Справа №760/8013/23
Провадження №1-кс/760/3707/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника власника майна - ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ТОВ «Транзит Агро-М», прокурора - ОСОБА_4 , розглянувши клопотання директора ТОВ «Транзит Агро-М» ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000598 від 21.11.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.212 КК України, -

встановив:

Директор ТОВ «Транзит Агро-М» звернувся до Солом`янського районного суду м.Києва із клопотанням про скасування арешту майна та просив скасувати арешт та заборону розпорядження і відчуження, накладений ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 15.03.2023 року в рамках кримінального провадження №0000598 від 21.11.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.205-1, ч.3 ст.212 КК України на майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Транзит Агро-М», а саме: 23,980 т. олії соєвої, гідратованої, українського походження, наливом, з соєвих бобів врожаю 2022 року, яка завантажена на автомобіль д/н НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , який перебуває на митному пості «Орлівка» Одеської митниці.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва від 15.03.2023 року частково задоволено клопотання прокурора з нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Київської міської прокуратури про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000598 від 21.11.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.205-1, ч.3 ст.212 КК України.

Зазначеною ухвалою накладено арешт та заборону розпорядження і відчуження на майно, яке належить ТОВ «Транзит Агро-М», а саме: 23,980 т олії соєвої, гідратованої, українського походження, наливом, з соєвих бобів врожаю 2022 року, яка завантажена на автомобіль д/н НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , який перебуває на митному пості «Орлівка» Одеської митниці.

Арешт на майно вищевказаного товариства накладено необґрунтовано, у зв`язку із чим він підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

У своєму клопотанні прокурор зазначав, що майно на яке він просив накласти арешт є речовим доказом у кримінальному провадженні, яке розслідується, а тому на нього має бути накладено арешт.

Однак, з такими твердженнями прокурора неможливо погодитися, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Соєва олія, яка належить ТОВ «Транзит Агро-М» не може бути речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки вона не здобута кримінально-протиправним шляхом та не відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України.

Доводи прокурора про те, що ТОВ «Транзит Агро-М» причетне до кримінального правопорушення, яке розслідується, ґрунтуються на припущеннях.

В свою чергу будь-які припущення, думки, здогадки, при вирішенні питання про обмеження конституційних прав особи, в тому числі на мирне володіння майном, доказами не можуть бути і значення не мають. Такі припущення лише підтверджують сумнів, а він має бути витлумачений тільки на користь особи щодо якої розглядається питання про обмеження її права власності на певне майно.

При оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», яке повинно випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Водночас, при вирішенні питання про арешт майна закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

Будь-яких доказів причетності ТОВ «Транзит Агро-М» до кримінального правопорушення матеріали клопотання не містить.

Таким чином, органом досудового розслідування не було доведено, що такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

ТОВ «Транзит Агро-М» є підприємством реального сектору економіки, жодній з посадових осіб вказаного підприємства не пред`явлено повідомлення про підозру. ТОВ «Транзит Агро-М» не має жодного відношення до кримінального правопорушення, яке розслідується в рамках кримінального провадження №0000598 від 21.11.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.205-1, ч.3 ст.212 КК України.

ТОВ «Транзит Агро-М» справно сплачує податки в державний бюджет України. Товариство зареєстровано як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом юридичної особи 44934213 (ЄДРПОУ), стоїть на обліку в державній службі статистики, управлінні ДПС та веде, в тому числі, зовнішньо-економічну діяльність, виконує вимоги законодавства України.

Здійснюючи господарську діяльність ТОВ «Транзит Агро-М» випустило на експорт 100 автомобілів з соєвою олією, однак невідомо з яких причин прокурор дійшов висновку, що саме олія, яка перевозилась в автомобілі д/н НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , який перебуває на митному пості «Орлівка» Одеської митниці є речовим доказом у кримінальному провадженні. З огляду на сукупну кількість олії, яка перевозилась різними автомобілями, щонайменше є дивним той факт, що лише в одному автомобілі зберігався так званий «речовий доказ» у кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що ТОВ «Транзит Агро-М» є підприємством реального сектору економіки, справно сплачує податки в державний бюджет України, вважаємо, що накладення арешту є необґрунтованим та тим самим блокується господарська діяльність товариства, що тягне за собою незворотні наслідки у вигляді штрафних санкцій від контрагентів, неможливості сплати податків в державний бюджет та неможливості виплати заробітної плати працівникам Товариства.

Таким чином, накладення арешту на істотно великий обсяг продукції за відсутності беззаперечних даних щодо причетності власників до вчинення кримінального правопорушення може призвести до несприятливих наслідків на міжнародному рівні з приводу виконання умов Чорноморської зернової угоди, (укладено між Україною, Туреччиною та ООН у липні 2022 року у Стамбулі).

Доводи прокурора про те, що ТОВ «Транзит Агро-М» було створено та зареєстровано на підставі підроблених документів є нісенітницею, оскільки Товариство створено реальними особами, має реальний статутний капітал та веде реальну господарську діяльність.

В доповненнях до скарги адвокат ОСОБА_3 , зазначила, що наразі, кримінальне провадження № 000598 від 21.11.2022, в рамках якого накладався арешт, має лише одну правову кваліфікацію - ст.212 КК України, в рамках якого жодній особі не повідомлено про підозру.

Отже, що стосується наявності складу кримінального правопорушення передбаченого ст.212 КК України.

Так, суддя в ухвалі про накладення арешту посилається на те, що вказане майно є речовим доказом у кримінальному провадженні, що здійснюється за фактом кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 212 КК України. Разом із тим, мова йде про висновки ГУДПС у м. Києві, згідно до яких, ряд підприємств ухилились від сплати податків на суму 51 916 917, 24 грн. При цьому, ТОВ «Транзит Агро-М» до цього переліку підприємств не входить.

Під час судового засідання, що відбулось 09.05.2023 прокурор наголошував, що в матеріалах справи наявне аналітичне дослідження складене ДФС, щодо суми податкової заборгованості ТОВ «Транзит Агро-М».

Разом із тим, важливим є факт, що по ТОВ «Транзит Агро-М» не проводилась податкова перевірка. Натомість орган досудового розслідування посилається на аналітичне дослідження, що нібито надало змогу органу досудового розслідування кваліфікувати злочин за ч.3 ст.212 КК України. Зазначений спосіб визначення суми не сплаченого податку не кореспондується із нормами чинного законодавства. Отже, предметом кримінального правопорушення передбаченого ст.212 КК України є податки, збори, інші обов`язкові платежі, що входять в систему оподаткування і введені у встановленому законом порядку. Главою 8 Податкового кодексу України регулюються види умови та порядок проведення податкових перевірок. Відповідно до ст.58 ПКУ лише податкове повідомлення рішення є документом, що може підтверджувати несплату платником податків суми податкових зобов`язань. Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 року № 227 затверджено «Положення про державну податкову службу України». Зазначеним положенням регламентуються в тому числі повноваження Податкової служби в перелік яких не входить складання будь-яких аналітичних досліджень. Не передбачено чинним законодавством визначення суми податкового зобов`язання шляхом аналітичних досліджень, а податкова перевірка, як це визначено чинним законодавством, по ТОВ «Транзит Агро-М» не проводилась, податкові повідомлення рішення відсутні. Та неможливо зазначати про ухилення від сплати податків у великих розмірах без установлення події цього правопорушення в передбачений законом спосіб: на підставі акта податкової перевірки, проведеної уповноваженими працівниками податкової служби, до яких не належать ані слідчі, ані прокурори. Такої позиції дотримується і Верховний суд України, що виражена у Постанові першої судової палати Касаційного кримінального суду від 27.11.2018 року по справі № 609/921/13к та у багатьох інших рішеннях.

Ухвала про накладення арешту на майно, не містить жодних посилань на те, що ТОВ «Транзит Агро-М» нібито здійснювало експорт сільськогосподарської продукції без відображення будь-яких операцій у податковій звітності та сплати відповідних податків, адже підприємство звітує перед податковою регулярно. Докази зворотнього відсутні.

Натомість, суд обґрунтовував ухвалу про арешт, виходячи із клопотання прокурора тим, що невстановлені особи шляхом підроблення документів, які подаються державному реєстратору зареєстрували суб`єкти підприємницької діяльності в тому числі ТОВ «Транзит Агро-М». Разом із тим, жодних доказів, щодо підроблення документів в матеріалах справи нема. Кримінальне провадження не розслідується за фактом вчинення правопорушення передбаченого ст.358 КК України.

Диспозиція ст.212 КК України, робить необхідним у кожному конкретному випадку звертатися до податкового законодавства, яке визначає конкретних платників, їхні обов`язки, строки і механізм сплати платежів, що врешті-решт визначає специфіку злочинних дій, спрямованих на ухилення.

Відповідно до пп.Г п.1 ст.181 ПКУ «об`єктом оподаткування є операції платників податку з вивезення товарів за межі митної території України» (експорт). Відповідно до пп.А п.1 ст.195 ПКУ «за нульовою ставкою оподатковуються операції з вивезення товарів за межі митної території України у митному режимі експорту». Саме такі операції з вивезення товарів здійснювалось ТОВ «Транзит Агро-М» про що сам прокурор та суд в ухвалі про накладення арешту вказує. Таким чином, не надається можливим говорити про будь яку податкову заборгованість при здійсненні таких операцій.

Крім того, ухвала про накладення арешту, у своїй резолютивній частині має наступне формулювання «Накласти арешт шляхом заборони розпорядження та відчуження на 23,980 т. олії соєвої, гідратованої, українського походження, наливом, з соєвих бобів врожаю 2022 року, власник ТОВ «Транзит Агро-М» (), яка завантажена на автомобіль д.н.з. НОМЕР_1 / НОМЕР_3 , який перебуває на митному пості «Орлівка» Одеської митниці.» Отже, арешт накладено лише на олію, але автомобіль, теж досі, не повернений власнику і перебуває на митному пості. Тому що, правоохоронцями не було вжито жодних заходів для належного зберігання арештованого майна, що тим самим призвело у втручання в право власності третіх осіб, мова про яких взагалі не йде у кримінальному провадженні № 0000598 від 21.11.2022 та грубе порушення їх конституційного права передбаченого ст.41 Конституції України.

З огляду на описані обставини кримінального провадження, арештоване, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.03.2023 року, справа №760/5806/23, провадження №1-кс/760/2745/23, майно не відповідає критеріям речових доказів як це визначено в ст.98 КПК України.

При цьому, відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Отже, вважаємо, що прокурором та слідчим не доведено, та не може бути доведено, виходячи із фактичних обставин справи, що вилучене майно є або може бути речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000598.

Прокурором не зазначено та необґрунтовано визначеним законом вимог передбачених ч.1 ст.84 та ст.85 КПК України.

Статтею 85 КПК України визначено, що «належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів».

З огляду на зазначене втручання у право власності ТОВ «Транзит Агро-М» не є законним та пропорційним визначеним цілям.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 вимоги визначені у клопотанні підтримала, просила задовольнити клопотання.

Прокурор заперечив щодо задоволення клопотання, просив відмовити, посилаючись на його необґрунтованість.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали провадження за клопотанням та додані до нього документи дійшов наступних висновків.

В рамках наведеного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 15.03.2023 в межах кримінального провадження № 0000598 за ч.1 ст.205-1, ч.3 ст.212 КК України накладено арешт на 23,980 т. олії соєвої, гідратованої, українського походження, наливом, з соєвих бобів врожаю 2022 року, яка завантажена на автомобіль д/н НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , який перебуває на митному пості «Орлівка» Одеської митниці.

В судовому засіданні з`ясовано, що 20.03.2023 постановою Київської міської прокуратури виділено в окреме кримінальне провадження матеріали відносно ОСОБА_5 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення ч.1 ст.205-1 КК України та обвинувальний акт спрямований до суду.

Також в судовому засіданні з`ясовано, що в рамках ч.3 ст.212 КК України є аналітичний продукт складений управлінням аналізу інформації та управління ризиками, при цьому інших перевірок або ППР по провадженню не здійснювалося.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Накладаючи арешт на майно, слідчий суддя виходив з того, що вищезазначене майно має доказове значення у кримінальному провадженні та, що на даному етапі досудового розслідування була необхідність у забезпеченні збереження вказаного майна як речового доказу.

Версія органу досудового розслідування, що майно, на яке накладено арешт, відповідає ознакам, визначеним ст. 98 КПК України, тобто відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0000598 за ч.3 ст.212 КК України, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами, а спростована наданими доказами та обґрунтуваннями скасування арешту майна.

Саме по собі винесення слідчим постанови про визнання речовим доказом не спростовує цих обставин і не може слугувати підставою для подальшого позбавлення власника майна вільно користуватися ним.

Відповідно до вимог ч.1 та п.7 ч.2 ст.131 КПК України: «Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є: арешт майна;».

Суд також ураховує, що згідно з абз.2 ч.1 ст.174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Крім того, суд ураховує позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в його постанові від 15.05.2019 року в справі №372/2904/17-ц, яка полягає в тому, що право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу.

При цьому, особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, гарантованого ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як і інших визначених конвенцією прав, відповідно до ст.13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі (п.29).

Спеціальні підстави законного обмеження особи в реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання в право мирного володіння майном (п.31).

Так, вирішуючи питання про скасування арешту майна, суд зобов`язаний урахувати відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно суспільний інтерес; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям та з дотриманням принципу справедливої рівноваги. ЄСПЛ констатує порушення державою ст.1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч.2 ст.173 КПК України.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення «Sargsyan v. Azerbaijan», n.220.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Нормою ст.41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Враховуючи вказане, підстави вважати, що існує правова підстава для арешту майна заявника взагалі спростовуються, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявника належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 15.03.2023 по справі №760/5806/23 (провадження №1-кс/760/2745/23), не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись, ст. 41 Конституції України, ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.174, 309 КК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

Клопотання директора ТОВ «Транзит Агро-М» ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000598 від 21.11.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.212 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 15.03.2023 в рамках кримінального провадження №0000598 від 21.11.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.205-1, ч.3 ст.212 КК України, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Транзит Агро-М», а саме: 23,980 т. олії соєвої, гідратованої, українського походження, наливом, з соєвих бобів врожаю 2022 року, яка завантажена на автомобіль д/н НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , який перебуває на митному пості «Орлівка» Одеської митниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя - ОСОБА_1