Справа № 712/8925/22
Провадження № 1-кп/712/343/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої/ адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0001555 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Черкаси, працюючої менеджером з продажів у ФОП ОСОБА_8 , з вищою освітою, одруженої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 30.07.2022 близько 20:10 годин керуючи технічно справним відповідно до висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/124-22/8158-ІТ від 23.09.2022, автомобілем ЗАЗ Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись в місті Черкаси по прилеглій території будинку №48, що по вулиці 30-річчя Перемоги в напрямку від останнього до першого під`їзду, проявила неуважність та порушила вимоги:

- п. 2.3.б) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Під час руху вона керуючи автомобілем ЗАЗ Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , грубо порушуючи вказані правила безпеки дорожнього руху, рухаючись в місті Черкаси по проїзній частині прилеглої території будинку №48, що по вулиці 30-річчя Перемоги в напрямку від останнього до першого під`їзду, була неуважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не вибрала безпечну швидкість руху, щоб постійно контролювати рух транспортного засобу, здійснила наїзд на нерухому перешкоду у вигляді автомобіля Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який стояв припаркований поблизу під`їзду №10 вище вказаного будинку, частково на тротуарі, а частково на проїзній частині прилеглої території, та який належить ОСОБА_9 , після чого продовжила свій рух, виїхала за межі проїзної частини на тротуар та здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по тротуару, який розташований по праву сторону проїзної частини прилеглої території будинку АДРЕСА_2 в напрямку від останнього до першого під`їзду, та в подальшому продовживши свій рух здійснила наїзд на нерухому перешкоду у вигляді металевої огорожі, яка огороджувала клумбу від тротуару між 10 та 9 під`їздом вище вказаного будинку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у потерпілого ОСОБА_10 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 03-01/800 від 26.09.2022 року, було виявлено тілесні ушкодження, а саме травма грудної клітки у вигляді переломів 5-7 ребер зліва, крововиливів в обидві легені, крововиливів в трапецієподібний м`яз справа та зліва, синця на грудній клітці; спинальна травма у вигляді перелому тіла 10 грудного хребця зі зміщенням уламків, підвивиху 9 грудного хребця та забою грудного відділу спинного мозку. Вказана сполучена травма грудної клітки та хребта в своєму перебігу призвела до розвитку поліорганної недостатності та привела до зупинки дихання, серцебиття, припинення функцій центральної нервової системи й відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, та між виявленою травмою і настанням смерті існує прямий причинний зв`язок.

Спричинення смерті потерпілого ОСОБА_10 знаходиться в причинному зв`язку, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №СТ/053Е-22 від 19.10.2022, з порушенням водієм автомобіля ЗАЗ Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 вимог п.п. 2.3.б) та 12.1 Правил дорожнього руху України.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 винною в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні визнала повністю, детально вказавши на обставини та механізм вчиненого та дала показання, які відповідають опису подій, які сформульовані в обвинувальному акті, у скоєному щиро кається, просила суворо не карати. Добровільно відшкодувала моральну шкоду.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, суд ухвалив про проведення скороченого судового розгляду і визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, чи правильно обвинувачена розуміє зміст тих обставин, які вона не оспорює, чи є добровільною та істинною її позиція, а також роз`яснив учасникам процесу, що у разі не дослідження судом доказів, сторони будуть позбавлені права в апеляційному порядку оскаржити обставини, які не оспорювалися.

Оцінюючи докази зібрані в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведена.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди.

Згідно з ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 зі змінами від 06.11.2009 «Про практику призначення судами кримінального покарання» слід звернути увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За змістом пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України сформульована як кумулятивна, тобто передбачає наявність як основного виду покарання, так і можливість застосування або незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до пункту 21 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України в кожному випадку призначення покарання за ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Так, приймаючи рішення щодо виду та розміру покарання обвинуваченій , суд враховує ступінь тяжкості злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що відповідно до ст. 12 цього Кодексу відноситься до тяжких злочинів, характеризується необережною формою вини, фактичні обставини кримінального провадження, тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченої ОСОБА_4 , зокрема те, що вона раніше не судима, до кримінальної відповідальності притягається вперше, одружена, працює офіційно менеджером з продажів у ФОП ОСОБА_8 , за місцем фактичного проживання та місцем роботи характеризується виключно позитивно, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про її осудність, добровільно відшкодувала потерпілій шкоду, завдану злочином - морального характеру.

Судом було встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 , висловивши самозасудження своєї кримінально караної поведінки, попросивши вибачення у потерпілої, зазначив про готовність нести кримінальну відповідальність, вину у вчиненні злочину визнала повністю та під час допиту в суді зазначила, що шкодує про свій вчинок і розкаюється, що свідчить про наявність у кримінальному провадження обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття.

Вказаний висновок суду узгоджується з позицією, викладеною у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.09.2022 справа №397/92/15-к, від 02.11.2021 справа №643/13256/17 та ін., які беруться судом до уваги в силу вимог ст. 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII), відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Можливість врахування обставиною, що пом`якшує покарання винної особи, - «добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди» обґрунтовується наступним.

Повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди полягає в добровільному задоволенні винним або іншими особами, зокрема, батьками чи близькими родичами, обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди.

Тобто, добровільним відшкодуванням шкоди є відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди потерпілому без примусу у спосіб, встановлений чинним законодавством. Сутність добровільного відшкодування шкоди полягає у відновленні порушеного майнового становища потерпілого особою, яка вчинила кримінальне правопорушення. Воно полягає в усуненні винною особою наслідків скоєного правопорушення шляхом компенсації шкоди в повному розмірі.

У своїй заяві від 24.04.2023, яку посвідчено нотаріально та долучено до матеріалів кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_6 зазначила про те, що їй відшкодовано моральну шкоду в сумі 150000,00 грн та в сумі 200 000 грн, а тому вона претензій в частині відшкодування моральної шкоди до обвинуваченої немає. Ці обставини потерпіла підтвердила в судовому засіданні, що свідчить про те, що обвинувачена із власної ініціативи до прийняття рішення судом по суті добровільно відшкодувала завдані збитки, усунув заподіяну шкоду, що підтверджує наявність у кримінальному провадженні обставини, що пом`якшує покарання, - «добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди».

Вказаний висновок суду узгоджується з позицією, викладеною у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.09.2022 справа №397/92/15-к, від 16.08.2022 справа №592/5779/20, від 15.02.2022 №283/460/2021 та ін., які беруться судом до уваги в силу вимог ст. 13 Закону №1402-VIII, відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами 1, 2 цієї статті, суд ухвалює рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. При цьому, статтею 76 цього Кодексу визначено коло обов`язків, які суд покладає на особу в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.05.2018 справа №167/341/16-к цей суд указав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженої без відбування покарання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує знову ж таки порушення Правил дорожнього руху з боку обвинуваченої, що призвело до смерті людини, що беззаперечно встановлює суспільну небезпеку з реальною загрозою заподіяння істотної шкоди людині, а тому приходить до висновку про призначення їй додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, визначений санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

З огляду на викладене, враховуючи принципи законності, справедливості та обґрунтованості покарання в сукупності, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_4 покарання у виді у виді позбавлення волі, без реального відбування покарання із застосуванням іспитового строку, з позбавленням права керувати транспортними засобами, водночас, зваживши на дані про особу обвинуваченої, наявність пом`якшуючих покарання обставин і відсутність таких, що його обтяжує, беручи до уваги посткримінальну поведінку ОСОБА_4 , що є виключно позитивною, те, що обвинувачена добровільно повністю відшкодувала потерпілій моральну шкоду, завдану злочином, а також позиції у судових дебатах учасників кримінального провадження, з яких як прокурор і потерпіла, так і обвинувачена та її захисник, кожен окремо, вважали за доцільне призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком.

Суд приходить до висновку, що перевиховання й виправлення обвинуваченої можливо без ізоляції від суспільства, та вважає за можливе застосувати положення ст. 75 КК України, оскільки виправлення та попередження вчинення обвинуваченою нових кримінальних правопорушень, на переконання суду, можливо без реального його відбування, але в умовах здійснення контролю за поведінкою обвинуваченої протягом іспитового строку з покладенням на неї обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов не заявлений.

Запобіжний захід до обвинуваченій ОСОБА_4 не застосовувався.

Суд, виконуючи вимоги ч. 2 ст. 124 КПК України, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати за проведення експертиз на користь держави на загальну суму 5285,64 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови у цивільному позові.

Враховуючи те, що відпала необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на транспортний засіб, яке було накладено ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.08.2022, суд вважає доцільним скасувати.

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.349, 368-370, 374, 394 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Призначити покарання ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням на 2 роки, зобов`язавши у відповідності до ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати на залучення експерта за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу в сумі 1510,24 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати на залучення експерта ОСОБА_11 під час здійснення досудового розслідування за проведення судової автотехнічної експертизи у сумі 3775,40 грн.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.08.2022.

Речові докази:

- автомобіль ЗАЗ Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_4 залишити за належністю ОСОБА_4 ;

- автомобіль Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_9 залишити йому за належністю.

На вирок протягом 30 діб може бути подана апеляція до Черкаського апеляційного суду.

Головуючий ОСОБА_1