№ 207/4937/15-к
№ 1-кп/207/5/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Кам`янське матеріали кримінального провадження №0000869 від 21.06.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В проваджені Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з 03.12.2015 року перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000869 від 21.06.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

У зв`язку з неодноразовою неявкою ОСОБА_4 у судові засідання, неможливістю продовжувати розгляд справи, обвинуваченого спочатку оголошено в національний розшук, а згодом, при отриманні даних про можливість його виїзду за міжнародне визнані кордони України до інших країн, оголошено в міжнародний розшук.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке аргументовано наступним.

02.09.2015 року, органами досудового розслідування ОСОБА_4 оголошено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч.2 КК України.

З моменту надходження обвинувального акту до суду, ОСОБА_4 є обвинуваченим (підсудним).

Обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 , на думку сторони державного обвинувачення підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме: - протоколом огляду трупа від 21.06.2015; - протоколом огляду місця події від 21.06.2015; - висновком експерта №782-Е від 09.07.2015; - протоколом проведення слідчого експерименту від 28.08.2015 за участю н/л свідка ОСОБА_5 ; - висновком експерта №159 від 19.08.2015; - висновком експерта №608 від 22.06.2015; - висновком експерта №782-Е-2 від 23.09.2015; - протоколом проведення слідчого експерименту від 09.10.2015 за участю обвинуваченого ОСОБА_4 ; - висновком експерта №1148-Е від 26.10.2015; - протоколом проведення слідчого експерименту від 12.11.2015 за участю свідка ОСОБА_6 ; - протоколом проведення слідчого експерименту від 20.11.2015 за участю свідка ОСОБА_7 ; - висновком експерта №782-Е-3 від 20.11.2015; - висновком експерта №1272-Е від 27.11.2015.

Відповідно до ч.5 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 121 КК України віднесено до тяжких злочинів, за вчинення якого передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до п.4 ч.2 зазначеної статті, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Існують ризики переховування ОСОБА_4 від суду, так як він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, 27.04.2016 року та 16.02.2021 року оголошений у національний розшук, а ухвалою суду від 11.07.2023 року оголошений в міжнародний розшук.

Також, 02.09.2015 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.121 КК України, і його також оголошено в національний та міжнародний розшуки.

ОСОБА_4 не має сталих соціальних зв`язків, як то дружини, дітей, може переховуватись від суду з метою ухилення від покарання.

Обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ст. 121 ч.2 КК України, тривалий час перебуває у розшуку, що свідчить про нехтування ним загальноприйнятним нормам поведінки та моралі і вказує на високу ймовірність повторного вчинення кримінальних правопорушень при перебуванні під дією більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Саме підставою внесення клопотання є наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що він може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Інший запобіжний захід не зможе нівелювати вищенаведені ризики та забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Клопотання відповідає національному кримінальному законодавству з урахуванням правових позицій ЄСПЛ.

На теперішній час встановлено, що ОСОБА_4 виїхав з території України, а саме 17.03.2016 року виїхав до Російської Федерації через пункт пропуску «Харків-Пасажирський» потягом №74 Кривий Ріг - Москва, і до теперішнього часу на контрольовану Україною територію не повернувся.

За наявних обставин, прокурор вважав за необхідне розглянути його клопотання у відповідності до ст. 193 ч.6 КПК України за відсутністю обвинуваченого.

Розглянувши клопотання, матеріали справи та вислухавши прокурора, суд встановив наступне.

Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 КПК України.

Обвинувачений зобов`язаний прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб.

Місцезнаходження ОСОБА_4 є невстановленим. Будучи обізнаним про наявність кримінального провадження, ОСОБА_4 до суду не з`являється, ухиляється від отримання викликів та процесуальних документів.

В судове засідання забезпечити явку обвинуваченого ОСОБА_4 не виявилося можливим, з причини ухилення обвинуваченого від викликів суду, не повідомлення про своє місце проживання, можливого залишення меж держави.

Відповідно до ч.6 ст. 193 КПК України, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження, суд за участю обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Судом встановлено, що по наявній справі, 11.07.2023 року ОСОБА_4 оголошений у міжнародний розшук.

При вирішенні клопотання прокурора судом враховується правовий висновок Вищого антикорупційного суду у справі № 991/3010/19, згідно до якого факт винесення рішення про оголошення особи в міжнародний розшук є достатнім підтвердженням перебування особи в міжнародному розшуку.

Чинний КПК України не визначає, якими саме доказами має бути доведено, що особа перебуває в будь-якому з видів розшуку (державному, міждержавному, міжнародному).

Суд вважає, що за умови винесення процесуального документу про оголошення особи у міжнародний розшук, подальшим належним зверненням до компетентних органів, який не було повернуто у передбаченому порядку, особа може вважатися оголошеною у міжнародний розшук.

В розумінні вимог ст. 281 КПК України, будь-яких інших документів, зокрема, довідки Інтерполу, витягу з бази Інтерполу тощо, зазначена норма закону не вимагає.

Стаття 29 Конституції України наголошує, що ніхто не може триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно до вимог ч.1 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчинення особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачені ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 177 КПК України встановлено, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оскільки чинними нормами національного кримінального процесуального законодавства не встановлено стандарту поняття обґрунтованості підозри, суд в силу вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.5 ст. 9 КПК України вбачає необхідність у зверненні до практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, обґрунтована підозра є нижчим стандартом доведення, ніж переконання поза розумним сумнівом, та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку. Факти, які породжують підозру, не обов`язково мають такий саме рівень з`ясовності, який потребується на пізнішому етапі кримінального розслідування. Європейський Суд у справі «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства» визначає, що «розумна підозра передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного, стороннього спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин. Те, що позначено словом «обґрунтована», залежатиме від усіх обставин».

Перевіряючи обґрунтованість підозри, суд дійшов до висновку, що обвинувачення про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.2 КК України, є обґрунтованим тією мірою, яка достатня для розгляду клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, подальшого проведення судового слідства.

При розгляді клопотання, суд керується практикою ЄСПЛ, де ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, про що йдеться у рішенні «Бекчиєв проти Молдови».

Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно до п.4 та 5, ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

ОСОБА_4 є раніше не судимою особою, але санкція ч.2 ст. 121 КК України передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

ОСОБА_4 відсутній за місцем мешкання, згідно наданої інформації 17.03.2016 виїхав до Російської Федерації, що беззаперечно підтверджує заявлений прокурором ризик ухилення обвинуваченого від суду.

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

На підставі вище зазначеного, оцінивши в сукупності встановлені в ході розгляду клопотання обставини, доведеність прокурором заявлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд вважає доцільним та необхідним застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як жоден з більш м`яких запобіжних заходів не здатен в повній мірі нівелювати встановлені ризики.

Згідно ч.3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 4 зазначеної статті встановлено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, поєднаного з застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, судом підстав для застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 183, 193 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого в межах кримінального провадження №0000869 від 21.06.2015 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Розгляд питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, вирішується судом в порядку передбаченому ч.6 ст. 193 КПК України, після затримання ОСОБА_4 та за його участю, але не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, а обвинуваченим та його захисником, в той же строк, з моменту вручення їм копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1