ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2520/23 Справа № 206/4671/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000337 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

визнаного судом винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2023 року ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту затримання, а саме з 29 серпня 2021 року. Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою.

Як встановлено судом, ОСОБА_8 28 серпня 2021 року приблизно о 23 годині 00 хвилин прибув до адреси тимчасового проживання свого знайомого ОСОБА_9 , який проживав в кв. АДРЕСА_3 . Прибувши до вищевказаної квартири ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 почали розпивати спиртні напої та спілкуватись. В подальшому, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 вийшли з квартири, на подвір`я та знаходячись біля під`їзду вказаного будинку продовжили спілкування, під час якого між останніми виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел спрямований на спричинення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, будучи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_8 28.08.2021 приблизно о 23 год. 50 хв. перебуваючи на тому ж місці, в безпосередній близькості з ОСОБА_9 , на відстані витягнутої руки, обличчям один до одного, усвідомлюючи протиправність своїх дій, наніс не менше 2 послідовних ударів своєю правою рукою стиснутою в кулак в область голови ОСОБА_9 , від чого останній втратив рівновагу та впав на землю.

Не зупиняючись на досягнутому та доводячи свій злочинний умисел, спрямований спричинення тілесних ушкоджень, знаходячись на вище вказаному місці, будучи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_8 завдав не менше 46 ударів своїми обома ногами, взутими у кросівки, потерпілому ОСОБА_9 , з них в область голови не менше 18, в область шиї не менше 4, в область грудної клітини не менше 4, в область лівого передпліччя не менше 5, в область лівої кисті не менше 2, в область правого плеча не менше 2, в область лівого стегна не менше 1, в область лівого колінного суглобу не менше 5, в область лівої гомілки не менше 2, в область правої гомілки не менше 1, у праву лопаткову ділянку не менше 1, в область верхньої третини грудної клітини ліворуч між навколо хребтовою та лопатковою лініями не менше 1. Після чого, ОСОБА_8 відтягнув ОСОБА_9 до приміщення кв. АДРЕСА_3 , де залишив останнього на підлозі коридору даної квартири, а сам вийшов з квартири та з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

У результаті злочинних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла, з численними переломами ребер, розривами правої легені та печінки, що супроводжувалось розвитком масивної внутрішньої кровотечі та ускладнилось розвитком гострого недокрів`я, внаслідок якої, через короткий проміжок часу, що вимірюється хвилинами-десятками хвилин, ОСОБА_9 помер на місці.

Органом досудового розслідування дії обвинуваченого були кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

В ході судового провадження суд першої інстанції не погодився із такою правовою кваліфікацією дій ОСОБА_8 та дійшов висновку, що наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 умислу на заподіяння потерплому ОСОБА_9 смерті не знайшла свого підтвердження, а тому, перекваліфікував дії ОСОБА_8 на ч. 2 ст. 121 КК України, за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2023 року, яким ОСОБА_8 визнано винним за ч. 2 ст. 121 КК України - скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді 11 років позбавлення волі.

Під час апеляційного розгляду, у порядку ст. 404 КПК України, повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, та докази на їх підтвердження, а саме: протокол огляду трупа від 29 серпня 2021 року з фото таблицею до нього; висновки судово-медичної експертиз №1759 від 20 вересня 2021 року та №1759/539-Е від 21 вересня 2021 року; протокол проведення слідчого експерименту від 08 вересня 2021 року за участю підозрюваного ОСОБА_8 ; висновок судово-медичної експертизи №1759/568-Е від 22 вересня 2021 року; висновок комісійної судово-медичної експертизи №182 від 03 квітня 2023 року.

Крім того, прокурор просить допитати обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілу ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що суд не вивчив детально та не оцінив показання свідка ОСОБА_12 , яка в судовому засіданні повідомила, як з вікна бачила, що обвинувачений наносив удари потерпілому та викликала поліцію. На момент приїзду поліції надворі вже нікого не було. Також чула, як ОСОБА_13 до бійки сварився зі своєю дівчиною, після чого дівчина пішла, втім пізніше повернулась і просила ОСОБА_8 не бити ОСОБА_14 та занести його в квартиру. Прокурор вважає, що із показань вказаного свідка слідує, що злочинні дії ОСОБА_8 були зупинені іншою особою (подругою ОСОБА_8 ), а саме свідком ОСОБА_11 , і саме на її вимогу обвинувачений змушений був затягти потерпілого до квартири АДРЕСА_3 . Однак, ні свідок ОСОБА_11 , ані обвинувачений не надали потерпілому першу медичну допомогу, не викликали карету швидкої медичної допомоги. Навпаки, ОСОБА_8 залишив потерпілого на підлозі в коридорі квартири АДРЕСА_3 , де той через декілька хвилин помер.

Крім цього, прокурор вважає, що судом першої інстанції належним чином не проаналізовано висновки судово-медичних експертиз №1759 від 20 вересня 2021 року та №1759/539-Е від 21 вересня 2021 року, відповідно до яких вбачається, що смерть ОСОБА_9 настала від сумісної тупої травми тіла з численними синцями та саднами на тілі, численними переломами ребер, розривами правої легені, печінки, крововиливами у навколониркову клітковину праворуч та у товщу брижі товстого кишковика, субарахноїдальними крововиливами на поверхнях мозку, що супроводжувалась розвитком масивної внутрішньої кровотечі та ускладнилась розвитком гострого недокрів`я.

Враховуючи кількість виявлених тілесних ушкоджень, слід вважати що на тілі відображено сліди не менше 48 механічних впливів, з них в області голови - не менше 20, в області шиї - не менше 4, в області грудної клітини не менше 4, в області лівого передпліччя - не менше 5, в області лівої кисті - не менше 2, в області правого плеча - не менше 2, в області лівого стегна -не менше 1, в області лівого колінного суглоба - не менше 5, в області лівої гомілки - не менше 2, в області правої гомілки - не менше 1, у праву лопаткову ділянку - не менше 1 ,в області верхньої третини грудної клітини ліворуч між навколохребтовою та лопатковою лінією - не менше 1.

Тобто, прокурор вважає, що множинність нанесених обвинуваченим ОСОБА_8 руками та ногами, взутими у взуття, ударів по голові та тілу потерпілого у життєво важливі для людини органи у стислий проміжок часу, з урахуванням того, що ОСОБА_9 перебував у вкрай невигідному для нього положенні по відношенні до ОСОБА_8 (лежачи на землі), вказує на спрямованість умислу обвинуваченого саме на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому, або, іншими словами, на позбавлення його життя.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Захисник та обвинувачений проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували, посилались на її безпідставність та необґрунтованість, просили залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд першої інстанції, закладених у зазначеній нормі закону завдань дотримався, провів стосовно ОСОБА_8 повний та неупереджений судовий розгляд, вимог кримінального процесуального законодавства України дотримався.

Так, судом першої інстанції в ході судового розгляду було досліджено ряд зібраних та долучених органом досудового розслідування до матеріалів кримінального провадження на підтвердження вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України письмових доказів, а саме: протокол огляду ділянки місцевості та коридору біля квартири АДРЕСА_3 від 29 серпня 2021 року; протокол огляду трупа від 29 серпня 2021 року ОСОБА_9 ; протокол пред`явлення трупа для впізнання від 30 серпня 2021 року за участі дружини ОСОБА_9 - ОСОБА_15 ; протокол проведення слідчого експерименту від 08 вересня 2021 року за участі обвинуваченого ОСОБА_8 ; висновки судово-медичних експертиз №1759 від 20 вересня 2021 року та №1759/539-Е від 21 вересня 2021 року щодо ступеню, кількості та локалізації виявлених у трупа ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та їх причинно-наслідкового зв`язку із настанням смерті; висновки судових імунологічних експертиз №630 від 20 вересня 2021 року, №665 від 20 вересня 2021 року, №632 від 27 вересня 2021 року; висновок судово-медичної експертизи №1759/568-Е від 22 вересня 2021 року; висновок комісійної судово-медичної експертизи №182 від 03 квітня 2023 року.

Також, судом першої інстанції в ході судового провадження було допитано обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілу ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Дослідивши безпосередньо під час судового провадження вищенаведені докази, суд першої інстанції дійшов висновку про їх належність і допустимість, та оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями дійшов обґрунтованих висновків про невідповідність дій ОСОБА_8 обраній органом досудового розслідування правовій кваліфікації, передбаченій ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки проаналізувавши встановлені обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення та дослідивши письмові докази суд дійшов висновку, що наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 умислу на заподіяння потерпілому ОСОБА_9 смерті не знайшла свого підтвердження в ході судового провадження, у зв`язку із чим дії обвинуваченого судом першої інстанції було перекваліфіковано на ч. 2 ст. 121 КК України, за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Водночас, прокурор в своїй апеляційній скарзі не погоджується із такими висновками суду першої інстанції та вважає вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, зокрема, наявність умислу в обвинуваченого саме на заподіяння смерті потерпілому, цілком доведеною наявними в матеріалах справи доказами. В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор посилається на те, що про наявність умислу ОСОБА_8 на вбивство потерпілого свідчить множинність нанесених обвинуваченим руками та ногами, взутими у взуття, ударів по голові та тілу потерпілого, зокрема, у життєво важливі для людини органи у стислий проміжок часу, а також, положення ОСОБА_9 , який в момент нанесення йому ударів лежав на землі, тобто, перебував у вкрай невигідному для нього положенні по відношенню до стоячого над ним ОСОБА_8 .

Однак, колегія суддів не погоджується із такими доводами апеляційної скарги прокурора, вважає їх необґрунтованими та невідповідними ані фактично встановленим судом першої інстанції в ході судового провадження обставинам справи, ані правовому аналізу діючим нормам закону України про кримінальну відповідальність, виходячи з наступного.

Критерієм розмежування складів злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115 та ч. 2 ст. 121 КК України є суб`єктивне ставлення обвинуваченого до наслідків своїх дій - в разі умисного вбивства умислом винного охоплюється позбавлення потерпілого життя, а в разі умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, має місце умисел на заподіяння лише тілесних ушкоджень, тоді як смерть потерпілого не охоплюється умислом обвинуваченого.

Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, має місце тоді, коли в результаті описаного у ч. 1 ст. 121 КК України діяння настає смерть потерпілого. Особливістю цього кваліфікованого виду умисного тяжкого тілесного ушкодження є те, що у ньому присутні два суспільно небезпечні наслідки (первинний - тяжкі тілесні ушкодження і похідний - смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження - необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю. Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

Як вбачається із встановлених судом першої інстанції обставин справи, 28 серпня 2021 року, за місцем проживання ОСОБА_9 , між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 раптово виникла сварка через те, що потерпілий був ініціатором вживання алкоголю разом з бабусею ОСОБА_8 , у якої є проблеми за станом здоров`я і вживання алкоголю їй заборонено, про обвинувачений неодноразово наголошував потерпілому, забороняючи йому приходити до своєї бабусі із алкоголем. В ході цієї сварки ОСОБА_8 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, наніс не менше 2 послідовних ударів кулаком в область голови ОСОБА_9 та не менше 46 ударів ногами в різні частини тіла потерпілого, заподіявши потерпілому множинні тілесні ушкодження, зокрема, у виді сумісної тупої травми тіла, з численними переломами ребер, розривами правої легені та печінки, що супроводжувалось розвитком масивної внутрішньої кровотечі та ускладнилось розвитком гострого недокрів`я, які за своїм ступенем відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та від яких настала смерть ОСОБА_9 .

Вирішуючи питання щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого, судом першої інстанції було взято до уваги покази ОСОБА_8 , які узгодились із показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , відповідно до яких місцевим судом встановлено, що обвинуваченому фактично ніщо не перешкоджало довести зазначений органом досудового розслідування умисел на позбавлення життя потерпілого до кінця, натомість ОСОБА_8 добровільно припинив нанесення тілесних ушкоджень потерпілому та допоміг ОСОБА_9 дістатися до квартири, де і залишив останнього до приїзду співробітників поліції.

При цьому, свідок ОСОБА_11 повідомила суду першої інстанції, що на момент коли вони з обвинуваченим залишали потерпілого в квартирі, той був ще живий. На момент прибуття співробітників поліції потерпілий, також, був ще живий, про що зазначила суду свідок ОСОБА_12 , яка і викликала поліцію, побачивши з вікна бійку між потерпілим та обвинуваченим.

Також, судом першої інстанції було досліджено висновки судових експертиз та протокол проведення слідчого експерименту за участі обвинуваченого, які повністю узгоджуються між собою, та прийнято до уваги сам механізм заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , зокрема, те, що усі удари було нанесено потерпілому руками та ногами, без застосування будь-яких допоміжних знарядь злочину (ніж, каміння, палиця тощо).

Таким чином, суд першої інстанції, з урахуванням фактичних обставин справи, локалізації, характеру утворення тілесних ушкоджень, дійшов висновків, що обвинувачений завдаючи потерпілому ударів руками та ногами в область обличчя, голови, боків, тулуба об`єктивно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав можливість настання наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілого, хоча і не конкретизував у своїй свідомості, якою саме буде така шкода. Врахував, завдання ударів обвинуваченим у життєво важливі області голову та грудну клітину, спосіб спричинення тілесних ушкоджень, що свідчить про наявність умислу на умисне спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Умисел обвинуваченого на спричинення смерті потерпілому спростувався під час судового розгляду, оскільки ОСОБА_8 самостійно, добровільно припинив наносити потерпілому удари, хоча нічого не заважало йому, за наявності умислу на вбивство, довести свої протиправні дії до кінця, після отриманих тілесних ушкоджень потерпілий продовжував подавати ознаки життя, обвинувачений разом із свідком ОСОБА_11 допоміг потерпілому підвестись, довів його до квартири, де і залишив, заподіяння тілесних ушкоджень у квартирі потерпілого не відновив, хоча також мав таку можливість і мав можливість за наявності умислу на вбивство скористатись будь-яким підручним в квартирі знаряддям злочину, по приїзду співробітників поліції потерпілий був ще живий.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів прокурора в апеляційній скарзі про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України, які вмотивовані лише тяжкістю заподіяних тілесних ушкоджень та їх кількість, оскільки ані в ході судового провадження, ані в ході апеляційного перегляду оскаржуваного вироку наявність умислу обвинуваченого на заподіяння смерті потерпілому не знайшло свого обґрунтованого підтвердження. Смерть потерпілого, яка настала від отриманих тілесних ушкоджень за встановлених фактичних обставин кримінального провадження, судом першої інстанції було вірно розцінено як необережну форму вини, бо хоча ОСОБА_8 і не бажав цього результату і навіть свідомо не допускав його, але повинен був і міг передбачити, що внаслідок його злочинних дій може настати і такий наслідок, як смерть потерпілого.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 20 січня 2022 року по справі №242/1366/20. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Щодо вимог прокурора в апеляційній скарзі про повторне дослідження таких письмових доказів, як протокол огляду трупа від 29 серпня 2021 року з фото таблицею до нього, висновки судово-медичної експертиз №1759 від 20 вересня 2021 року та №1759/539-Е від 21 вересня 2021 року, протокол проведення слідчого експерименту від 08 вересня 2021 року за участю підозрюваного ОСОБА_8 , висновок судово-медичної експертизи №1759/568-Е від 22 вересня 2021 року, висновок комісійної судово-медичної експертизи №182 від 03 квітня 2023 року, а також, повторного допиту обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , то колегія суддів не вбачає підстав для задоволення таких вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Тобто, для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визначає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так й однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які також можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.

При цьому, сама лише незгода учасника судового провадження з оцінкою певних конкретних доказів не може слугувати підставою для їхнього обов`язкового повторного дослідження.

Доводів стосовно того, яких саме порушень допустив суд першої інстанції при дослідженні вищенаведених письмових доказів або доводів стосовно того, в чому полягає неповнота дослідження їх судом першої інстанції, апеляційна скарга прокурора не містить, а тому підстав для задоволення вимог щодо повторної оцінки доказів та допиту свідків колегія суддів не вбачає.

До того ж, суд апеляційної інстанції погоджується із оцінкою досліджених у даному кримінальному провадженні судом першої інстанції доказів.

Тож, враховуючи, що при ухваленні вироку судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону України, суд першої інстанції всебічно перевірив обставини кримінального провадження, допитав свідків та дослідив надані стороною обвинувачення письмові докази, і як наслідок обґрунтовано дійшов висновку про наявність правових підстав для кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України, за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, то колегія суддів вважає, що правові підстави для скасування вироку суду, відсутні.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2023 року відносно ОСОБА_8 , засудженого за ч. 2 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк, з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4