати порядок в судовому засіданні з постійно наростаючою активністю, настільки грубо й тривало, що цим самим позбавив можливості іншим учасникам судового розгляду висловлювати свою думку, вчиняти будь-які процесуальні дії та в цілому продовжувати судове засідання.

Якщо обвинувачений порушує порядок у залі судового засідання або не підкоряється розпорядженням головуючого у судовому засіданні, останній попереджає обвинуваченого про те, що в разі повторення ним зазначених дій його буде видалено з зали судового засідання. При повторному порушенні обвинуваченим порядку судового засідання він може бути видалений за ухвалою суду з зали засідання тимчасово або на весь час судового розгляду.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні «Ананьєв проти Російської Федерації» («Ananyev v. Russia» від 30.07.2009 р.), присутність підсудного в залі судового засідання при розгляді його справи є досить важливим аспектом, однак проведення засідання за відсутності підсудного не є невідповідним положенням Конвенції, якщо ця особа може згодом домагатися перегляду вироку судом, який розглядав його справу, або вищим судом. При цьому ЄСПЛ підкреслив, що для належного здійснення правосуддя важливо, щоб повага і порядок в залі суду були визначальними критеріями для судових розглядів; явне недотримання підсудним основних принципів належної поведінки не може і не повинно допускатися. Сенс статті 6 Конвенції не перешкоджає особі за своєю власною волею, прямо або мовчазно, відмовитися від права на проведення справедливого розгляду. Однак для того, щоб бути ефективним в цілях Конвенції відмова від права на участь у судовому розгляді має встановлюватися однозначно і враховувати мінімальні гарантії, відповідні його значущості. Таким чином, ЄСПЛ допускає можливість видалення обвинуваченого із залу суду як наслідок порушення ним порядку в судовому засіданні за умови дотримання мінімальних гарантій права на справедливий суд, наприклад, шляхом забезпечення права на захисника, права на оскарження вироку суду.

Дотримуючись вищевказаних стандартів, суд першої інстанції виходив з того, що головуюча суддя неодноразово попереджала обвинуваченого про можливість видалення його з зали судового розгляду у випадку продовження ним порушення порядку в судовому засіданні, проте обвинувачений не тільки не припинив порушення, але й навпаки почав порушувати порядок все більш активно й грубо, та зрештою став робити це так, що унеможливив подальший розгляд в його присутності.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що обвинуваченому роз`яснено наслідки видалення його із зали судового засідання.

Крім того, видалення обвинуваченого із зали судового розгляду не позбавляє його права на ознайомлення з доказами, які були досліджені, а також з рішеннями, які були ухвалені за його відсутності, та дати пояснення щодо них. Таким чином, видалення обвинуваченого із зали суду за цих обставин не становитиме порушення ст. 6 Конвенції.

Також під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 стверджує про те, що суд першої інстанції позбавив права його підзахисного постати перед судом і дати свідчення щодо обставин даного кримінального правопорушення.

Колегією суддів було перевірено дані твердження захисника, однак у вироку вірно і однозначно вказано про те, що обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та відмовився від дачі показань,зазначивши, що все обвинувачення відносно нього сфабриковане. В суді першої інстанції обвинувачений, скориставшись своїм правом, закріпленим у ст.63 Конституції України, відмовився від дачі пояснень. Жодних порушень прав обвинуваченого в даному випадку судом першої інстанції не допущено. Відмова ж ОСОБА_8 від дачі показань колегією суддів розцінюється як намагання уникнути від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Щодо доводів наведених обвинуваченим ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі з приводу того, що йому не вручено вирок Івано - Франківського міського суду від 08 червня 2022 року, колегія суддів вважає їх безпідставними та необгрунтованими.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, працівниками суду та сержантом служби конвою ОСОБА_27 було складено акт ( Т.3 а.п. 120) про те, що обвинувачений ОСОБА_8 відмовився від отримання вироку суду від 08.06.2022 року.

Також під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_9 стверджував, що судом першої інстанції не розглянуто заявлений відвід колегії суддів. Однак, дане твердження є безпідставним, оскільки в матеріалах кримінального провадження міститься ухвала Івано - Франківського міського суду від 20.08.2018 року ( т.1 а.п. 89-90) про відмову в задоволенні клопотання про відвід складу суду. Всі інші клопотання про відвід колегії суддів були заявлені з тих самих підстав, тому доцільності в їх розгляді немає.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 як під час розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції так і в апеляційній інстанції, у разі відмови у задоволенні його клопотань заявляє відвід колегії суддів.

Окрім цього, слід зазначити, що призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 судом не встановлені.

Однак, враховані характеризуючі дані на особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше неодноразово судимий, на диспансерному обліку в Івано - Франківському обласному наркологічному диспансері з приводу наркологічних захворювань та Обласній психоневрологічній лікарні №3 не перебуває.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу зі змінами обвинуваченого ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а вирок Івано - Франківського міського суду від 08 червня 2022 року без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу зі змінами обвинуваченого ОСОБА_8 залишити - без задоволення.

Вирок Івано - Франківського міського суду від 08 червня 2022 року щодо ОСОБА_8 за ст. 187 ч.3 КК України - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5