489/6067/18 05.09.2023
н/п 1-кп/490/308/2020
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 489/6067/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2023 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002329 від 13 січня 2017 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Миколаєві, є громадянкою України, має вищу освіту, заміжня, має на утриманні двох малолітніх дітей 2011 та 2013 року народження, офіційно не працює, раніше не судима, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 та її захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Наказом (розпорядженням) №889-к від 09.06.2016 року ОСОБА_3 було прийнято на посаду державного реєстратора Служби державної реєстрації Миколаївської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" (далі по тексту - МД УДППЗ "Укрпошта") та звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України (у зв`язку зі скороченням штату), на підставі наказу №379-к від 31.03.2017 року.

Займаючи посаду державного реєстратора, ОСОБА_3 була наділена відповідними адміністративно-господарськими функціями у відповідності до посадової інструкції від 29.04.2016 року, Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

Згідно посадової інструкції, державний реєстратор Служби державної реєстрації МД УДППЗ "Укрпошта" проводить державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, а також здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно відповідно до закону, а саме: встановлювати відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяжень, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

- перевіряти документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

- запитувати під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником;

- присвоювати за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації прав;

- виготовляти електронні копії документів та розміщувати їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав;

- формувати документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав, тощо.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Згідно ст.23 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у випадку не неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному у пункті 3 частини третьої статті 10 цього Закону, інформації про зареєстровані до 1 січня 2013 року речові права на відповідне нерухоме майно, якщо наявність такої інформації є необхідною для державної реєстрації прав, державний реєстратор зупиняє розгляд заяви про державну реєстрацію прав.

Також, розділом II Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності" від 06.10.2016 року встановлено, що до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень, передбаченої Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також у разі проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів, що набрали законної сили, до запровадження відповідної інформаційної взаємодії реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться за зверненням заявника. Державний реєстратор прав на нерухоме майно з метою встановлення набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі поданого рішення суду обов`язково використовує відомості Єдиного державного реєстру судових рішень за допомогою офіційного веб-порталу судової влади України щодо наявності такого рішення у відповідному реєстрі в електронній формі, відповідності його за документарною інформацією та реквізитами.

У разі відсутності рішення суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень, державний реєстратор прав на нерухоме майно запитує копію такого рішення суду, засвідчену в установленому порядку, від відповідного суду.

02.11.2016 року невстановлена в ході слідства особа, маючи умисел на заволодіння правом власності на чуже нерухоме майно, звернулась до МД УДППЗ "Укрпошта" за адресою: м.Миколаїв, вул.Адміральська, 27/1, діючи від імені та в інтересах ОСОБА_6 , подала заяву про державну реєстрацію прав та обтяжень на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_3 , додавши для проведення реєстраційної дії наступні документи:

- договір купівлі-продажу №625 від 15.04.2002 року, виданий Товарною біржею "Українська біржа нерухомості" із реєстраційним написом №113 від 18.04.2002 року КП "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації";

- рішення Ленінського районного суду №3-2740/2003 від 26.09.2003 року про визнання договору купівлі-продажу №625 від 15.04.2002 року ТБ "Українська біржа нерухомості" чинним;

- технічний паспорт;

- платіжні квитанції.

В той же день, 02.11.2016 року, приблизно о 12:52 годині, ОСОБА_3 , знаходячись на своєму робочому місці, неналежно виконуючи свої обов`язки, через несумлінне ставлення до них, всупереч Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності" від 06.10.2016 року, за відсутності відомостей у відповідних державних реєстрах, не скерувавши запити до КП "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" та Ленінського районного суду м.Миколаєва, тим самим не пересвідчившись в достовірності та чинності поданих заявником документів: договору купівлі-продажу №625 від 15.04.2002 року, виданого Товарною біржею "Українська біржа нерухомості" та рішення Ленінського районного суду №3-2740/2003 від 26.09.2003 року, які виявились підробленими та використовувались ОСОБА_6 для заволодіння майновими правами на квартиру АДРЕСА_3 , прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вказаної квартири за ОСОБА_6 , шляхом внесення відповідного запису №17275606 до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зазначеними діями спричинено матеріальну збитки потерпілому ОСОБА_7 у розмірі 303680 грн., що становить вартість належних йому 50 відсотків від загальної оціночної вартості нерухомого об`єкту - квартири АДРЕСА_3 .

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.367 КК України, як службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки.

01.09.2023 року на електронну пошту Центрального районного суду м.Миколаєва надійшло клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України. В обґрунтування поданого клопотання зазначено, що кримінальне правопорушення, що інкримінується ОСОБА_3 , передбачене ч.2 ст.367 КК України, відповідно до ч.4 ст.12 КК України, відноситься до нетяжкого злочину. У відповідності до п.3 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини. Системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст.49 КК України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. Разом з тим, кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України. Сама ОСОБА_3 не заперечує проти закриття відносно неї кримінального провадження, у частині обвинувачення за ч.2 ст.367 КК України, на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України (у зв`язку із закінченням строків давності). У зв`язку з тим, що з дня порушення кримінального провадження минув 5-річний термін, захисник просив кримінальне провадження №0002329 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.2 ст.367 КК України закрити у зв`язку із закінченням строків давності.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 та її захисник - адвокат ОСОБА_5 подане клопотання підтримали та просили задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання захисника про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності не заперечувала.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, вважає, що подане клопотання захисника підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 ч.2 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.367 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії нетяжкого злочину, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та зі штрафом від двохсот п`ятдесяти до семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або без такого.

З моменту вчинення кримінального правопорушення - 02.11.2016 року, минуло більше п`яти років.

На час розгляду клопотання судом не встановлено та сторонами провадження не надано інформації про ухилення обвинуваченої від слідства, вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а так само і відомостей про переривання чи зупинення строків, згідно ч.2 ст.49 КК України.

У відповідності до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

Суд приходить до висновку про те, що обвинувачена, розуміючи зміст процесуальних дій, що відбувались під час судового засідання, маючи безумовне та гарантоване законодавством право на судовий розгляд провадження та перевірку судом обґрунтованості обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення, таким правом не скористалась та не заперечувала проти закриття провадження за нереабілітуючих підстав.

Додатково, слід зазначити, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст.49 КК України, є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності, є обов`язковим.

Передбачений ст.49 КК України інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Відповідно до положень ст.63 Конституції України та ст.18 КПК України, жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Виходячи із цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення. Саме таку позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 26.03.2020 року (судова справа №730/67/16).

Цивільний позов по справі не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню відносно обвинуваченої не обирався.

Керуючись ст.49 КК України, ст.ст.284-288, 369-372, 395 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0002329 від 13 січня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1