Провадження № 1-кп/761/900/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року м. Київ

Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 220 220 000 000 004 76 від 08.09.2022, у якому

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт Новий Світ Старобешівського району Донецької області, громадянин України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий,

обвинувачується за ч. 1 ст. 258-3 та ч. 2 ст. 260 КК України,

у с т а н о в и в :

Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 258-3 та ч. 2 ст. 260 КК України.

Рішенням суду від 21.03.2023 строк застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжений по 19.05.2023 включно, однак у зв`язку з тим, що завершити судовий розгляд цього кримінального провадження до зазначеної дати не виявляється за можливе прокурор просив продовжити строк дії застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу з огляду на актуальність ризиків непроцесуальної поведінки обвинуваченого, оскільки останній може переховуватись від суду та/або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник вважав позицію прокурора необґрунтованою, зазначені останнім ризики надуманими, тому просив змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений підтримав думку захисника.

Суд, заслухавши думки учасників, дослідивши наявні у суду матеріали, дійшов висновку про таке.

У силу ч. 3 ст. 331 КПК суд за наявності клопотань зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

За наслідками розгляду цього питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не має перевищувати двох місяців.

У силу положень Глави 18 КПК, яка визначає порядок вирішення наведеного вище питання, під час його розгляду на стадії досудового розслідування встановленню підлягає низка чинників: чи є підозра обґрунтованою; чи є достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Однак, на стадії судового розгляду кримінального провадження відповідно до положень Глави 28 КПК встановленню підлягає чи доведена вина особи поза розумним сумнівом. Отже, оцінка обґрунтованості підозри на цій стадії судового провадження виключається.

З наведено витікає, що суд, розглядаючи питання доцільності подальшого тримання особи під вартою, має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи, а також, чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) - є частиною національного законодавства України і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Статтею 9 КПК визначено, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний керуватись у своїй діяльності рішеннями Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Як зазначено у Рішенні ЄСПЛ «Александер Макаров проти Росії» національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.

Крім того, у своїй практиці ЄСПЛ, досліджуючи строк, протягом якого підозрюваний обмежується у свободі у зв`язку з його триманням під вартою, зазначає, що тримання під вартою особи має відповідати меті п. 1 ст. 5 Конвенція, тобто продовження тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності певного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до свободи особистості.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Ладент проти Польщі» тримання під вартою у відповідності до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності, яка у силу рішення Конституційного Суду України від 19.10.2009 № 26-рп/2009 передбачає встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина за умови, що таке обмеження є суспільно необхідним.

У рішенні «Сергій Волосюк проти України» ЄСПЛ визначив, що тривалість попереднього ув`язнення особи у відповідній справі не має перевищувати розумного строку, для визначення якого необхідно дослідити факти на користь та проти існування реального суспільного інтересу, який за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи особи.

Також, у справі «Лабіта проти Італії» ЄСПЛ зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

У цьому контексті ЄСПЛ наголосив, що органи державної влади зобов`язані захищати права фактичних і потенційних потерпілих від насильницьких нападів відповідно до статей 2, 3 та пункту 1 статті 5 Конвенції.

У своєму рішенні у справі «Мерчеп проти Хорватії» ЄСПЛ зазначив, що в деяких випадках стосовно особливо тяжких злочинів великого значення набувають характер і тяжкість висунутих обвинувачень, які свідчать проти звільнення особи та на користь тримання його під вартою.

З викладеного витікає, що досліджуючи такі факти, суд має дослідити обставини відповідної справи, виходячи з наданих сторонами кримінального провадженнями матеріалів щодо обставин вчинення інкримінованих особі дій, оцінки її моральних якостей, а також наявності чинників, які можуть стримати обвинуваченого від вчинення дій з метою перешкоджання подальшому судовому розгляду кримінального провадження.

На підставі викладеного, суд, не відходячи від засади презумпції невинуватості, зобов`язаний також брати до уваги суспільну небезпечність, характер та масштабність наслідків інкримінованих ОСОБА_5 дій.

Наявність у обвинуваченого певних сімейних зв`язків та постійного місця реєстрації на території України не зменшує вищевикладений ризик до такого ступеню, щоб повністю виключити його.

Отже, відсутність у обвинуваченого стримуючих факторів свідчить про реальне існування наведених ризиків позапроцесуальної поведінки ОСОБА_5 .

Також, суд не може залишити поза увагою актуальність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

З наведеного витікає, що на теперішній час будь-які обставини, які б спростували попередні висновки суду під час обрання та продовження строку тримання під вартою обвинуваченого не встановлені.

За результатами встановлених судом обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч. 1 ст. 194 КПК, що дає підстави для визнання доцільним продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

При цьому відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК суд вважає за можливе при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 180, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 08 липня 2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня оголошення судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_1