Дата документу 17.08.2023 Справа № 336/1475/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/951/23 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/1475/23Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.309 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 01 березня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новостроєво Правдинського району Калінінградської області, рф, зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 15.12.2022 року, знаходячись на відкритій ділянці місцевості біля річки Мокра Московка у м.Запоріжжі, знайшов речовину рослинного походження у полімерній колбі червоного кольору. Переконавшись, що знайдена речовина є наркотичним засобом - канабіс, переніс до місця свого мешкання, де продовжуючи свій злочинний умисел, у період часу з 15.12.2022 року по 06.02.2023 року неодноразово вживав, шляхом куріння, невстановлену досудовим розслідуванням кількість особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, та отримав внаслідок сухої перегонки речовину, яка згідно з висновком експерта містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - екстракт канабісу.

06.02.2023 року, зберігаючи при собі у правій кишені куртки полімерну колбу червоного кольору із залишками речовини рослинного походження та металеву трубу зовні схожу на пристрій для куріння, ОСОБА_8 був зупинений працівниками поліції по вул.Яровій у м.Запоріжжі. В подальшому ОСОБА_8 добровільно видав співробітникам поліції полімерну колбу червоного кольору з залишками речовини рослинного походження та металеву трубку зовні схожу на пристрій для куріння, на яких в складі нашарувань смолоподібної речовини коричневого кольору згідно висновку експерта виявлено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - екстракт канабісу загальною масою 0,377 г.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.309 КК, як незаконне виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Йому призначено покарання у виді 1 місяця арешту.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок в частині призначеного покарання змінити та призначити йому інше не пов`язане із реальним обмеженням волі покарання. Свої вимоги мотивував тим, що призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. ОСОБА_8 раніше не судимий, має офіційне зареєстроване місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, є пенсіонером та інвалідом другої групи, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Обвинувачений вважає неможливим застосування до нього покарання у виді виправних робіт та арешту, зазначає про необхідність призначити йому інше передбачене санкцією ч.1 ст.309 КК покарання із застосуванням ст.ст.75, 76 КК.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги обвинуваченого та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд у відповідності до ст.ст.381, 382 КПК розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 , що був представлений захисником, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК, не оспорював встановлені досудовим розслідуванням обставини і був згодний з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

А тому колегія суддів вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Що стосується доводів в апеляційній скарзі обвинуваченого про несправедливість призначеного судом покарання, то вони є слушними.

Так, положеннями ч.2 ст.50 КК встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Для досягнення законодавчо визначеної мети вказаного заходу примусу воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого вбачається, що він будучи особою з інвалідністю другої групи, фактично вимагав призначити йому покарання у виді обмеження волі із звільненням від його відбування у відповідності до положень ст.ст.75, 76 КК. Під час апеляційного розгляду ОСОБА_8 та його захисник наполягали на призначенні вказаного виду покарання.

Колегія суддів зауважує, що такі вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч.3 ст.61 КК обмеження волі не застосовується, зокрема, до осіб з інвалідністю другої групи.

Більш того, відповідно до положень ч.1 ст.421 КПК ухвалений судом першої інстанції обвинувальний вирок може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати більш суворіше покарання лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Згідно зі ст.51 КК покарання у виді обмеження волі, яке просить призначити сторона захисту, є більш тяжким видом покарання, ніж визначене судом першої інстанції покарання у виді арешту.

Таким чином, скасування даного вироку районного суду в частині призначеного судом покарання у виді арешту із призначенням покарання у виді обмеження волі лише за апеляційною скаргою сторони захисту фактично означатиме погіршення становища обвинуваченого, що за даних обставин є неприпустимим, оскільки суперечить зазначеним вище нормам закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК найнижчої межі.

На переконання колегії суддів, у даному провадженні без достатньої оцінки суду першої інстанції залишилися обставини, які хоча і було відображено в оскаржуваному вироку, проте фактично було враховано не в повній мірі під час вирішення питання щодо міри покарання, яке повинен понести обвинувачений за скоєне.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив один епізод кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК віднесено до кримінальних проступків. В результаті протиправних дій обвинуваченого будь-яких тяжких або негативних наслідків для інших осіб не настало.

ОСОБА_8 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, не оспорював встановлені досудовим розслідуванням обставини та щиро покаявся у скоєному.

Крім того, встановлено, що обвинувачений є таким, що в силу ст.89 КК не має судимостей. Він є особою з інвалідністю 2 групи, має місце реєстрації та постійного проживання. Також обвинувачений одружений, не перебуває на обліку у лікаря нарколога.

Жодних обставин, які би обтяжували покарання обвинуваченого, у даному провадженні не встановлено.

Зазначені обставини у їх сукупності, на переконання колегії суддів, пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а тому у відповідності до положень ст.69 КК вони дають законні підстави для можливості призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу в розмірі нижче від встановленої в санкції ч.1 ст.309 КК найнижчої межі.

Відповідно до ч.2 ст.409 КПК підставою для зміни вироку суду першої інстанції є також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з положеннями ст.414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

З урахуванням наведеного через неможливість задоволення вимоги сторони захисту про призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі із наступним звільненням від його відбування, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення поданої апеляційної скарги обвинуваченого щодо пом`якшення покарання та зміни оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання.

На переконання колегії суддів, таке покарання буде законним та справедливим, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, сприятиме виправленню винного, попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 01 березня 2023 року щодо ОСОБА_8 в цій справі в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_8 у покарання за ч.1 ст.309 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4