ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1702/23 Справа № 183/1697/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000292, за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисника - адвоката ОСОБА_8 та прокурора Балакліївського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_9 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Балаклія Харківської області, громадянки України, з вищою освітою, одруженої, працюючої костюмером в КЗ «Балаклійський будинок культури», зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, і призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування строком на 10 років, з конфіскацією всього належного їй майна.

Окрім того, судом вирішено долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченої ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 5 ст. 111-1 КК України, як колабораційна діяльність, тобто у добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в окупаційній адміністрації держави-агресора, створеної на тимчасово окупованій території.

За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, Верховною Радою України, відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VІІ Російську Федерацію було визнано державою-агресором.

24 лютого 2022 року на підставі рішення Президента Російської Федерації ОСОБА_10 збройними формуваннями Російської Федерації розпочата військова агресія проти України.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено.

Так, громадянка України ОСОБА_7 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Ізюмського району Харківської області, а саме у с. Морозівка, на початку червня 2022 року, точний день та час в ході досудового розслідування та під час судового розгляду встановити не виявилось можливим, діючи умисно та свідомо, реалізуючи свій раніше виниклий злочинний умисел, направлений на колабораційну діяльність з країною-агресором російською федерацією, добровільно зайняла посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в окупаційній адміністрації держави-агресора, створеної на тимчасово окупованій території, а саме посаду т.зв. «помощника начальника отдела (с. Морозовка)».

Перебуваючи на вказаній посаді ОСОБА_7 з червня 2022 року, точний день та час в ході досудового розслідування та під час судового розгляду встановити не виявилось можливим, збирала списки та паспортні дані місцевих мешканців, надавала вказівки та розпорядження старшим вулиць, проводила збори місцевих мешканців.

В подальшому, з серпня 2022 року до 10.09.2022, точний день та час в ході досудового розслідування та під час судового розгляду встановити не виявилось можливим, діючи умисно та свідомо, реалізуючи свій раніше виниклий злочинний умисел, направлений на колабораційну діяльність з країною-агресором російською федерацією, добровільно зайняла посаду пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в окупаційній адміністрації держави-агресора, створеної на тимчасово окупованій території, а саме посаду т.зв. «начальника Савинского територіального отдела Изюмской ВГА» з місцем постійної роботи за адресою: Харківська область Ізюмський район смт. Савинці, вул. 20 Гвардійської дивізії, 10.

Перебуваючи на вказаній посаді ОСОБА_7 з серпня 2022 року до 10.09.2022, точний день та час в ході досудового розслідування та під час судового розгляду встановити не виявилось можливим, продовжуючи реалізацію свого кримінального протиправного умислу здійснювала керівництво діяльності відділу, забезпечувала виконання покладених на відділ завдань, брала участь в нарадах керівників відділів окупаційної влади, забезпечувала оформлення документації стосовно прийому працівників при окупаційній владі, тим самим здійснювала організаційно-розпорядчі функції у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території Ізюмського району Харківської області.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційних скаргах обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_8 просять вирок суду змінити, пом`якшивши обвинуваченій покарання, та застосувавши до неї положення ст.ст. 75, 76 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням (без конфіскації майна).

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, обвинувачена та її захисник наводять аналогічні доводи та посилаються на незаконність рішення суду в частині призначення покарання, через його явну несправедливість внаслідок суворості. Апелянти вказують, що суд призначаючи обвинуваченій покарання, не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_7 повністю визнала вину у вчиненні злочину, щиро розкаялася, активно сприяла розкриттю злочину, давала покази у суді першої інстанції, має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно, працевлаштована, має вищу освіту, великий трудовий стаж, понад 16 років працює в галузі культури, працюючи викладачем, майстром виробничого навчання, керівником по вокалу, має гарні відгуки від дітей, учнів, студентів та їх батьків, підтримує добрі стосунки з сім`єю, сусідами та мешканцями села, має подяки та грамоти, офіційно одружена, має двох дітей та матір, яка перенесла хірургічні втручання через онкологічне захворювання й хворого батька, а відтак має міцні соціальні зв`язки, раніше до кримінальної відповідальності не притягалася, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Крім того, апелянти звертають увагу на стан здоров`я обвинуваченої, яка перенесла 2 складні хірургічні операції з тяжкого онкозахворювання, на цей час потребує спеціального медичного нагляду та лікування.

З огляду на зазначені обставини апелянти вважають, що обвинуваченій було призначено занадто суворе покарання, а її виправлення та перевиховання можливе в умовах без ізоляції суспільства, призначивши покарання із застосування положень ст. ст. 75, 76 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винною та призначити покарання за ч. 5 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування строком на 10 років, з конфіскацією всього належного їй майна.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор вказує на незаконність вироку суду, через невідповідність призначеного покарання обвинуваченій ступеню тяжкості вчиненого злочину та її особі, внаслідок м"якості. Прокурор вказує, що суд, при призначенні покарання обвинуваченій, не надав належної оцінки, що нею було вчинено злочин проти основ національної безпеки України, виконуючи особливу роль особи, яка вчинила колабораційну діяльність, в період воєнного стану в країні, а тому вирок підлягає скасуванню з ухваленням нового в цій частині.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачена та її захисник підтримали свої апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив вирок скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалити новий в цій частині.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційних скарг.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, фактичні обставини кримінального провадження, проти яких не заперечували учасники провадження, у зв`язку з чим судовий розгляд було здійснено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, в апеляційних скаргах не оскаржуються, тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої та на кваліфікацію її дій, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи доводи обвинуваченої, її захисника та прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання ОСОБА_7 ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, відповідно, внаслідок суворості та м`якості, колегія суддів вважає їх необгрунтованими, з огляду на таке.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 5 ст. 111-1 КК України, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, вину визнала повністю, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно, одружена, має неодноразові подяки, грамоти, нагороди за сумлінну працю та успіхи у справах та активну участь в культурному житті селища, стан її здоров"я, а саме наявність у неї тяжкого онкологічного захворювання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 , суд визнав вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Цим обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 у виді позбавлення волі, в межах санкцій інкримінованого їй злочину на мінімальний строк, з його реальним відбуванням та призначенням додаткового покарання, визначеного санкцією цієї статті, а саме з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на рівні мінімальної межі санкції відповідної статті, та з конфіскацією майна.

Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, що впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання ОСОБА_7 призначене у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 5 ст. 111-1 КК України, з його реальним відбуванням, та призначене додаткове покарання, за своїм видом та розміром, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Твердження прокурора, що суд не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, в період дії воєнного стану в Україні, проти основ національної безпеки України, виконуючи особливу роль особи, яка вчинила колабораційну діяльність, є необґрунтованими, оскільки ці обставини судом взято до уваги при призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами у провадженні, й ним надана належна оцінка.

Посилання сторони захисту на те, що суд, при призначенні покарання не в повній мірі врахував відомості про особу обвинуваченої, зокрема її щире каяття, позитивну характеристику за місцем проживання, наявність вищої освіти та великого трудового стажу, а також стан здоров`я, що, на їх думку свідчить про необхідність, при призначенні покарання, застосування положень ст. ст. 75, 76 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини були в повній мірі враховані судом, при цьому, стороною захисту не наведено обґрунтування необхідності застосування до обвинуваченої ст. 75 КК України, яке б указувало на істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненими злочинними діями, зважаючи на обставини за яких було вчинено злочин та його характер, зокрема, ведення колабораційної діяльності в тяжкий для країни час, в умовах воєнного стану та повномасштабного вторгнення держави агресора.

При цьому, доводи сторони захисту про наявність в обвинуваченої ряду захворювань, є необгрунтованими, оскільки згідно з Порядком взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженим спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря, тому наявність у обвинуваченої певних захворювань не є перешкодою для реального відбування нею цього покарання та саме по собі не може бути підставою звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням (ст. 75 КК).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що за змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані в сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. Вирішення цього питання належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Отже, призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання ґрунтується на положеннях статей 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації, є необхідним для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисника - адвоката ОСОБА_8 та прокурора Балакліївського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженою, яка тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4