УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2023 Справа №607/15604/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 у м. Тернополі в залі суду під час розгляду кримінального провадження № 0001160, стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про обвинувачення за ч.3 ст.185 КК України, розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 про дозвіл на затримання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з метою їх приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

встановив:

Прокурор ОСОБА_3 подав клопотання, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Для забезпечення участі обвинувачених у розгляді вищевказаного клопотання враховуючи неможливість забезпечення їх явки за викликом прокурор ОСОБА_3 звернувся із клопотанням про дозвіл на затримання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В клопотанні прокурора про дозвіл на затримання зазначено наступне: «На розгляді Тернопільського міськрайонного суду перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001160 від 18.08.2021, про обвинувачення ОСОБА_6 ), та ОСОБА_5 ( ОСОБА_7 ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 18 серпня 2021 року, в період часу з 09:20 год. по 12:00 год. у ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ), спільно за попередньою змовою із ОСОБА_5 ( ОСОБА_9 ) виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна поєднаний з проникненням у житло.

Реалізуючи свій злочинний умисел, у період часу із 09 години 20 хвилин по 12 години 00 хвилини 18 серпня 2021 року, ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ), діючи спільно за попередньою змовою із ОСОБА_5 ( ОСОБА_9 ), перебуваючи в приміщені будинку АДРЕСА_1 , звернули увагу на квартиру АДРЕСА_2 , замки вхідних дверей якої не мали конструктивної складності.

Пересвідчившись у відсутності мешканців зазначеної квартири, а також осіб, які проживають у сусідніх помешканнях, ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) діючи спільно за попередньою змовою із ОСОБА_5 ( ОСОБА_9 ) усвідомлюючи протиправність своїх дій, переконавшись, що за ними ніхто не спостерігає та їх дії не будуть помічені сторонніми особами, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, скориставшись заздалегідь заготовленими інструментами для відкриття замків, пошкодили замок вхідних дверей до квартири АДРЕСА_3 , та проникли в дане житло, звідки таємно викрали майно яке належить ОСОБА_10 , а саме: грошові кошти в сумі 200 польських злотих, що відповідно до курсу НБУ станом на 18 серпня 2021 року становить 1 375 гривень 96 копійок, золоті сережки 585 проби, вагою 3 грами, у формі подовжених підвісок прикрашені прозорим камінням, які відповідно до курсу НБУ станом на 18 серпня 2021 року становить 1506,90 грн. за 1 грам золота, загальною вартістю 4520 гривень 70 копійок, наручний жіночий годинник з написом на циферблаті «Р NY London Quartz» корпус та ремінець якого прикрашений камінням фіолетового кольору вартістю 165 гривень, а також наручний жіночий годинник сірого кольору у вигляді браслету з квадратним корпусом з написом на циферблаті «Solo» вартістю 304 гривні.

Після цього, ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ), діючи спільно за попередньою змовою із ОСОБА_5 ( ОСОБА_9 ) з місця вчинення злочину втекли, чим завдали потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 6365,66 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Також, досудовим розслідуванням встановлено, що 18 серпня 2021 року, в період часу з 09:20 год. по 12:00 год. у ОСОБА_5 ( ОСОБА_9 ), спільно за попередньою змовою із ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) поєднаного з проникненням у житло.

Реалізуючи свій злочинний умисел, у період часу із 09 години 20 хвилин по 12 години 00 хвилини 18 серпня 2021 року, ОСОБА_5 ( ОСОБА_9 ), спільно за попередньою змовою із ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ), перебуваючи в приміщені будинку АДРЕСА_1 , звернули увагу на квартиру АДРЕСА_2 , замки вхідних дверей якої не мали конструктивної складності.

Пересвідчившись у відсутності мешканців зазначеної квартири, а також осіб, які проживають у сусідніх помешканнях, ОСОБА_5 ( ОСОБА_9 ) діючи спільно за попередньою змовою із ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) усвідомлюючи протиправність своїх дій переконавшись, що за ними ніхто не спостерігає та їх дії не будуть помічені сторонніми особами, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, скориставшись заздалегідь заготовленими інструментами для відкриття замків, пошкодили замок вхідних дверей до квартири АДРЕСА_3 , та проникли в дане житло, звідки таємно викрали майно яке належить ОСОБА_10 , а саме: грошові кошти в сумі 200 польських злотих, що відповідно до курсу НБУ станом на 18 серпня 2021 року становить 1 375 гривень 96 копійок, золоті сережки 585 проби, вагою 3 грами, у формі подовжених підвісок прикрашені прозорим камінням, які відповідно до курсу НБУ станом на 18 серпня 2021 року становить 1506,90 грн. за 1 грам золота, загальною вартістю 4520 гривень 70 копійок, наручний жіночий годинник з написом на циферблаті «Р NY London Quartz» корпус та ремінець якого прикрашений камінням фіолетового кольору вартістю 165 гривень, а також наручний жіночий годинник сірого кольору у вигляді браслету з квадратним корпусом з написом на циферблаті «Solo» вартістю 304 гривні.

Після цього, ОСОБА_5 ( ОСОБА_9 ) діючи спільно за попередньою змовою із ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ), з місця вчинення злочину втекли, чим завдали потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 6365,66 гривень.

Таким чином, ОСОБА_5 ( ОСОБА_9 ) обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Обвинувачення відносно ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) та ОСОБА_5 ( ОСОБА_9 ) є обґрунтованим, та повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця події; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання; протоколом затримання ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 );

протоколом затримання ОСОБА_5 ( ОСОБА_9 ); протоколом огляду; постановою про визнання і приєднання речових доказів; висновком експерта про проведення судової дактилоскопічної експертизи; висновком експерта про проведення судової товарознавчої експертизи.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою до застосування відносно ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) та ОСОБА_5 ( ОСОБА_9 ) запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 185 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, та яке відповідно до ст. 12 КПК України є тяжким злочином, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) та ОСОБА_5 ( ОСОБА_9 ) є забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідка у кримінальному провадженні.

Як зазначено у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Becciev v. Moldova» від 04.10.2005 (Бекчієв проти Молдови), ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, повязаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Ризиком того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_12 можуть переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є те, що враховуючи відсутність соціальних зав`язків в Україні усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, можуть навмисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності, що як вбачається останні й робили не прибувши в судове засідання без поважної причини та не повідомивши суд про причини неявки, а також те, що обвинувачені переховуються від суду та з цією метою 23.09.2021 покинули територію України. і

Окрім цього, звертаю увагу суду на те, що обвинувачені являються громадянами Грузії, та можуть у будь-який момент покинути територію України, якщо до них буде застосовано менш суворий запобіжний захід.

Ризиком того, що ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) та ОСОБА_5 ( ОСОБА_9 ), можуть незаконно впливати на свідка та потерпілу у кримінальному провадженні є те, що перебуваючи під менш суворим запобіжним заходом обвинувачені знаючи адреси проживання останніх можуть застосовувати до них фізичне чи психологічне насильство з метою відмови від дачі показів або з метою зміни своїх показів.

Крім цього, слід врахувати, що 20 серпня 2021 року ухвалами слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Воробель Н.П. до ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) та ОСОБА_5 ( ОСОБА_9 ) обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з одночасним визначенням суми застави розміром 90 800 грн. кожному.

В подальшому ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) та ОСОБА_5 ( ОСОБА_9 ) внесено заставу у розмірі 90 800 грн. кожен, на депозитний рахунок територіального управління ДСА України у Тернопільській області.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті

В тому числі відповідно до ч.10 ст. 182 КПК України у разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.

Окрім того, ч.4 ст.183 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

П.1 ч.1 ст.177 КПК України передбачає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.

Так, ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) та ОСОБА_5 ( ОСОБА_9 ) обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, що дає підстави обрати відповідно до ст. 183 КПК України, до них запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В тому числі, ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) та ОСОБА_5 ( ОСОБА_9 ), як обвинуваченим було зрозуміло, що після внесення застави, яка була визначена при обранні, щодо них запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на них покладаються обов`язки з`являтись за судовим викликом, не відлучатися і3 населеного пункту в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду5 повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи, здати на зберігання в орган досудового розслідування свої паспорти та інші документи які надають право виїзду за межі території України.

Однак, обвинувачені ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) та ОСОБА_5 ( ОСОБА_9 ) переховуються від суду, в судове засідання не з`явилися без поважних причин, та про причини не явки суду не повідомили, станом на сьогоднішній день місце перебування обвинувачених не відоме оскільки останні в супереч покладених на них обов`язків після внесення застави не повідомили ні слідчого, ні прокурора, ні суд про зміну місця свого проживання.

Слід зазначити, у рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні

безладного руху в судовому процесі.

Крім цього, рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати

процесуальні обов`язки.

Вищезгадане, характеризує ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) та ОСОБА_5 ( ОСОБА_9 ), як осіб, що безпричинно не виконують обов`язки обвинуваченого, що передбачені ст. 194 КПК України.»

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 пояснив, що існують підстави для обрання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, однак враховуючи те, що на даний час до обвинувачених запобіжні заходи не застосовані та місцеперебування їх невідоме з метою забезпечення їх безпосередньої участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу необхідно отримати дозвіл на їх затримання з метою приводу.

Суд ознайомившись зі змістом клопотань сторони обвинувачення, оглянувши наявні матеріали судового провадження приходить до переконання про доцільність надання дозволу на затримання обвинувачуваних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з метою приводу для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою виходячи із наступних підстав.

На підставі статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Згідно зі ст.188 КПК України, прокурор, має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Це клопотання може бути подане: одночасно з поданням клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; після подання клопотання про застосування запобіжного заходу і до прибуття обвинуваченого до суду на підставі судового виклику; після неприбуття підозрюваного, обвинуваченого за судовим викликом для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і відсутності у суду на початок судового засідання відомостей про поважні причини, що перешкоджають його своєчасному прибуттю.

В свою чергу на підставі ст. 28, 318 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки; проведення судового розгляду у розумні строки забезпечує суд; судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

З журналів судових засідань вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 тривалий час систематично не з`являлись до суду. Крім того, не повідомляли про причини неявки, у зв`язку з чим ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2022 року останніх оголошено у розшук. За таких обстави суд вважає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 умисно не прибувають до суду та заздалегідь не повідомляють про причини, тобто порушують свої обов`язки передбачені ст.42 КПК України, про поважні причини не повідомляють і в такий спосіб перешкоджають здійсненню правосуддя.

Згідно ч.1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою до застосування відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, що узгоджується із вимогами п.3 ч.2 ст. 183 КПК України.

Також прокурором доведено обставини котрі свідчать про існування ризиків визначених ст. 177 КПК України зокрема: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідка у кримінальному провадженні, які обґрунтовано тим, що враховуючи відсутність соціальних зав`язків в Україні та усвідомлюючи міру покарання за вчинене ними кримінальне правопорушення, вони можуть навмисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності, що останні й робили не прибувши в судове засідання без поважної причини та не повідомивши суд про причини неявки, а також те, що обвинувачені переховуються від суду та з цією метою 23.09.2021 року покинули територію України. Ризиком того, що ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ) та ОСОБА_5 ( ОСОБА_9 ), можуть незаконно впливати на свідка та потерпілу у кримінальному провадженні є те, що перебуваючи під менш суворим запобіжним заходом обвинувачені знаючи адреси проживання останніх можуть застосовувати до них фізичне чи психологічне насильство з метою відмови від дачі показів або з метою зміни своїх показів.

Крім цього пунктом 58 рішення ЄСПЛ у справі «Becciev v. Moldova» від 04.10.2005 року (Бекчієв проти Молдови) передбачено, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 узгоджується з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду у справі за скаргою «Москаленко проти України», де поміж іншого зазначено, що необхідність забезпечити належний хід провадження також була достатньою підставою для тримання особи під вартою. Також вказано, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Європейський Суд також визнає, що, враховуючи серйозність висунутих обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Однак слід врахувати, що метою надання дозволу на затримання обвинувачених є саме забезпечення їх явки для участі у вирішенні поданого прокурором клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що безумовно не свідчить про вирішення вказаного клопотання на даному етапі а є рішенням суду, який створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 протягом тривалого часу ухилялись від явки до суду, тим самим перешкоджали здійсненню судового розгляду, існує реальна загроза, що вони будуть і надалі переховуватися від суду, що приведе до затягування судового розгляду кримінального провадження та порушить право учасників кримінального провадження, зокрема потерпілого, на вирішення справи в розумні строки, відтак наявні достатні підстави для винесення ухвали про дозвіл на їх затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про тримання під вартою, тому суд приходить до переконання, що клопотання прокурора про дозвіл на затримання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слід задовільнити.

Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, 22, 28, 187, 189, 190, 318 КПК України, суд, -

постановив:

Клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 задовільнити.

Надати дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Поті (Poti), країна Грузія, громадянина Грузії, грузина, проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , Грузія, на території України без постійного місця проживання, з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Надати дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_5 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Мартвілі (Martvili), регіон Самегрело-Земо Скаветі, Грузія, громадянина Грузії, грузина, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , перебуваючого на території України без постійного місця проживання, з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвала про дозвіл на затримання з метою приводу втрачає законну силу з моменту: 1) приводу підозрюваного, обвинуваченого до суду; 2) закінчення строку дії ухвали, зазначеного в ній, або закінчення шести місяців із дати постановлення ухвали, у якій не зазначено строку її дії; 2-1) добровільного з`явлення підозрюваного до слідчого судді, а обвинуваченого до суду, про що слідчий суддя, суд повідомляє прокурора; 3) відкликання ухвали прокурором.

Строк дії ухвали закінчується 25 лютого 2024 року в 23 год. 59 хв.

Контактні дані прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , адреса: м. Тернопіль, бульвар Т.Шевченка, 7, номери телефону НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ), НОМЕР_3 .

Копію ухвали надіслати прокурору Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 для відому і контролю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяОСОБА_1