ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 511/1762/20

провадження № 51-2553 км 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 12 вересня 2022 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000571 від 20 липня 2019 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біляївка Одеської області, з вищою освітою, одруженого, інваліда 2 групи загального захворювання, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 12 вересня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

За цим вироком ОСОБА_6 19 липня 2019 року приблизно о 13:52 керуючи автомобілем ВМW Х5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по сухому асфальтобетонному дорожньому покриттю вул. Одеської в с. Кучурган з боку с. Лиманське в напрямку с. Степове в Роздільнянському районі Одеської області.

Проїжджаючої в указаний час нерегульовану ділянку проїзної частини

вул. Одеська, в районі магазину «Дружба», де нанесено дорожню розмітку у вигляді осьової вузької суцільної лінії, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, водій ОСОБА_6 , порушуючи вимоги п. 10.1 та дорожньої розмітки 1.1 роз. 34 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, почав виконувати маневр ліворуч, тим самим перетнув на керованому автомобілі дорожню розмітку 1.1, виїхав на смугу зустрічного напрямку, по якій у стані маневру обгону рухався автомобіль BMW 330, реєстраційний номер НОМЕР_2 (Болгарія), під керуванням водія ОСОБА_7 (щодо якого кримінальне провадження закрито), створивши своїми діями небезпечну обстановку для водія ОСОБА_7 , котрий, виконуючи вимоги ПДР, з метою запобігти зіткненню з автомобілем BMW X5 зманеврував ліворуч, виїхав на ліве узбіччя, де керованим автомобілем BMW 330 допустив зіткнення з мопедом «Нonda-Dio», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_8 , який на керованому мопеді рухався по стоянці.

У наслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди водій мопеда марки «Нonda-Dio» ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості .

Допущені ОСОБА_6 порушення вимог п. 10.1 та дорожньої розмітки 1.1 розд. 34 ПДР перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно - небезпечних наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Роздільнянський районний суд ухвалою від 22 січня 2021 року звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000571 від 20 липня 2019 року, в частині обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, було закрито.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 14 лютого 2023 року вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 12 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_6 залишив без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати вищезазначені судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, ОСОБА_6 зазначає, що:

· його вина у вчиненні кримінального правопорушення не доведена, оскільки не підтверджується належними, достовірними та допустимими доказами. Натомість вважає, що у ДТП винен інший учасник дорожнього руху ОСОБА_7 , який визнав свою вину;

· досудове розслідування в цьому кримінальному провадженні повинно було здійснюватися у формі дізнання, оскільки після набрання чинності 1 липня 2020 року Законом України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII інкриміноване йому діяння стало проступком;

· суд першої інстанції ухвалив вирок за наслідками розгляду незаконного обвинувального акта, якийскладений поза межами строків, установлених Кримінально процесуальним кодексом України (далі - КПК України), а кримінальне провадження закінчено посадовою особою, яка не мала повноважень розслідувати кримінальні проступки;

· під час судового розгляду місцевий суд проявив упередженість, оскільки задовольнив клопотання сторони обвинувачення про виклик свідка ОСОБА_9 , яка не була зазначена в реєстрі матеріалів досудового розслідування;

· суддя першої інстанції під час розгляду справи незважаючи на заявлені їй відводи, продовжила судовий розгляд. Тому вважає, що обвинувальний вирок стосовно нього ухвалено незаконним складом суду;

· ухвала місцевого суду від 17 травня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання захисника щодо визнання доказів недопустимими є необґрунтованою та немотивованою.

· На думку ОСОБА_6 суд першої інстанції порушив його право на захист.

Також, у касаційній скарзі, ОСОБА_6 зауважує, що апеляційний суд:

· проігнорував клопотання захисника про повторне дослідження доказів, зокрема копії відеозапису у вигляді мультимедійного файлу, що міститься на диску СD-R, який є недопустимим доказом;

· не надав оцінки законності постановлених ухвал слідчих суддів щодо розгляду заяв засудженого про відвід судді суду першої інстанції;

· вніс недостовірні відомості в судове рішення від 14 лютого 2023 року про проведення допиту експерта;

· у супереч вимогам ст. 376 КПК України, не оголосив учасникам судового провадження, у тому числі обвинуваченому ОСОБА_6 , повного тексту судового рішення від 14 лютого 2023 року.

· Наголошує, що судові рішення не відповідають вимогам ст. 370 КК України, а ухвала апеляційного суду - ще й приписам ст. 419 КПК України.

Заперечень на касаційну скаргу до Суду не надходило.

Позиції учасників судового провадження

Від захисника ОСОБА_10 надійшла заява про розгляд касаційної скарги без його участі.

Прокурор ОСОБА_5 вважав касаційну скаргу необґрунтованою і просив залишити її без задоволення, а оскаржені судові рішення без зміни.

Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду не надходило.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Отже, суд касаційної інстанції позбавлений можливості досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, однак при цьому до його компетенції входить перевірка правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

Таким чином, перевіряючи дотримання судами попередніх інстанцій вимог КПК України, Верховний Суд у межах доводів касаційної скарги має з`ясувати, чи навели суди зазначених інстанцій належні й достатні мотиви ухвалення судових рішень та чи обґрунтували свої висновки з посиланням на досліджені докази.

Відповідно до ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При цьому ст. 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

К визначено ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За правилами ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах, та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При скасуванні чи зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено і в чому саме полягають ці порушення.

У разі залишення апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, на яких її визнано необґрунтованою.

Втім суд апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 цих вимог не дотримався, оскільки суттєві доводи засудженого були залишені без належної відповіді.

За результатами судового розгляду суд першої інстанції визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та ухвалив рішення про звільнення ОСОБА_6 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Свої висновки щодо винуватості ОСОБА_6 у вищезазначеному кримінальному правопорушенні суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтував: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19 липня 2019 року з фототаблицею та схемою ДТП; протоколами огляду транспортних засобів від 19 липня 2019 року; висновкам експертів від 23 вересня 2019 року № 19-4299-4308, від 19 травня 2020 року № 19-6459/20-1270, від 16 липня 2020 року № 46, відео файлом, на якому зафіксовано дорожньо-транспортну пригоду, зняту на відеокамеру магазину «Дружба», а саме запис на CD-R диску «Datex», який є додатком до висновку експертів від 19 травня 2020 року № 19-6459/20-1270, показаннями (роз`ясненнями) свідка ОСОБА_11 та іншими доказами, зміст яких відображено у вироку.

Як убачається з матеріалів провадження, доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 є фактично аналогічними його доводам у касаційній скарзі.

Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, порушував питання про скасування цього вироку та закриття провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості і вичерпанням можливості їх отримання.

За наслідками апеляційного розгляду суд визнав апеляційну скаргу ОСОБА_6 необґрунтованою. Водночас в ухвалі апеляційного суду відображено лише частину доводів апеляційної скарги засудженого.

Так у поданій апеляційній скарзі ОСОБА_6 зазначав, що місцевий суд, ухвалюючи вирок, не звернув увагу, що обвинувальний акт складено з порушенням строків, установлених п. 2 ч. 3 ст. 219 КПК України. Наголошував, що досудове розслідування в цьому кримінальному провадженні повинно було здійснюватися дізнавачем, а не слідчим.

Обґрунтовуючи вказані доводи звертав увагу та не, що 1 липня 2020 року набрав чинності Закон України від 22 листопада 2018 року № 2617-VІІІ і відповідно кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України, яке інкримінувалося ОСОБА_6 , набуло ознак проступку. При цьому вказував, що йому було повідомлено про підозру 21 серпня 2020 року, обвинувальний акт складено 22 вересня 2020 року, який передано до суду лише 2 жовтня 2020 року.

Разом з тим, ОСОБА_6 наводив також і інші доводи, зокрема вказував про порушення його права на захист.

Проте, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на зазначені доводи сторони захисту не перевірив їх та не навів відповідних мотивів.

Крім того варто зауважити, що останній до початку апеляційного розгляду порушував питання про повторне дослідження доказів у справі в порядку, передбаченому ст. 404 КПК України, однак апеляційний суд це клопотання також не розглянув.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що згідно зі статтями 2, 7, 370, 404, 419 КПК України при перегляді оспорюваного вироку апеляційний суд, дотримуючись засад кримінального провадження, зобов`язаний ретельно перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, з`ясувати, чи повно, всебічно та об`єктивно здійснено судове провадження, чи було у передбаченому вказаним Кодексом порядку здобуто докази обвинувачення, чи оцінено їх місцевим судом із додержанням правил ст. 94 цього Кодексу і відповідно до тих доказів, чи правильно було застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК України. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Тобто в цьому рішенні слід проаналізувати аргументи скаржника і, зіставивши їх із фактичними даними, наявними у справі, дати на кожен із них вичерпну відповідь (див., наприклад, постанови Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 515/331/17, від 30 вересня 2020 року у справі № 523/16917/15-к, від 10 лютого 2021 року у справі № 664/317/17, від 8 грудня 2021 року у справі № 464/3115/18 тощо).

Крім того, як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини, мета викладення мотивів рішення полягає в тому, щоб показати сторонам, що їх почули. Водночас це зобов`язує суддю обґрунтовувати свої міркування об`єктивними аргументами і дотримуватися прав сторони захисту (Ruiz Torija v. Spain, 9 December 1994, § 29, Series A, no. 303-A). Хоча суд не мусить надавати відповідь на кожне порушене питання (Van de Hurk v. the Netherlands, 19 April 1994, § 61, Series A, no. 288), проте з рішення має бути зрозуміло, що головні проблеми, порушені у справі, було вивчено (Boldea v. Romania, 15 February 2007, § 30, no. 19997/02).

Так, за змістом поданої апеляційної скарги, засуджений наголошував, що порушення, на його думку, судом першої інстанції вимог КПК України може прямо вплинути на доведення його невинуватості в інкримінованому йому злочині. Разом з тим суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи апеляційної скарги в цій частині та погоджуючись із висновком місцевого суду, у своїй ухвалі послався лише на те, що зазначені доводи засудженого були предметом детального дослідження в суді першої інстанції та їм дано належну юридичну оцінку, проте належним чином ці доводи засудженого не перевірив та відповідних мотивів не навів.

Зазначене свідчить про формальний підхід апеляційного суду до розгляду апеляційної скарги засудженого і недотримання вимог ст. 419 КПК України. Так, суд не навів в ухвалі суті всіх зазначених ОСОБА_6 доводів, ретельно їх не перевірив, не надав відповіді на всі викладені в апеляційній скарзі доводи і не мотивував належним чином свого рішення про залишення їх без задоволення.

У зв`язку з викладеним Суд визнає обґрунтованими доводи в касаційній скарзі в частині істотного порушення апеляційним судом норм кримінального процесуального закону та невідповідності ухвали суду апеляційної інстанції положенням ч. 2 ст. 419 КПК України.

Зі змісту касаційної скарги ОСОБА_6 вбачається, що він ставить питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням наведених вище істотних порушень вимог кримінального процесуального закону колегія суддів не вбачає підстав для надання оцінки іншим доводам, наведеним у касаційній скарзі, оскільки їх оцінка можлива лише після усунення вказаних порушень, тому касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно врахувати зазначене в цій постанові, перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 , оцінити докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, а за наявності для цього підстав - шляхом повторного дослідження обставин кримінального провадження, після чого ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3