Справа № 570/4480/23
Номер провадження 1-кс/570/630/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2023 року м.Рівне

Слідчий суддя Рівненського районного суду Рівненської області ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області скаргу представника заявника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, -

в с т а н о в и в:

Представник заявника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області зі скаргою на постанову слідчого СВ ВП №1 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження №0000112 від 21.02.2023, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Просить поновити строк на оскарження постанови слідчого про закриття кримінального провадження та скасувати її.

Скаргу мотивує тим, на виконання ухвали слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 16.02.2023 у справі №570/621/23 розпочате кримінальне провадження №0000112 від 21.02.2023 за заявою ОСОБА_3 про крадіжку акумуляторної батареї з його автомобіля, що вчинена в умовах воєнного стану. Досудове розслідування здійснювалося слідчим відділом ВП №1 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області. Постановою слідчого СВ ВП №1 Рівненського РУП ГУНП у Рівненській області ОСОБА_5 від 31.07.2023 вказане кримінальне провадження закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Зазначає, що слідчий дійшов помилкового висновку, ухвалюючи рішення про закриття кримінального провадження з підстав: не надання ОСОБА_3 документів, які підтверджують право власності на акумулятор автомобіля; незацікавленістю ОСОБА_3 ходом досудового розслідування; відсутності складу злочину. Тож вважає, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження є незаконною, необґрунтованою, ухвалена безпідставно й передчасно, а тому підлягає скасуванню.

При цьому, представник заявника ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 подала через канцелярію суду заяву, в якій просила розгляд скарги на постанову про закриття кримінального провадження проводити без її участі та задоволити скаргу.

Слідчий ОСОБА_5 подав через канцелярію суду заяву, в якій просив розгляд скарги проводити без його участі. До заяви долучив копію протоколу допиту потерпілого ОСОБА_3 від 25.03.2023 року.

За таких обставин слідчий суддя, враховуючи обмежені строки розгляду скарги, у відповідності до положень ч. 3 ст. 306 КПК України, вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності представника заявника і слідчого та прийняти процесуальне рішення у відповідності до вимог ст. 307 КПК України.

З урахуванням неявки учасників справи, відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Ознайомившись із скаргою на постанову про закриття кримінального провадження та долученими до справи матеріалами досудового розслідування, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Щодо поновлення строку подання скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Як зазначила представник заявника ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 , копія постанови про закриття кримінального провадження № №0000277 від 01.07.2023 була скерована слідчим ОСОБА_5 на її електронну адресу 16.08.2023, відповідне підтвердження долучене до скарги.

Тож, з огляду на наведене слідчий суддя дійшов висновку про необхідність поновлення заявнику строку на подання скарги.

Скарга подана у відповідності до вимог ч. 1 ст. 303 КПК України, підлягає розгляду слідчим суддею Рівненського районного суду Рівненської області, у межах юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. Підстав для повернення скарги чи відмови у відкритті провадження за скаргою не встановлено.

Щодо розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження по суті.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 3 ч. 1ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до п. 5 ч. 1ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 2ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії»). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справах «Танрікулу проти Туреччини» та «Ґюль проти Туреччини»).

У відповідності до ч. 1ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається, зокрема, в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 4ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силі наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

У п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13 січня 2011 року в справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Як вбачається з матеріалів скарги на постанову про закриття кримінального провадження, СВ ВП №1 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області здійснювало досудове розслідування в кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000112 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі ухвали слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області ОСОБА_7 від 16.02.2023.

Постановою слідчого СВ ВП №1 Рівненського РУП ГУНП у Рівненській області ОСОБА_5 від 31.07.2023 кримінальне провадження №0000112 закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Закриваючи кримінальне провадження слідчий зазначив такі підстави: ОСОБА_3 не надав підтверджуючих документів на викрадене майно; не цікавився про стан досудового розслідування; наявні формальні ознаки злочину, однак через малозначність не становлять суспільної небезпеки.

Постанова про закриття кримінального провадження скерована на електронну адресу адвоката ОСОБА_4 16.08.2023, що підтверджується долученою до матеріалів справи роздруківкою.

З огляду на наведене, слідчий суддя зазначає, що слідчий помилково вважав, що в діях невстановленої особи формально вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч.4. ст. 185 КК України, але через малозначність не становить суспільної небезпеки.

Відповідно до чинного законодавства про кримінальну відповідальність, кримінальним правопорушенням є передбачене Кримінальним кодексом України суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КК України не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Специфіка встановлення малозначності діяння полягає в обов`язковій сукупності трьох умов:

формальна наявність у вчиненому діянні ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого КК, тобто всіх тих передбачених у законі об`єктивних і суб`єктивних ознак, що у відповідній статті (частині статті) Особливої частини КК характеризують певний склад злочину. Діяння, яке не містить хоча б однієї ознаки складу кримінального правопорушення, не може визнаватись малозначним. Якщо істотність матеріальної (майнової чи фізичної) шкоди визначена безпосередньо в кримінальному законі шляхом закріплення конкретного розміру шкоди, яка має бути завдана при вчиненні відповідного злочину, то недосягнення цього рівня шкоди свідчить про відсутність у діях особи кримінальної протиправності, що унеможливлює звернення до ч. 2 ст. 11 КК України.

малозначне діяння не становить суспільної небезпеки, яка є типовою для певного злочину. Це виражається в тому, що воно не заподіює взагалі шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству чи державі, або заподіює їм явно незначну (мізерну) шкоду;

малозначне діяння не повинно бути суб`єктивно спрямоване на заподіяння істотної шкоди. Якщо існує невідповідність між фактично вчиненим малозначним діянням і умислом, спрямованим на заподіяння істотної шкоди, має наставати кримінальна відповідальність за замах на той злочин, який особа бажала вчинити.

Поняття істотної шкоди у контексті ч.2 ст. 11 КК України носить оціночний характер, його зміст визначається оцінкою правозастосовними органами всіх конкретних обставин справи. Про оціночний характер шкоди можна говорити лише в тому випадку, коли законодавець у відповідних статтях (частинах статей) Особливої частини КК використовує загальні оціночні поняття: тяжкі наслідки, інші тяжкі наслідки (відносно визначені правові норми).

Якщо істотність шкоди знаходить своє чітке відображення у визначенні об`єктивних ознак того чи іншого складу злочину, тобто характер шкоди є фіксованим і не може оцінюватись на розсуд правозастосувача (абсолютно визначені правові норми), застосування кримінально-правової норми про малозначність виключається.

Значення ч. 2 ст. 11 КК України полягає в тому, що вона, підкреслюючи важливість такої матеріальної ознаки злочину, як його суттєва суспільна небезпечність, виключає злочин у випадках, коли вчинене діяння лише формально містить ознаки, передбачені в певній статті Особливої частини КК. Положення про малозначність діяння може розцінюватись як законодавчо закріплений засіб подолання колізії між формальною (кримінальна протиправність) і матеріальною (суспільна небезпека) ознаками злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 КК України предметом крадіжки є чуже майно. Цей злочин належить до злочинів з матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є суспільно небезпечні наслідки у виді шкоди майнового характеру. У пунктах 2-4 примітки до статті 185 КК України конкретизовані (формалізовані, визначені) такі наслідки, тобто законодавцем встановлено їх мінімальний і максимальний розмір у неоподатковуваних мінімумах доходів громадян.

Крадіжку, за яку передбачена кримінальна відповідальність (стаття 185 КК), слід відрізняти від дрібного викрадення чужого майна, як адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 51 КУпАП, згідно з якою таємне викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0, 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Системне тлумачення статті 51 КУпАП і статті 185 КК України свідчить, що викрадення чужого майна, вартість якого на момент вчинення правопорушення перевищує 0,2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, становить предмет злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Таким чином, поняття такої кримінально караної поведінки не є оціночним, воно формалізовано в законі, тобто визначено законодавцем за допомогою вартісних критеріїв.

Оцінка суспільної небезпеки цього діяння не може визначатись за правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 11 КК України. Відповідне положення передбачає встановлення малозначності лише в тому разі, коли законодавець вирішення питання про межі заподіяної шкоди залишає на розсуд правозастосувача. Щодо крадіжки, то суспільно небезпечні наслідки цього складу злочину мають чітко визначену мінімальну межу шкоди, яка може бути завдана власнику майна - 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Слідчий суддя звертає увагу, що Законом № 2117-IX внесено зміни до КК щодо посилення відповідальності за злочини за ст. 185, 186, 187, 189, 191 КК, вчинені в умовах воєнного стану. Вчинення крадіжки в умовах воєнного стану одразу кваліфікується за ч. 4 ст. 185 КК України.

Також, слідчий суддя зазначає, що долучені до матеріалів справи адвокатський запит адвоката ОСОБА_4 від 16.03.2023 та протокол допиту потерпілого ОСОБА_3 від 25.03.2023 спростовують доводи слідчого щодо незацікавленості заявника у стані досудового розслідування.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до висновку, що постанова про закриття кримінального провадження винесена слідчим з порушенням вимог КК України та КПК України, є необґрунтованою та передчасною, а відтак підлягає скасуванню.

Керуючись вимогами ст.ст. 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя-

п о с т а н о в и в:

Поновити строк подання скарги на постанову слідчого СВ ВП №1 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження №0000112 від 21.02.2023, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Скаргу представника заявника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ ВП №1 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження №0000112 від 21.02.2023, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України задовольнити.

Скасувати постанову слідчого СВ ВП №1 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження №0000112 від 21.02.2023, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвали набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 28.08.2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1