Справа № 1-і/593/18/2023
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" серпня 2023 р.

Бережанський районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ( адвоката) ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бережани Тернопільської області клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 та клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 на цілодобовий домашній арешт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №-0000229 від 01 грудня 2022 року про обвинувачення за ч.2 ст. 121 КК України ОСОБА_5 ,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Бережанського районного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження за № 0000229 внесене 01 грудня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

04 серпня 2023 року прокурором Бережанської окружної прокуратури ОСОБА_3 подано до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, термін якого закінчується 12 серпня 2023 року (включно). Обґрунтоване таке клопотання фактично тим, що судовий розгляд цього кримінального провадження не завершено, підстав змінювати обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою сторона обвинувачення не вбачає, оскільки інші, менш суворі та більш м`які запобіжні заходи не зможуть усунути ризики, які були передумовою для обрання обвинуваченому існуючого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, у клопотанні прокурора вказано, що досудовим розслідуванням цього кримінального провадження встановлено, що 29 листопада 2022 року, близько 22 години, між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителем с. Квіткове Саранчуківської територіальної громади Тернопільського району Тернопільської області та ОСОБА_5 , які перебували у житловому будинку за місцем проживання останнього, що за адресою: АДРЕСА_1 , виникла раптова словесна суперечка на побутовому ґрунті, в ході якої ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_7 , який сидів на кріслі праворуч від нього, та усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально карним, проте нехтуючи цим, діючи цілеспрямовано та рішуче, з прямим умислом, наніс ОСОБА_7 один удар кулаком правої руки в область лівої брови, декілька ударів у ліву половину обличчя, один удар у ділянку правої вушної раковини та один удар правою ногою в праву частину тулуба. Внаслідок нанесених ОСОБА_5 ударів по тілу ОСОБА_7 останній впав з крісла на підлогу. Після цього ОСОБА_5 умисно наніс ще численні удари правою взутою ногою по тілу ОСОБА_7 , зокрема, у такі ділянки тіла з правої сторони: тулуба, грудей, живота, верхніх та нижніх кінцівок.

В результаті протиправних дій ОСОБА_5 потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, які утворилися внаслідок багаторазової дії тупих предметів з обмеженою поверхнею, у вигляді:

- поширеного синця і крововиливу у м`які тканини лівої половини обличчя; рани зовнішньої частини лівої брови; садна проекції лівого лобного горба; синця повік лівого ока; синця правої вушної раковини;

- закритої травми грудей із численними, повними поперечними переломами правих ребер (у 6-ти місцях), що супроводжувались розривами пристінкового і вісцерального листків плеври, міжреберних м`язів, кровоносних судин та тканини нижньої долі правої легені; поширених (масивних) крововиливів у клітковину правої передньо-бокової поверхні грудей і товщу правого купола діафрагми; поширених синців правої бокової поверхні тулуба (навколо-соскової ділянки, правої підпахвової ямки, поширених синців поперекової ділянки, проекції гребеня крила правої здухвинної кістки);

- закритої травми живота з підкапсулярним крововиливом та надривом правої долі печінки; масивного крововиливу у стінку поперечно-ободової кишки;

- синців - передньо-зовнішньої поверхні середньої третини правого плеча, проекції вертела правої стегнової кістки, передньо-внутрішньої поверхні правого колінного суглоба, передньо-зовнішньої поверхні середньої третини лівого стегна.

Весь комплекс масивних травматичних змін грудей та живота, що супроводжувався масивними крововиливами у м`які тканини, численними переломами кісток скелету, ушкодженнями внутрішніх органів обумовив внутрішню кровотечу і згідно з п.п. 2.1.2 і 2.1.3 Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, належать до тяжких.

Рана обличчя тягне за собою розлад здоров`я понад 6-и але менше 21 дня і за цією ознакою відповідно до п. 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, стосовно живих осіб, належить до легкого із короткочасним розладом здоров`я.

Інші ушкодження синці (кінцівок), стосовно живих осіб, мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів, та відповідно до п. 2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ступенем тяжкості належать до легких.

Смерть ОСОБА_7 настала від поєднаної закритої травми грудей та живота з численними переломами кісток скелету та порушенням цілісності тканини правої легені і печінки, міжреберних м`язів та судин, що призвело до масивної внутрішньо-грудної та черевної кровотечі та обумовило різке обезкровлювання організму.

А так як між спричиненням потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ділянки грудей та живота, за вищевказаних обставин, і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок, тому ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, тобто в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

02 грудня 2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, а саме: в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого.

Ухвалою слідчого судді Бережанського районного суду від 03 грудня 2022 року ОСОБА_5 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою до 31 січня 2023 року, який слідчим суддею продовжено до 24 лютого 2023 року та ухвалами Бережанського районного суду від 21 лютого 2023 року, 19 квітня 2023 року та 14 червня 2023 року обраний раніше запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжувався, востаннє до 12 серпня 2023 року (включно).

Підставами обвинувачувати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, є зібрані в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні докази, які підлягають дослідженню в ході судового розгляду вказаного кримінального провадження.

Метою продовження застосованого щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, передбачених ст.177 КПК України, а саме: переховуватись від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) та незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні (п.3 ч.І ст.177 КПК України).

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком того, що ОСОБА_5 може переховуватись від суду є те, що він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Усвідомлюючи тяжкість вчиненого, вид та строк покарання, яке йому загрожує, та бажаючи його уникнути, обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може умисно переховуватись від суду як на території України, так і поза її межами. Окрім цього, існування вказаного ризику підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_5 зареєстрований та проживає одиноко за адресою: АДРЕСА_1 , немає соціально-сталих зв`язків, оскільки офіційно не працевлаштований, на утриманні неповнолітніх дітей чи утриманців не має, що свідчить про відсутність у нього будь-яких соціальних зв`язків в суспільстві.

Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України) підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_5 з метою уникнення від кримінальної відповідальності у будь-який спосіб може впливати на свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні, у тому числі шляхом погроз або їх підкупу, взамін на дачу ними неповних або неправдивих показів чи їх зміни у даному кримінальному провадженні, що є важливим для розгляду даного кримінального провадження, так як останній обізнаний із їх анкетними даними та адресою їх місця проживання, та вказані свідки є його односельчанами.

Також об`єктивним є ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні і полягає у процедурі отримання свідчень від таких учасників кримінального процесу, оскільки після направлення обвинувального акту до суду, тобто на стадії судового розгляду свідки допитуються усно шляхом дачі свідчень в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

У цій справі ризик впливу на свідків існує, оскільки кримінальне провадження перебуває на етапі судового розгляду. Безпосереднє отримання судом свідчень від свідків і потерпілої та дослідження їх судом не відбулося.

Вищевикладене свідчить про те, що на даний час заявлені ризики не зменшились, а тому виправдовують подальше застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

Строк тримання під вартою у обвинуваченого ОСОБА_5 закінчується 12 серпня 2023 року.

У зв`язку із закінченням строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 виникла необхідність у його продовженні, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить його належної процесуальної поведінки, ризики, визначені ст. 177 КПК України, які описані в ухвалі суду про обрання, а в подальшому і в ухвалах суду про продовження строку тримання під вартою, надалі продовжують існувати.

Інший запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, обсягу висунутому йому обвинувачення. До того ж, не має беззаперечних доказів, які би свідчили, що інший захід забезпечення кримінального провадження, крім тримання під вартою, зможе належним чином усунути ризики, які передбачені п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України. Більш м`який запобіжний захід буде неспроможний їх нівелювати, а тому його застосування є недоцільним.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Крім того, на даному етапі розгляду провадження підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому немає, виходячи з характеру пред`явленого обвинувачення, даних про особу обвинуваченого, а також з метою запобігання перешкодити встановленню істини по справі, впливу на свідків.

У поданому клопотанні прокурор вважає, що лише такий запобіжний захід спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, у тому числі враховуючи ті обставини, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , має такий високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої свідчить про те, що сторона обвинувачення повинна забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, в даному кримінальному провадженні наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принципу поваги до особистої свободи обвинуваченого ОСОБА_5 .

Враховуючи наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_5 злочину, наявність перелічених ризиків, застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання вищевказаним ризикам.

З врахуванням вищенаведеного, з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 під час виконання ним процесуальних обов`язків, запобігання можливому переховуванню від суду, незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, прокурор у поданому клопотанні просив суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , який перебуває у Державній установі «Чортківська установа виконання покарань № 26», запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, ще на 60 діб.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане ним клопотання, просив його задовольнити з підстав, які вказані вище.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 щодо задоволення клопотання прокурора заперечила, усно клопотала перед судом про зміну обраного обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки, на її думку, вказані прокурором ризики не є достатньо обґрунтованим і саме цілодобовий арешт обвинуваченого може цілком забезпечити його належну поведінку і виконання ним своїх процесуальних обов`язків. При цьому звернула увагу суду, що за місцем проживання компрометуючих його відомостей не має, обвинувачений підтримує тісні зв`язки із своїми рідними, безпосередньо із своєю сестрою, яка проживає у м.Тернопіль і приїжджає у судові засідання та підтримує її підзахисного.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання свого захисника та просив замінити обраний йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, з клопотанням прокурора не погодився, просив у його задоволенні відмовити. Також пояснив, що у зареєстрованому шлюбі він не перебував; осіб, з якими б він спільно проживав, - немає; він завжди був (жив) сам, друзів та близьких йому осіб, також немає; постійного місця роботи у нього не було, - підзаробляв, допомагаючи односельчанам та знайомим.

Потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні клопотання прокурора підтримала, щодо задоволення усного клопотання захисника про зміну запобіжного заходу просить відмовити.

Суд, вивчивши клопотання прокурора, заслухавши усне клопотання сторони захисту, з`ясувавши з цього приводу думку присутніх учасників процесу, прийшов до висновку, що запобіжний захід, обраний обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, слід продовжити, а клопотання захисника обвинуваченого про зміну зазначеного запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт - залишити без задоволення, виходячи із такого.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

02 грудня 2022 року у цьому кримінальному провадженні, за №0000229 від 01 грудня 2022 року, ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

27 січня 2023 року обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України - надіслано до суду.

Під час досудового розслідування, 03 грудня 2022 року, ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. У подальшому такий запобіжний захід неодноразово судом продовжувався, востаннє ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області від 14 червня 2023 року до 12 серпня 2023 року включно .

Згідно ч.1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 закінчується 12 серпня 2023 року, а розгляд цього кримінального провадження ще не завершено, свідки та потерпіла - не допитані.

Як вважає суд, посилання прокурора про існуючі ризики стосовно обвинуваченого є реальними, обґрунтованими й такими, що унеможливлюють зміну існуючого виду запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у виді тримання під вартою на більш м`який. Серед іншого, судом також з`ясовано, що стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає перебуванню його у місцях попереднього ув`язнення та будь-яких відомостей про зменшення чи відсутності ризиків, які були підставою для обрання існуючого запобіжного заходу обвинуваченому та його подальшого продовження, а відтак і можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, - не здобуто.

Суд також вважає, що продовження обвинуваченому обраного раніше запобіжного заходу у виді тримання під вартою не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчинення особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя.

Крім цього, суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку, оскільки обвинуваченому ОСОБА_5 ставиться у вину вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке у відповідності із ст. 12 КК України є тяжким злочином, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від семи до десяти років.

Також судом враховується й та обставина що обвинувачений немає утриманців, зокрема неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків чи інших осіб, щодо яких він був би зобов`язаний здійснювати опіку чи піклування.

Також у обвинуваченого немає постійного місця роботи; нерухомого майна, чи цінного рухомого майна, у власності обвинуваченого також немає.

Відомостей про міцні, позитивні та стійкі соціальні зв`язки обвинуваченого ОСОБА_5 у судовому засіданні не здобуто.

Зазначені обставини достатньо свідчать про слабкість соціальних зв`язків за місцем проживання обвинуваченого та підтверджують той факт, що той, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, яке йому загрожує, може переховуватися від суду та може незаконно впливати на свідків та потерпілу і таким чином перешкоджати розгляду кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження обраного обвинуваченому такого виду запобіжного заходу є достатньо обґрунтованим й таким, що підлягає до задоволення..

Судом також розглядала можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, про що усно клопотала захисник обвинуваченого.

Однак, враховуючи згадані наявні ризики та тяжкість вчиненого злочину, суд прийшов до висновку, що інші запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому вважає, що клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на більш м`який, яким являється цілодобовий домашній арешт, необґрунтоване, а тому до задоволення не підлягає.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , а також наявність визначених національним законодавством підстав для його утримання під вартою, суд не вбачає протиріччя з європейською практикою розгляду подібної категорії справ, оскільки тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу ( рішення у справі Летельє проти Франції ).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, ч.2 ст. 369, ст.ст. 371, 372, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про зміну обраного обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Клопотання прокурора задовольнити повністю.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою залишити без змін та вважати його продовженим до 60 днів - з 08 серпня 2023 року до 05 жовтня 2023 року (включно).

Дана ухвала підлягає виконанню з моменту її проголошення та діє стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 до 05 жовтня 2023 року (включно).

Копію даної ухвали вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_5 , захиснику (адвокату) ОСОБА_6 (для відома), та надіслати начальнику Державної установи «Чортківська установа виконання покарань № 26» за місцем утримання обвинуваченого ОСОБА_5 для виконання.

На ухвалу суду в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, учасники судового провадження можуть подати апеляційну скаргу до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії ухвали.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя ОСОБА_1