Справа № 936/404/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

31.08.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарки судових засідань - ОСОБА_4

та учасників судового провадження: прокурорки ОСОБА_5 та

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 11-кп/4806/676/22, за апеляційною скаргою, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Воловецького районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2022 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гукливий, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, із середньою освітою, працюючого оператором дефектоскопного візка у АТ «Українська залізниця» ВСП «Мукачівська дистанційна колія», розлученого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ст. 126-1 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців; ст. 390-1 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном один рік не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає передбачені ст. 76 цього Кодексу і покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 , визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

05.11.2021, приблизно о 19:40 год, ОСОБА_8 , знаходячись за місцем проживання колишньої дружини за адресою АДРЕСА_2 , вчинив відносно неї психологічне насильство, що проявилось у словесних образах нецензурними словами та погрозами фізичною розправою, за що відповідно до постанови Воловецького районного суду Закарпатської області від 16.11.2021 був визнаний винуватим за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Окрім цього, 09.11.2021, приблизно о 16:00 год, ОСОБА_6 , у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи за місцем проживання колишньої дружини ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_2 , спровокував зі своєю колишньою дружиною сварку та висловлювався в її сторону нецензурною лайкою, за що відповідно до постанови Воловецького районного суду Закарпатської області від 16.11.2021 був визнаний винуватим за ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

У подальшому, повторно, а саме 12.04.2022, приблизно о 11:46 год, ОСОБА_6 , знаходячись за місцем проживання колишньої дружини ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_2 , затіяв сварку зі своєю колишньою дружиною, під час якої на її адресу висловлювався нецензурною лайкою, чим саме вчинив відносно неї психологічне насильство.

06.12.2021, ОСОБА_8 , отримав особисто під підпис рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 26.11.2021 про видачу обмежувального припису, згідно з яким йому заборонено перебувати за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_3 , вести листування, телефонні розмови або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб терміном на 6 місяців. У подальшому, ОСОБА_6 , маючи умисел на невиконання обмежувального припису, в порушення встановлених заборон 12.04.2022, приблизно об 11:46 год, прийшов на подвір`я за місцем проживання ОСОБА_8 , що за адресою: АДРЕСА_3 , де висловлювався нецензурною лайкою на її адресу, погрожував фізичною розправою та намагався вдарити їх сина ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , вказує на незаконність та необґрунтованість вироку суду, просить його скасувати. Звертає увагу на те, що текст вироку відсутній у Єдиному реєстрі судових рішень, що є порушенням вимог ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень». Стверджує, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України у кримінальному провадженні №0000063 від 01.06.2022 не відповідає вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, суперечить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор також вважає встановленими, які викладені у раніше поданому обвинувальному акті цього ж прокурора у кримінальному провадженні за № 0000042 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. Окрім цього, звертає увагу на те, що у вироку зазначено одночасно два різних місця скоєння кримінальних правопорушень. У перших трьох абзацах вироку це АДРЕСА_2 . У четвертому, п`ятому це АДРЕСА_3 . При цьому, всі події згідно з оскаржуваним вироком нібито відбувалися одночасно 12.04.2022 приблизно об 11 год 46 хв. Також апелянт звертає увагу на те, що фактично обмежувальний припис стосувався іншої адреси, а не фактичного місця проживання потерпілої, однак місцевий суд вказану обставину проігнорував. Адвокат ОСОБА_7 також зазначає, що суд першої інстанції врахував як доказ у вчиненні кримінального правопорушення, що мало місце 12.04.2022, лист Воловецького районного суду Закарпатської області від 14.06.2022, який фактично надійшов через два місяці пізніше, що у порушення вимог закону, місцевий суд з власної ініціативи допитав у якості свідка дізнавача ОСОБА_10 , який не був допитаний під час досудового розслідування, відомості про нього відсутні у реєстрі свідків. Звертає увагу і на те, що місцевий суд в ухваленому вироку безпідставно та необґрунтовано послався на ухвалу Воловецького районного суду від 06.10.2022, як на доказ того, що у потерплої та її родичів нібито немає підстав обмовляти обвинуваченого. Водночас, вказана ухвала не набрала законної сили. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким обвинуваченого ОСОБА_6 виправдати у зв`язку з відсутністю складу та події кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності потерпілої, неявка якої, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності потерпілої береться до уваги те, що: потерпіла належним чином повідомлена про час та місце розгляду кримінального провадження; клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи на інший термін не подавала; обвинувачений та прокурорка не заперечувала щодо розгляду апеляційної скарги без участі потерпілої.

Приймаючи судове рішення апеляційний суд бере до уваги положення таких нормативно-правові актів.

Так, процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

Як роз`яснено в п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

У формулюванні обвинувачення повинні бути відображені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме про подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та інші. Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити в собі не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а і точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а також кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення. Отже, в обвинувальному акті повинен мати місце як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, так і формулювання обвинувачення. До того ж законодавець чітко визначає, що відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

При цьому, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, інкриміновані ОСОБА_6 діяння за ст. 126-1 та ст. 390-1 КК України мали місце 12.04.2022 о 11 год 46 хв.

Поряд із цим, з мотивувальної частини вироку вбачається, що діяння за ст. 126-1 КК України мали місце за адресою АДРЕСА_2 (за місцем колишньої дружини ОСОБА_6 - ОСОБА_8 ), а діяння за ст. 390-1 КК України - за адресою АДРЕСА_3 (також за місцем проживання колишньої дружини ОСОБА_6 - ОСОБА_8 ).

Разом із тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до обмежувального припису, ОСОБА_6 заборонено перебувати в місці проживання ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_3 .

При цьому, матеріали кримінального провадження не містять відомостей про зміну номера будинку, в якому проживає потерпіла ОСОБА_8 , зокрема і щодо часу зміни нумерації будинків.

Крім того, із показань потерпілої ОСОБА_8 , наданих суду першої інстанції, не вбачається час вчинення інкримінованих ОСОБА_6 діянь.

При оцінці виписки із графіку роботи дефектоскопних візків на квітень 2022 року по Мукачівській дистанції колії, відповідно до якого графік роботи обвинуваченого ОСОБА_6 становить з 08 год по 16 год, суд першої інстанції допустив припущення, зазначивши, що такий графік не спростовує епізод діяння від 12.04.2022, так як не виключає можливість ОСОБА_6 залишити своє робоче місце. Вказані показання обвинуваченого ОСОБА_6 будь-якими доказами, і зокрема доказами, які б не породжували сумніви у достовірності викладених у них фактів, спростовані не були.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що обвинувачений не повинен доводити свою невинуватість, а органом досудового розслідування необхідно було допитати в якості свідків осіб, з якими ОСОБА_6 перебував на робочому місці 12.04.2022.

Крім того, судом не було допитано в якості свідків - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які своїми підписами засвідчили факт відмови ОСОБА_6 від підпису та отримання повідомлення про підозру з пам`яткою про права та обов`язки.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 містить суперечності щодо місця вчинення діянь за ст. 126-1 та ст. 390-1 КК України.

З обвинувальних актів (т. 1, а. к. п. 2-5 та т. 2, а. к. п. 2-5) також убачається, що діяння за ст. 126-1 КК України мали місце за адресою АДРЕСА_2 (за місцем колишньої дружини ОСОБА_6 - ОСОБА_8 ), а діяння за ст. 390-1 КК України - за адресою АДРЕСА_3 (також за місцем проживання колишньої дружини ОСОБА_6 - ОСОБА_8 ).

Як в обвинувальному акті, так і в мотивувальній частині вироку, не вказується на те, у чому саме полягає фізичне страждання потерпілої ОСОБА_8 .

Із показань потерпілої також не вбачається, у чому саме полягають її фізичні страждання та погіршення якості її життя.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що заява ОСОБА_8 про злочин не зареєстрована.

З журналу судового засідання від 28.09.2022 (т. 2, а. к. п. 154-156) убачається, що прокурором оголошено лише один обвинувальний акт, і при цьому, з журналів судових засідань від 28.09.2022 (т. 2, а. к. п. 154-156) та від 26.10.2022 (т. 2, а. к. п. 166-168) не вбачається, що судом першої інстанції досліджувались докази, на які судом посилається у вироку у підтвердження висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень, за які його визнано винуватим. Вказане свідчить про те, що викладені у мотивувальній частині вироку висновки про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 не підтверджені дослідженими у судовому засіданні доказами, що свідчить про невідповідність висновків суду, викладених у вироку, дослідженим у судовому засіданні доказам.

Посилаючись у мотивувальній частині вироку на те, що суд критичного відноситься до показань обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не взято до уваги те, що відповідно до приписів КПК України, приймаючи судове рішення суд бере до уваги чи відхиляє ті чи інші докази, з відповідним обґрунтуванням підстав прийнятого рішення.

Судом не дана оцінка копіям постанов у справі про адміністративне правопорушення (а.с. 115-118, 112-114), з яких вбачається,що судове рішення не набрали законної сили. Окрім того, судом не взято до уваги те, що у підтвердження вини ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 173 - 2 КУпАП у таких не міститься посилання на докази, що підтверджують вину ОСОБА_6 у скоєнні адміністративних правопорушень.

За змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті повинні бути викладені з обов`язковим урахуванням наведених вимог ст. ст. 91, 374 КПК України. При цьому фактичні обставини та формулювання обвинувачення мають бути викладені окремо і не повинні суперечити один одному.

Конкретне обвинувачення, фактичні обставини у кримінальному провадженні та визначена правова кваліфікація кримінального правопорушення є важливим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатися від обвинувачення, але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.

Крім того, відсутність формулювання обвинувачення позбавляє суд визначити межі судового розгляду щодо обвинуваченого з огляду на положення ч. 1 ст. 337 КПК України.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 348 КПК України, після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого і повинен роз`яснити йому суть обвинувачення, встановити чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

Відповідно до закону, суд не зможе перейти до розгляду справи, якщо прокурор при оголошенні обвинувального акту не зазначить конкретне формулювання обвинувачення.

Поряд із цим, згідно з вимогами ст. 374 КПК України, якщо суд ухвалює вирок, у ньому також зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України, під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Європейський суд з прав людини у справі "Абрамян проти Росії" від 09 квітня 2008 року також зазначив, що у контексті підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`яснення "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.89 року у справі "Камасінські проти Австрії). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.99 у справі "Песільє та Сассі проти Франції").

Вищенаведене свідчить про те, що обвинувальні акти щодо ОСОБА_6 за ст. 126-1 та ст. 390-1 КК України, не відповідають вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а відтак слугує підставою для їх повернення прокурору відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, що залишив поза увагою суд першої інстанції, призначивши кримінальне провадження до судового розгляду та ухваливши оскаржуваний вирок.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд дійшов висновку про те, що вирок суду першої інстанції як незаконний підлягає скасуванню, а обвинувальні акти щодо ОСОБА_6 за ст. 126-1 та ст. 390-1 КК України як такі, що не відповідають вимогам КПК України - поверненню прокурору для усунення виявлених та наведених вище недоліків.

Оскільки усунення недоліків, що містяться в обвинувальних актах на стадії розгляду справи апеляційним судом не видається за можливе, без усунення цих недоліків, апеляційний суд позбавлений можливості прийняти остаточне рішення за результатами розгляду апеляційної скарги, сторонами кримінального провадження у цій частині будь-які клопотання не заявлялись, з метою недопущення порушення розумних строків розгляду кримінального провадження, обвинувальні акти за ст. 126-1 та ст. 390-1 КК України щодо ОСОБА_6 підлягають поверненню прокурору для усунення виявлених недоліків.

Тому, вимоги апеляційної скарги про закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінальних правопорушень задоволенню не підлягають.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що наведені стороною захисту в апеляційній скарзі доводи підлягають належній оцінці у випадку розгляду судом першої інстанції кримінального провадження щодо ОСОБА_6 після усунення прокурором наведених вище недоліків та повторного надходження обвинувального акту до суду.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Вирок Воловецького районного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2022 року, щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1 та ст. 390-1 КК України, ОСОБА_6 , - скасувати.

Обвинувальні акти щодо обвинуваченого за ст. ст. 126-1, 390-1 КК України ОСОБА_6 повернути прокурору для усунення виявлених недоліків.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: