У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 000108, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 вересня 2022 року відносно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Прибужани Вознесенського району Миколаївської області, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , такого що не має судимості,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8 ,

захисник ОСОБА_6

потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представник потерпілої

ОСОБА_10 ОСОБА_11 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 вересня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без зміни у виді тримання під вартою в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор», обчислюючи строк відбування покарання з 14.09.2022 р., тобто, з моменту винесення вироку.

Зараховано в строк відбування основного покарання тримання його під вартою з 27.03.2021 р. (затримання), за правилами ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 2046-VIII від 18.05.2017 р., відповідно до якої попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

Ухвалено цивільний позов ОСОБА_12 в інтересах малолітніх потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_13 моральну шкоду в розмірі 300 000 грн., в інтересах малолітнього потерпілого ОСОБА_14 моральну шкоду в розмірі 300 000 грн.

В решті позовних вимог ОСОБА_12 в інтересах малолітніх потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_14 до обвинуваченого ОСОБА_7 відмовити.

Ухвалено цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 300 000 грн.

В решті позовних вимог ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_7 відмовити.

Ухвалено цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 600 000 грн.

Вирішено питання стосовно речових доказів y кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що в ухваленні вироку приймав участь суддя, якому заявлявся відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів в його неупередженості, зокрема суддя надав перевагу стороні обвинувачення, обмежив сторону захисту в можливості реалізувати свої процесуальні права, позбавив можливості подавати докази, порушував право сторони захисту на призначення судових експертиз і тим самим не надав можливості стороні захисту довести та обґрунтувати свою позицію, що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 415 КПК України, є підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Наголошує на тому, що стороною обвинувачення не встановлено та не доведено дослідженими у судових засіданнях доказами місце вчинення кримінального правопорушення.

Вважає, що протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27.03.2021 р. сам по собі не містить доказової інформації та має лише посилання на свої додатки схему та відеозапис до нього. Однак, схема не відповідає відеозаписам та містить необ`єктивні дані, що суперечать фактичним обставинам справи.

Відзначає, що під час дослідження протоколу огляду місця пригоди стороною захисту заявлялось клопотання про визнання його очевидно недопустимим та припинення дослідження, з підстав незаконного проникнення слідчого та проведення подальшого обшуку автомобілю, однак судом безпідставно відмовлено у задоволенні вказаного клопотання та, в порушення вимог ст. 350 КПК України, не постановлено жодних письмових рішень по цьому клопотанню.

Вважає, що судом безпідставно та необґрунтовано відхилені клопотання сторони захисту про вчинення процесуальних дій, дослідження доказів,допиту свідків, призначення експертиз, для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення.

Hа думку апелянта, у вироку суду спотворено показання обвинуваченого ОСОБА_7 на обвинувальну користь, а показання свідка ОСОБА_16 безпідставно не прийняті до уваги, оскільки саме він телефонував до екстреної служби швидкої медичної допомоги, а працівники поліції не захотіли брати його дані та прогнали з місця пригоди.

Захисник зауважує, що висновок експерта № 21-265 є недопустимим з тих підстав, що він є суб`єктивним та необґрунтованим, оскільки ґрунтується на припущеннях експерта. Більш того, він суперечить висновку експерта, наданого стороною захисту, що передбачало призначення додаткової експертизи з метою усунення протиріч

Крім того, висновок експерта № 21-330 від 19.05.2021 р. є також недопустимим, оскільки експерту надані хибні вихідні дані та не надано відеозапису огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27.03.2021 р., що свідчить про його неповноту.

Апелянт вважає, що і стороною обвинувачення і судом неодноразово порушувались права обвинуваченого на захист, які полягали в усуненні останнього від участі в огляді місця пригоди та ненаданні змоги захиснику зробити заяву або клопотання, що підтверджується даними відеозапису. При цьому, клопотання, у задоволенні яких відмовили слідчі, під час досудового розслідування, не долучені до матеріалів провадження із порушенням порядку їх розгляду.

Зауважує, що сторона захисту не залучалась до проведення експертних досліджень, оскільки слідчий навіть не пропонував вказаної можливості, Незважаючи на те, що ОСОБА_7 набув статусу підозрюваного вже з 27.03.2021 р. та мав відповідні права, що свідчить про недопустимість усіх експертних досліджень у кримінальному провадженні.

Водночас, суд не повинен був приймати до уваги висновок експерта № 21-330 від 19.05.2021 р. і з тих підстав, що він суперечить іншим висновкам та матеріалам справи, дослідженим під час судового розгляду.

Окрім наведеного, вважає, що при призначенні міри покарання судом першої інстанції не враховано тих обставин, що ОСОБА_7 є інвалідом та має ряд хронічних захворювань, що підтверджується відповідними документами, долученими до матеріалів кримінального провадження.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_17 , 27.03.2021 р. близько 11.32 год., в ранковий час доби, за відсутності опадів, керуючи автомобілем марки «Renault Magnum», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у з`єднанні з напівпричепом марки «Kaiser S 3803», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по сухій, асфальтованій проїжджій частині автодороги Р-55 «Одеса-Вознесенськ-Новий Буг», яка має дві смуги, призначені для руху в двох напрямках (по одній в кожному напрямку), на яких транспортні потоки протилежних напрямків розділені лінією горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 Розділу 34 Правил Дорожнього руху України, на її заокругленні ліворуч (за напрямком руху даного транспортного засобу), в напрямку від смт. Веселинове Миколаївської області до м. Вознесенська Миколаївської області, та проїхавши повз під`їзний шлях до ТОВ «Нібулон», грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.1, 12.9 «б», а також вимоги дорожнього знаку 3.29 Розділу 33 Правил дорожнього руху, а саме: будучи зобов`язаним знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, не обравши безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого транспортного засобу та безпечно керувати ним, перевищив максимальну швидкість руху на ділянці дороги, де ліворуч, за напрямком руху автомобіля, встановлено дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості (60 км/год)» Розділу 33 Правил дорожнього руху, видимість якого водієві жодним чином не обмежена, навпаки, на автодорозі Р-55 «Одеса-Вознесенськ-Новий Буг» (на її заокругленні ліворуч), на відстані 2,0 км + 200,0 м від м. Вознесенська Миколаївської області, рухався зі швидкістю не менше, ніж 74-80 км/год, внаслідок чого допустив неконтрольований рух даного транспортного засобу та подальший його виїзд на зустрічну смугу руху, де передньою правою та середньою частиною керованого ним автомобіля марки «Renault Magnum», реєстраційний номер НОМЕР_3 , у з`єднанні з напівпричепом марки «Kaiser S 3803», реєстраційний номер НОМЕР_4 , допустив зіткнення з передньою частиною автомобіля марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався йому назустріч, в межах своєї смуги руху, із подальшим виїздом даного транспортного засобу (вантажного автомобіля) за межі проїжджої частини та наїздом на нерухому перешкоду у вигляді залізобетонної опори.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної водій автомобіля марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_5 , ОСОБА_19 та його пасажири ОСОБА_20 і ОСОБА_21 , яка перебувала у стані вагітності, отримали тілесні ушкодження, від яких загинули на місці події.

Дії ОСОБА_22 судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_22 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості злочину, який є необережним, тяжким, суспільну небезпеку злочину, оскільки життя людини є найвищою соціальною цінністю, обставини, наслідок злочинних дій. Також суд прийняв до уваги дані, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема те, що за місцем мешкання останній характеризується позитивно, відповідно до трудового договору від 27.03.2021 р., перебував у трудових відносинах з роботодавцем ОСОБА_23 , відповідно до довідки про доходи, мав джерело прибутку, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, станом на 26.04.2021 р. тричі притягувався до адміністративної відповідальності протягом 2020 року за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Крім того, судом враховано і те, що в результаті злочину настали незворотні наслідки у вигляді загибелі трьох людей (одна з яких була вагітною), в чому обвинувачений не кається, та не здійснив реальних значних заходів щодо відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, а відтак заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, потерпілих та представника потерпілих, які підтримали позицію прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути належно мотивовано.

Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто, вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_22 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій вірні, ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

З приводу доводів сторони захисту про недопустимість доказів на підтвердження вини ОСОБА_22 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, апеляційний суд виходять з наступного.

На підтвердження винуватості ОСОБА_22 та доведеності його вини у вчиненні інкримінованих дій, суд обґрунтовано послався на показання експерта ОСОБА_24 , який надав суду роз`яснення щодо проведених ним експертних досліджень, потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які повідомили про спроби доньки відшкодувати завдану їм шкоду, а також свідка ОСОБА_25 , щодо обставин транспортування автомобілю «Renault Magnum», після дорожньо-транспортної пригоди.

Суд першої інстанції також обґрунтовано врахував як докази дані, які містяться в письмових доказах, зокрема:

протоколі огляду місця ДТП від 27.03.2021 р., зі схемою та відеозаписом, у якому зафіксовано відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення;

висновках судово-медичного експерта № № 102, 103, 104 від 16.04.2021 р., які містять відомості щодо наявних у потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 тілесних ушкоджень, а також механізму їх отримання;

висновках судових авто технічних експертизах № 21-265 від 11.05.2021 р., № 21-266 від 07.05.2021 Р., щодо технічного стану автомобілів «Renault Magnum», з напівпричепом марки «Kaiser S 3803» та «Opel Vectra»;

висновку судової транспортно-трасологічної експертизи № 21-267 від 13.05.2021 р., за фактом зіткнення автомобілів «Renault Magnum», з напівпричепом марки «Kaiser S 3803» та «Opel Vectra», щодо визначення місця контактування транспортних засобів по відношенню до меж проїжджої частини та його механізму.

відповіді заступника начальника державного агентства автомобільних доріг України (укравтодор) служби автомобільних доріг у Миколаївській області від 27.04.2021 р., щодо ділянки дороги та зони впливу на км 110+030 автомобільної дороги загального користування державного значення Р-55 Одеса-Вознесенськ-Новий Буг Миколаївської області;

висновку судової авто технічної експертизи № 21-252 від 14.05.2021 р., відповідно якому, за умов, приведених в постанові про призначення експертизи, швидкість автомобіля «Renault Magnum», у з`єднанні з напівпричепом марки «Kaiser S 3803», перед початком утворення слідів бокового заносу була більшою за 74…80 км/год.;

висновку судової авто технічної експертизи № 21-330 від 19.05.2021 р., по дослідженню механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди.

Ретельно дослідивши й зіставивши надані докази, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вони в сукупності та взаємозв`язку доводять факт вчинення обвинуваченим суспільно небезпечного діяння проти безпеки руху та експлуатації транспорту.

Надаючи оцінку твердженням захисника щодо однобічності та упередженості судового розгляду, апеляційний суд виходить з наступного.

Так, судом першої інстанції, за клопотанням сторони захисту, викликано та допитано свідка ОСОБА_16 , щодо відомих йому обставин дорожньо-транспортної пригоди та експерта ОСОБА_24 , з приводу складених ними висновків, долучено та досліджено ряд письмових матеріалів, а також оглянуто певні речові докази.

Відповідно технічним носіям інформації (звуко- відеозаписам та журналам судових засідань), суд першої інстанції, з метою дотримання принципів доступу до правосуддя, забезпечення права на захист, змагальності сторін та свободи в поданні ними своїх доказів і доведення перед судом їх переконливості, розглянув всі клопотання сторони захисту, в тому числі і про допит слідчих, дослідження транспортних засобів та про призначення повторної судової авто технічної експертизи, однак не знайшов підстав для їх задоволення, а також про визнання доказів недопустимими, мотивуючи своє рішення тим, що в матеріалах кримінального провадження наявна достатня кількість висновків експертів, які узгоджуються між собою та не суперечать матеріалам провадження. Більш того, судом, за клопотанням сторони захисту, допитано експерта Одеського НДЕКЦ, який надав відповіді на всі поставлені питання щодо складених висновків.

Разом з цим, апеляційний суд відзначає, що за час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції з 01.06.2021 р. (часу надходження обвинувального акту до суду) до 14.09.2022 р. (часу постановлення вироку) судом першої інстанції проведено 22 судових засідання, серед яких, 11 відбулось у відсутність захисника ОСОБА_6 , який уклав договір про надання правової допомоги лише 05.05.2021 р., за участю інших захисників обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 . Протягом зазначеного часу будь-яких відводів, ані вказані захисники, ані будь-які інші учасники кримінального провадження не заявляли, а відтак, такі дії адвоката ОСОБА_6 можуть свідчити про використання інституту відводу як способу реалізації заздалегідь узгодженої позиції захисту.

З огляду на викладене, апеляційним судом не встановлено порушення принципу змагальності через неповноту судового розгляду, про що наголошує захисник у своїй апеляційній скарзі, а тому такі доводи є непереконливими, оскільки відмова у задоволенні того чи іншого клопотання сторони кримінального провадження, які, на переконання суду, не були обґрунтовані належним чином, не може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення виключно через незгоду такої сторони з результатом розгляду клопотання.

Твердження апелянта щодо не встановлення точного місця вчинення дорожньо-транспортної пригоди у зв`язку із розбіжностями, зазначеними у процесуальних документах, апеляційний суд вважає надуманими та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження, відповідно яким, дорожньо-транспортна пригода сталась в районі 140 км. автодороги Р-55 «Одеса-Вознесенськ-Новий Буг», в напрямку від смт. Веселинове Миколаївської області до м. Вознесенськ Миколаївської області, на відстані 2,2 км. від м. Вознесенськ Миколаївської області,

Доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість, як доказу, протоколу огляду місця події від 27.03.2021 р., внаслідок суттєвого порушення правил його проведення, апеляційний вважає такими, що не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

За змістом ст. ст. 223, 237 КПК України, огляд є слідчою (розшуковою) дією, що проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення та здійснюється з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої дії. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КПК України, під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.

Статтею 234 КПК України визначено, що обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, здобутого в результаті його вчинення, а також установлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Таким чином, основною метою обшуку як слідчої дії є саме відшукання певних предметів чи відомостей, встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. При цьому обшук у будь-якому випадку пов`язаний із проникненням до житла чи іншого володіння особи. Огляду як слідчій дії також властиві певні ознаки, притаманні обшуку, зокрема, він спрямований на виявлення та фіксацію певних відомостей про кримінальне правопорушення. Однак огляд не завжди пов`язаний із проникненням до житла чи іншого володіння особи, а тому не завжди спричиняє втручання у право на недоторканість житла чи іншого володіння.

Згідно ч. 7 ст. 237 КПК України, при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.

Як вбачається зі змісту протоколу огляду місця події від 27.03.2021 р., відеозаписів та схеми до нього, о 16.33 год., слідчий СУ ГУНП в Миколаївській, за допомогою технічних засобів фіксації відеокамери «Panasonic full HD HV-V260», курвіметру «Leserliner» та рулетки «Сталь», провів огляд ділянки автодороги Р-55 «Одеса-Вознесенсь-Новий Буг» на відстані 2.2 км. від міста Вознесенськ, за участю учасників слідчої дії, зокрема понятих ОСОБА_29 та ОСОБА_30 .

На вказаній ділянці дороги виявлені автомобілі «Opel Vectra A», реєстраційний номер НОМЕР_5 , та «Renault Magnum», реєстраційний номер НОМЕР_1 , які були відчиненими та мали значні зовнішні пошкодження, сліди заносу вантажного автомобіля та напівпричепу до нього, подряпини на дорожньому покритті, осип скла та уламків обох вказаних транспортних засобів, а також дорожні знаки та дорожня розмітка.

Зазначений протокол огляду місця події та схема до нього підписані понятими і не містять жодних зауважень чи заперечень.

Наведене свідчить, що метою цього огляду було проведення фіксації слідів кримінального правопорушення шляхом візуального обстеження транспортних засобів як предметів, що зберегли на собі його сліди. Зазначений огляд не носив ознак примусової слідчої дії, не був пов`язаний із проникненням в інше володіння особи, не порушував недоторканості іншого володіння особи (в даному випадку транспортного засобу), а тому одержання ухвали слідчого судді на його проведення не потребував.

В той же час, будь-яких скарг від власниці майна ОСОБА_23 , на дії органів досудового розслідування, в частині порушення її прав на недоторканість іншого володіння, не надходило.

При цьому, на відміну від тверджень захисника щодо порушення порядку проведення замірів, зазначених у схемі до протоколу огляду, усі дії вчинялись послідовно та виключно за безпосередньої участі понятих, після чого вносились слідчим до протоколу, що в повній мірі відповідає даним відеозапису.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд доходить висновку, що вказана процесуальна дія проводилась уповноваженою на це особою, у присутності двох понятих, із дотриманням вимог ст. ст. 104, 105, 106, 223, 234, 237 КПК України, а протокол огляду місця події від 27.03.2021 р., складений за його результатами, відповідає вимогам ст. ст. 84-86 КПК України, є належним і допустимим доказом у справі та підтверджує існування обставин, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні.

Посилання апелянта на те, що висновки експертів, складені на підставі даних протоколу огляду, є недопустимими доказами, апеляційний суд вважає безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити всі обставини кримінального провадження.

Саме з метою встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди і були здійснені певні процесуальні дії, зокрема, призначення відповідних експертних досліджень.

Як убачається із мотивувальних частин судових авто технічних експертиз по дослідженню технічного стану автомобілів, механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди, транспортно-трасологічних експертиз, та їх висновків, експертами була надана відповідь на всі поставлені запитання, зокрема, про технічний стан транспортних засобів, слідову інформацію, що зафіксована під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, поведінку в заданій дорожній ситуації водіїв транспортних засобів, встановлення технічної можливості у водіїв запобігти зіткненню.

При цьому, як вірно встановив суд першої інстанції, жодних даних, які б свідчили про необґрунтованість висновку експерта №21-265 від 11.05.2021 р., на які посилається сторона захисту, або таких, які б викликали сумніви в їх правильності, матеріали справи не містять. Натомість, висновок проведеної експертизи є достатньо обґрунтованим, логічним та об`єктивним, наданим в межах компетенції експерта, із дотриманням кримінальних процесуальних норм та положень щодо призначення та проведення судових експертиз.

Твердження апелянта щодо необґрунтованості та неповноти висновку експерта № 21-330 від 19.05.2021 р. також перевірені судом першої інстанції, який цілком вірно зазначив про те, що він ґрунтується на вихідних даних, які, відповідно до вимог ст.ст. 84-86 КПК України, є належними та допустимими, що, з урахуванням узгодженості висновків вказаної експертизи іншим матеріалам кримінального провадження, свідчить про його об`єктивність.

Разом з цим, апеляційний суд акцентує увагу на тому, що експерт, якому було доручено проведення судової автотехнічної експертизи по дослідженню механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди, за результатами якого складено висновок № 21-330 від 19.05.2021 р., відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, не заявляв клопотань про надання додаткових матеріалів та вчинення інших дій, що свідчить про достатність наданих йому об`єктів та матеріалів для проведення дослідження.

Враховуючи наведене, апеляційний вважає, що при проведенні вищевказаних експертиз, досліджених судом першої інстанції, додержані всі вимоги закону, дотримані права учасників процесу при призначенні і проведенні експертиз, а висновки експертів достатньо мотивовані, у зв`язку з чим, підстав для того, аби ставити під сумнів їх достовірність та об`єктивність, не вбачається.

Твердження сторони захисту щодо умисного усунення ОСОБА_7 від участі у проведенні огляду місця події, внаслідок його направлення до медичної установи, апеляційний суд вважає неспроможними, з огляду на положення п. 8 Розділу І та п. 9 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1452/735 від 09.11.2015 р., відповідно яким, у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я. З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин із моменту виявлення підстав для його проведення.

Водночас, діючим кримінальним процесуальним кодексом, обов`язкової участі підозрюваного чи його захисника в такій слідчій дії не передбачено, а здійснюється виключно на розсуд слідчого або прокурора.

Доводи захисника ОСОБА_6 про порушення права на захист обвинуваченого, допущені під час досудового розслідування, належним чином перевірені судом першої інстанції, який зауважив, що сторона захисту не використовувала право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування, та не вказувала на порушення під час досудового розслідування у підготовчому судовому засіданні, а тому такі доводи не заслуговують на увагу, і з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Також апеляційний суд зазначає про невмотивованість доводів щодо порушення права ОСОБА_7 на захист, у зв`язку з тим, що ані він, ані його захисник не залучались до проведення експертних досліджень.

Положення КПК, якими врегульовано статус сторін кримінального провадження та порядок зібрання доказів, свідчать, що як сторона захисту, так і сторона обвинувачення мають право самостійно визначати, які докази слід надати для обстоювання своєї позиції перед судом. Не є виключенням і можливість органу досудового розслідування вирішувати питання про проведення певного виду експертиз, якщо це сприятиме ходу досудового розслідування в цілому. При цьому у деяких випадках судові експертизи є обов`язковими, проведення яких не залежить від ініціативи того чи іншого учасника кримінального провадження.

Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що обвинуваченому ОСОБА_7 неодноразово під час досудового розслідування було роз`яснено його права, серед яких широкий спектр прав, якими КПК наділяє підозрюваних осіб, у тому числі і право заявляти клопотання, яке ні засудженим, ні його захисниками реалізовано не було.

При цьому, за матеріалами провадження, після проведення експертиз, ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції сторона захисту й інші учасники процесу не заявляли відводу експертам, у зв`язку з чим фактичні дані їх висновків були визнані допустимими доказами. Також висновки експертів були відкриті стороні захисту в порядку, визначеному ст. 290 КПК України.

Таким чином, порушень кримінального процесуального закону під час призначення і проведення експертних досліджень апеляційним судом не встановлено, що свідчить про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з тим, що обвинуваченому не було забезпечено права на відвід експерта, про що стверджує захисник.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, апеляційний суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Санкція ч. 3 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Із вироку вбачається, що суд першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_7 , з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу ОСОБА_7 та його відношення до вчиненого, який свою вину не визнав, є таким, що не має судимості, станом на 26.04.2021 р. тричі притягувався до адміністративної відповідальності протягом 2020 року за ч. 1 ст. 122 КУпАП, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває

Судом також враховано і те, що в результаті злочину настали незворотні наслідки у вигляді загибелі трьох людей (одна з яких була вагітною), в чому обвинувачений не кається, та не здійснив реальних значних заходів щодо відшкодування шкоди.

Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_7 без його ізоляції від суспільства і обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 286 КК України, мотивувавши таке рішення.

Покарання, призначене ОСОБА_7 , за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, воно відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.

Відомості щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого і наявності в нього низки хвороб не є в даному випадку підставою для пом`якшення покарання, до того ж доказів про те, що ОСОБА_7 , на даний час, не може відбувати покарання у виді позбавлення волі, не надано. Отримати ж кваліфіковану медичну допомогу обвинувачений ОСОБА_7 наразі може і в умовах відбування покарання.

Відтак, переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо призначеного покарання захисник в апеляційній скарзі не навів і таких даних за матеріалами кримінального провадження не встановлено, що свідчить про відсутність підстав для скасування чи зміни вироку місцевого суду в частині призначеного покарання.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, які, на думку сторони захисту, є підставами для скасування вироку суду першої інстанції, апеляційний суд ураховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у рішеннях «Салов проти України» від 06.09.2005 р., «Проніна проти України» від 18.07.2006 р. та «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 р., відповідно до якої, принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (справи «Бюрг та інші проти Франції» та «Гору проти Греції № 2»).

З огляду на зазначене та приймаючи до уваги, що решта доводів апеляційної скарги захисника є похідними від проаналізованих вище, а також є явно такими, що не можуть свідчити про незаконність судового рішення, апеляційний суд не дає таким доводам окремої оцінки.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку не виявлено, оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 вересня 2022 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня ї проголошення, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3