ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/3912/19
Провадження №11кп/818/117/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 23 грудня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному 28 серпня 2016 рокудо Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001816, за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Краматорськ Донецької області, яка працює в ТОВ «КЕТ», заміжня, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судима,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.1 ст.286 КК України,-

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 23 грудня 2020 року ОСОБА_9 засуджено за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами, строком на 3 роки.

На підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, ОСОБА_9 звільнено від відбування основного та додаткового покарання призначеного за цим вироком.

Цим же вироком постановлено стягнути з ОСОБА_9 :

- на користь потерпілої ОСОБА_6 26 000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

- на користь держави, процесуальні витрати за проведення експертиз у розмірі 10820 грн. 60 коп.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_9 27 серпня 2016 року приблизно о 17 годині 20 хвилин, керувала технічно справним автомобілем «Лада Каліна», д.н.з. НОМЕР_1 , та зупинилася на узбіччі автодороги «Харків-Щербаківка» (12 км + 900 м) Дергачівського району Харківської області в напрямку с. Щербаківка з боку розташування м. Харкова в попутному напрямку руху. Далі ОСОБА_9 , проявляючи злочинну недбалість, порушуючи Правила дорожнього руху (далі - ПДР), не переконавшись у тому, що маневр виїзду з узбіччя на асфальтобетонне покриття дороги буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхала на проїзну частину вказаної автодороги, внаслідок чого керований нею автомобіль зіткнувся передньою лівою частиною з передньою правою частиною автомобіля «Ніссан Прем`єра», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , що рухався з боку розташування м. Харкова, чим грубо порушила вимоги пунктів 10.1, 10.4 ПДР.

У результаті ДТП пасажир автомобіля «Ніссан Прем`єра» ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_9 знаходяться у причинному зв`язку з подією та наслідками, що наступили.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, просить вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 23 грудня 2020 року скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, за відсутністю в діянні ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 залишити без розгляду.

Також просить повторно дослідити докази:

- допитати свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ;

- протокол слідчого експерименту та схему до нього за участю водія ОСОБА_10 від 07.09.2018 року;

- протокол проведення слідчого експерименту та схему до нього за участю водія ОСОБА_9 від 07.09.2018 року;

- висновок судової авто-технічної експертизи №1005/18 від 31.10.2018 року;

- висновок комплексної судової автотехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису №7693/17454/17455 від 29.08.2019 року;

- протокол огляду місяця дорожньо-транспортної пригоди від 27 серпня 2016 року та схему до нього;

- висновок судової транспортно-трасологічної експертизи №83/17 від 23.05.2017 року;

- висновок судової авто-технічної експертизи №649/17 від 31.10.2017 року;

- висновок судової авто-технічної експертизи №650/17 від 31.10.2017 року;

- висновок судово-медичної експертизи №1282-А/17 від 08.11.2017 року;

- висновок додаткової судово-медичної експертизи №09-2587/2018 від 14.08.2018 року;

- схему розташування технічних засобів організації дорожнього руху Служби автомобільних доріг у Харківській області в місці дорожньо-транспортної пригоди;

- Відеозапис з місяця дорожньо-транспортної пригоди, зробленої безпосередньо відразу після дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування посилається на те, що суд не прийняв до уваги показання обвинуваченої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які підтвердили, що обвинувачена не зупинялася на узбіччі автодороги, а рухалася в крайній правій полосі, що також підтверджується протоколом слідчого експерименту за участю обвинуваченої ОСОБА_9 від 07 вересня 2018 року.

На думку захисника, посилання суду на показання вказаних свідків та протокол слідчого експерименту, як на докази винуватості ОСОБА_9 , відповідно до ст.411 КПК України є невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Указав, що матеріали кримінального провадження не містять доказів зупинки та перебування ОСОБА_9 на узбіччі дороги.

Зазначив, що відповідно до висновку експертів за результатами проведення комплексної судової автотехнічної, транспортно-трасологічної експертизи, і експертизи відео-, звукозапису №7693/17454/17455 від 29 серпня 2019 року місце зіткнення автомобілем розташовувалося перед початком утворення слідів чорного кольору на проїжджій частині, тобто в районі розташування переривчастої лінії дорожньої розмітки, яка розділяє праву та ліву смуги руху. Також зазначив, що висновок вказаної експертизи спростовує показання потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Також зазначив, що відомості, які містяться у протоколі слідчого експерименту від 07 вересня 2018 року за участю потерпілої ОСОБА_6 і ОСОБА_10 в частині характеру руху автомобіля «Lada Kalina» є хибними, оскільки відповідно до експертизи №1003/158 від 31 жовтня 2018 року та №7693/17454/17455 від 29 серпня 2019 року такі дані є технічно неспроможними. На думку захисника зазначений висновок експертів підтверджує показання обвинуваченої ОСОБА_9 про те, що коли вона почала виконувати маневр розвороту в ліво та наблизилась до преривистої лінії дорожньої розмітки, в неї врізався автомобіль під керуванням ОСОБА_10 , який здійснював обгін на перехресті, що заборонено підп.«а» п.14.6 Правил дорожнього руху України.

Зазначив, що протоколи огляду не містять важливих для цього провадження даних, які впливають на правильність висновку автотехнічної експертизи, оскільки експертам були надані неповні дані, що відображено у висновках експертів, а тому є недопустимими доказами.

Окрім цього вказує, що органами досудового розслідування було істотно порушено право обвинуваченої на захист, оскільки більше трьох років їй не пред`являлася підозра, а з моменту її пред`явлення до закінчення досудового розслідування минуло менше години. На думку захисника такими діями орган досудового розслідування позбавив права обвинувачену на користування її правами щодо збирання доказів, ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та інше.

Посилається на те, що протокол слідчого експерименту від 07 вересня 2018 року за участю водія ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_6 є недопустимим доказом, оскільки в ньому ОСОБА_10 вказаний як підозрюваний, що свідчить про те, що він не був попереджений про кримінальну відповідальність у разі надання неправдивих доказів. Зазначив, що вимоги ч.6 ст.223 КПК України не дозволяють потерпілій втручатися у хід слідчого експерименту, однак відповідно до даних, які містяться у вказаному протоколі, потерпіла підтвердила вказаний водієм ОСОБА_10 механізм ДТП.

На думку апелянта висновки експертів №1003/18 від 31 жовтня 2018 року є також недопустимим, оскільки ґрунтується на відомостях, які містяться в протоколі слідчого експерименту від 07 вересня 2018 року за участю водія ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_6 .

Також зазначив, що в судовому засіданні 01 липня 2020 року під час оголошення прокурором протоколу слідчого експерименту від 07 вересня 2018 року за участю водія ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_6 , сторона захисту висловлювала свої заперечення, які суд не прийняв до уваги, мотивуючи тим, що в нього на даний час відсутній цей доказ та він позбавлений права його дослідити, однак в подальшому суд в порушення вимог ч.1 ст.23 КПК України не дослідив вказаний доказ. Указав, що судом необґрунтовано було відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про дослідження письмових доказів.

Водночас зазначив, що суд у вироку при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди у сумі 100 000 грн. не врахував, що дане правопорушення характеризується необережною формою вини, а визначена судом сума перевищує вимоги розумності і справедливості.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні просила апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду без змін, оскільки вина обвинуваченої повністю підтверджується наявними та дослідженими судом доказами.

Потерпіла та її представника в судовому засіданні просили апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Обвинувачена та її захисник в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та захисника, зваживши на доводи прокурора, потерпілої та її представника, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів, з урахуванням положень ст.404 КПК України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає за таких підстав.

Мотиви суду

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року по справі №676/5972/17, незгода з оцінкою певних конкретних доказів судом першої інстанції не є підставою для їх повторного дослідження в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, оскільки захисником у своєму клопотанні не зазначено у чому виразилася неповнота дослідження судом першої інстанції доказів чи які порушення були допущені при їх дослідженні, тому клопотання захисника про повторне дослідження доказів колегією суддів залишено без задоволення.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги захисника про недоведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.1 ст.286 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Проаналізувавши матеріали справи, а також зміст оскаржуваного вироку, колегія суддів дійшла висновку, що винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, повністю та об`єктивно підтверджується дослідженими у ході судового розгляду доказами, які, в свою чергу, є належними, достовірним і допустимими, а також взаємодоповнюючими та, при їх системному аналізі, достатніми для вирішення кримінального провадження.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду судом першої інстанції було допитано та надано об`єктивну оцінку показанням, а саме:

- потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що 27 серпня 2016 року вона разом з колегою ОСОБА_13 та донькою останньої їхали з м. Харкова на автомобілі «Нісан» під керуванням водія ОСОБА_10 по автодорозі «Харків-Щербаківка». Вона перебувала на передньому пасажирському сидінні. Коли виїхали з заправки, то вона побачила автомобіль начебто світлого кольору, який різко з обочини траси виїхав наліво в попутному до них напрямку та відчула удар автомобілів. У результаті ДТП вона отримала тілесні ушкодження.

- свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснили, що 27 серпня 2016 року вони на автомобілі «Нісан» приблизно о 17 годині рухались з м. Харкова ОСОБА_6 , ОСОБА_13 з її неповнолітньою донькою. Виїжджаючи з заправки та, рухаючись на автодорозі «Харків-Щербаківка», вони побачили автомобіль «Лада Каліна», який стояв на обочині. Практично порівнявшись з вищевказаним автомобілем вони відчули удар і вибух подушки безпеки, внаслідок чого сталася ДТП. ОСОБА_10 коли опритомнів, то почув крик в автомобілі і практично випав з авто, лежав на землі біля автомобіля, рухатися не міг, так як отримав травму спини та поламані пальці на ногах. Водій автомобіля «Каліна» перебувала в своїй машині, а два її пасажира стояли біля автомобіля і пили пиво. Вони навіть не підходили до них і не поцікавилися про стан постраждалих.

-свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що 27 серпня 2016 року він рухався з м. Харкова до с. Гоптівка на автодорозі «Харків-Щербаківка». Він бачив автомобіль «Каліна» сріблястого кольору, який стояв на обочині. Коли чорний автомобіль порівнявся з вищевказаним автомобілем «Каліна», то останній почав рухатися вліво з обочини і спровокував ДТП. Автомобіль чорного кольору від удару влетів в розташований на зустрічній полосі руху бетонний відстійник, а потім в щиток. Автомобіль синього кольору, який їхав попереду свідка об`їхав «Каліну» і поїхав далі, а він, ОСОБА_14 , зупинився. Побачив, як з чорного автомобіля вийшла дівчинка дитина, яка дуже кричала та її мама. Останніх вони відправили до лікарні, зупинивши попутній транспорт, а пасажира переднього сидіння без тями забрала швидка медична допомога. Автомобіль «Каліна» вдарив чорний автомобіль в праву частину.

Таким чином, суд першої інстанції дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у даному провадженні, повно та всебічно перевірив зібрані під час досудового розслідування докази та дав їм кожному окремо та у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів та наводити її вдруге вважає недоцільним.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на невідповідність показань потерпілої та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 матеріалам кримінального провадження є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції проаналізовано показання всіх свідків та надано їм належну оцінку. Будь-яких даних, які б ставили під сумнів показання потерпілої ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 матеріали кримінального провадження не містять. Окрім цього, показання потерпілої ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 також підтверджуються наступними доказами:

- показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , про те що 27 серпня 2016 року вони перебували в автомобілі «Каліна», за кермом якого знаходилася ОСОБА_9 . Коли вони рухалися по автодорозі «Харків-Щербаківка», то пропустили необхідний їм поворот з дороги на м. Краматорськ, тому вирішили розвернутися на Т-образному перехресті. ОСОБА_9 повернути не встигла, а тільки почала трохи рухатися взявшись за кермо, коли в них врізався автомобіль «Ніссан» чорного кольору.

- висновком судової транспортно-трасологічної експертизи №83/17 від 23 травня 2017 року в момент первинного контакту автомобіль «Ніссан прем`єра» р.н. НОМЕР_2 правою боковою частиною переднього бамперу контактував з лівою боковою частиною переднього бамперу автомобіля «ВАЗ-1118» (Лада-Каліна) р.н. НОМЕР_3 . В момент первинного контакту автомобіль «Ніссан прем`єра» р.н. НОМЕР_2 своєю правою боковою частиною був звернутий до лівої бокової частини автомобіля «ВАЗ-1118» р.н. НОМЕР_3 , при цьому кут між їх повздовжніми осями був приблизно 15 градусів. Місце зіткнення автомобілів «Ніссан прем`єра» р.н. НОМЕР_2 та «ВАЗ-1118» р.н. НОМЕР_3 розташовувалось до початку спарених слідів автомобіля «Ніссан прем`єра» р.н. НОМЕР_2 (т.1 а.с.76-92).

- висновокм судово-медичної експертизи №1282-А/17 від 08 листопада 2017 року, у потерпілої ОСОБА_15 мали місце пошкодження: - контактний опік 1-2 ступенів правої верхньої кінцівки, походження якого встановити не виявляється можливим. Діагноз закрита черепно-мозкова травма, ушиб головного мозку, травматичний субарахноідальний крововилив, забиття м`яких тканин голови та обличчя, закрита гіперекстензійна травма шийного відділу хребта, травма зв`язкового апарату, травма шийного сплетіння, травматична плексопатія, проксимальний глибокий поріз правої руки. (т.1 а.с.150-152).

- висновком додаткової судово-медичної експертизи №09-2587/2018 від 14 серпня 2018 року, у потерпілої ОСОБА_6 мали місце наступні тілесні ушкодження: - поєднана закрита черепно-мозкова травма та гіперекстензійна травма шийного відділу хребта у формі забою головного мозку, субарахноїдального крововиливу, з розвитком окорухових порушень у вигляді паралітичної косоокості, що розходиться, переважно лівого ока, травматичного мідріазу, травми симпатичних нервів шийного сплетення, травматичної плексопатії, проксимального парезу правої верхньої кінцівки; - закрита травма грудної клітини у вигляді переломів 5 та 6 правих ребер по лопатковій лінії; - множинні підшкірні гематоми (синці) на правому плечі, правому передпліччі, на передній поверхні правої та лівої гомілки; - опіки правого плеча та правої кисті, які загоїлись з утворенням рубців. Закрита травма грудної клітини утворилась внаслідок ударної дії тупого твердого предмету (предметів), індивідуальні особливості діючої поверхні якого не відобразились. Множинні підшкірні гематоми (синці) утворились від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості діючих поверхонь яких не відобразились, за механізмом удару або удару-стиснення. Враховуючи дані із наданої медичної документації та морфологічні ознаки встановлених тілесних ушкоджень, вони могли бути отримані у строк вказаний у постанові, тобто 27.08.16 в умовах дорожньо-транспортної пригоди. На теперішній час у ОСОБА_6 відмічаються стійки наслідки поєднаної закритої черепно-мозкової травми та гіперекстензійна травма шийного відділу хребта. Поєднана закрита черепно-мозкова травма та гіперекстензійна травма шийного відділу хребта та їх вищевказані наслідки складають 20% та 5% стійкої втрати загальної працездатності, що у сумі становить 25% і за цією ознакою відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Закрита травма грудної клітини не є небезпечною для життя в момент заподіяння, а спричинила за собою тривалий розлад здоров`я понад 3 тижнів (21день), і за цією ознакою відноситься до ушкоджень середнього ступеню тяжкості (т.1 а.с.182-190).

Поряд з цим, показання потерпілої та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 щодо обставин ДТП підтверджуються даними протоколу проведення слідчого експерименту та схемою до нього за участю потерпілої ОСОБА_6 та водія ОСОБА_10 від 07 вересня 2018 року, в ході якого останні відтворили обставини та механізм, за яких трапилася ДТП 27 серпня 2016 року (т.1 а.с.194-201).

Окрім цього, судом також проаналізовано дані, які містяться у протоколі проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченої ОСОБА_9 від 07 вересня 2018 року, в ході якого обвинувачена показала та пояснила обставини, за яких сталася ДТП 27 серпня 2016 року (т.1 а.с.204-209).

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №1005/18 від 31 жовтня 2018 року, в ході її проведення було проаналізовано показання свідка ОСОБА_10 та обвинуваченої ОСОБА_9 , які містяться у протоколах проведення слідчого експерименту експертом за участі останніх, та було встановлено, що у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Лада Каліна» ОСОБА_9 , повинна була діяти відповідно до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України. В діях водія автомобіля «Лада Каліна» ОСОБА_9 , вбачаються невідповідності вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України які, з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з настанням цієї події (т.1 а.с.226-229).

При цьому, згідно висновку комплексної судової автотехнічної експертизи та експертизи відео- звукозапису №7693/17454/17455 від 29 серпня 2019 року, ознаки, характерні для електронного монтажу запису звуку у відеофайлі «VIDEO00325.mp4», що записаний в області даних лазерного диску DVD+RW «VIDЕХ» №PWD648 WА не виявлені. Ознак характерних для електронного монтажу відеозображения, не виявлено. Ознак переривання у записі відеофонограми - не виявлено.

Місце зіткнення автомобілів ВАЗ-1183 та Ніссан Прем`єра розташовувалося перед початком утворення слідів чорного кольору на проїзній частині, в районі розташування переривчастої лінії дорожньої розмітки, яка поділяє праву та ліву смуги руху автодороги «Харків-Щербаківка» в напрямку до с. Щербаківка.

В ході проведення вказаної експертизи, було проаналізовано показання водія автомобіля Ніссан прем`єра ОСОБА_10 про те, що автомобіль ВАЗ-1183 виконував маневр зміни напрямку руху вліво з правого узбіччя. Експерти дійшли висновку, що в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля ВАЗ-1183 ОСОБА_9 повинна була діяти у відповідності з вимогами п.п 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля ВАЗ-1183 ОСОБА_9 мала технічну можливість уникнути дану дорожньо-транспортну пригоду шляхом виконання вимог п.п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України для чого в неї не було перешкод технічного характеру. В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля ВАЗ-1183 ОСОБА_9 не відповідають вимогам п.п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України і знаходяться, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Окрім цього, експертами було проаналізовано показання водія автомобіля ВАЗ-1183 ОСОБА_9 про те, що автомобіль ВАЗ-1183 виконував маневр зміни напрямку руху вліво з правої смуги руху. Експерти дійшли висновку, що в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля ВАЗ-1183 ОСОБА_9 повинна була діяти у відповідності з вимогами п.10.1 Правил дорожнього руху України (т.1а.с.332-347).

Зазначений висновок комплексної судової авто-технічної експертизи був зроблений з урахуванням відомостей, які містяться у протоколах проведення слідчих експериментів та схемам до них, висновків судової авто-технічної експертизи №1005/18 від 31 жовтня 2018 року, судової транспортно-трасологічної експертизи №83/17 від 23 травня 2017 року, протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27 серпня 2016 року та схемою до нього, а також наданим стороною захисту DVD+RW з відеозаписом, на якому зафіксовано події одразу після ДТП.

Доводи сторони захисту про визнання недопустимими доказами: протокол огляду місця події від 27 серпня 2016 року, оскільки не зазначена ширина проїжджої частини дороги і смуг руху, а також те що ДТП сталося на перехресті; та протокол огляду місця події від 09 квітня 2019 року, оскільки не вказані дані про наявність на лівій смузі руху автодороги дорожньої розмітки, та не вказано, що ДТП сталося на перехресті є безпідставними, виходячи з наступного.

Так, відповідно до протоколів огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27 серпня 2016 року та від 09 квітня 2019 року, вони відповідають формі та складу передбачених ст.104 КПК України. При їх складанні зауважень не надходило (т.1 а.с.8-25; т.1 а.с.278-281). Окрім цього, до протоколів надані схеми та фотознімки із зазначенням даних дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, також належить врахувати, що сторона захисту, як під час розгляду судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду оскарженого вироку, не заявляла будь-яких клопотань щодо надання окремого доручення органу досудового розслідування в порядку ст.333 КПК України для проведення додаткових слідчих дій, та для встановлення додаткових відомостей за цим кримінальним провадження.

Відсутність, як на думку захисника будь-яких даних, які він вважає необхідними, не тягне за собою визнання протоколу незаконним в цілому.

Аналогічні доводи викладені в постанові Верховного Суду від 07 грудня 2022 року (справа № 387/987/20, провадження № 51-2534км22).

Неслушними є й доводи в апеляційній скарзі захисника про недопустимість протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_6 та водія ОСОБА_10 від 07 вересня 2018 року внаслідок зазначення у ньому ОСОБА_10 як підозрюваного, позбавлені підстав, виходячи з наступного.

Так, як убачається з матеріалів кримінального провадження, в ході досудового розслідування ОСОБА_10 процесуального статусу підозрюваного не набував, а зазначення ОСОБА_10 в протоколі проведення слідчого експерименту від 07 вересня 2018 року у графі «за участю підозрюваного», колегія суддів розцінює як технічну описку - помилку, оскільки ОСОБА_10 до того часу вже був допитаний в якості свідка та попереджався про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань, що підтверджується протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 06 вересня 2016 року.

Поряд з цим, стороною захисту не було надано даних, ні суду першої інстанції, ні зазначено в апеляційній скарзі, на яких підставах могли б виникнути обґрунтовані сумніви у правдивості наданих свідком ОСОБА_10 показань при проведенні слідчого експерименту 07 вересня 2018 року. Не надано таких даних стороною захисту й апеляційному суду.

Навпаки, як слідує із матеріалів провадження, показання, які містяться у протоколі допиту свідка ОСОБА_10 від 06 вересня 2016 року, за своїм змістом не суперечать показанням, наданим ОСОБА_10 під час проведення слідчого експерименту за його участі та потерпілої ОСОБА_6 07 вересня 2018 року.

Таким чином, вищезазначене свідчить про відсутність будь-яких підстав, які могли б викликати обґрунтовані сумніви у правдивості показань, наданих свідком ОСОБА_10 при проведенні слідчого експерименту 07 вересня 2018 року.

А тому, підстав для визнання протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_6 та водія ОСОБА_10 від 07 вересня 2018 року, недопустимим, колегія суддів не вбачає.

Поряд з цим, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що за відсутності відомостей в протоколі слідчого експерименту про попередження свідка про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України цей доказ є безумовно недопустимим, оскільки при його оцінці на предмет допустимості необхідно виходити з того, що у провадженні, де на етапі досудового розслідування свідок був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за завідомо неправдиве показання і допитаний про обставини ДТП, про що складено відповідний протокол, за відсутності обґрунтованих даних які би ставили під сумнів правдивість повідомлених ним відомостей про обставини події, відсутні підстави до визнання недопустимим доказом протоколу слідчого експерименту, в якому зазначені відомості, що не суперечать даним, які повідомлені свідком під час допиту.

Також не заслуговують на увагу й доводи сторони захисту про неповноту судового розгляду внаслідок не дослідження судом письмових доказів, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 01 липня 2020 року у судовому засіданні були надані письмові докази прокурором і останнім відтворено, тобто досліджено їхній зміст, і в цьому дослідженні приймав активну участь захисник ОСОБА_8 , що підтверджується журналом судового засідання від 01 липня 2020 року (т.2 а.с.91-95).

Враховуючи викладене, порушень вимог ст.290 КПК України колегією суддів не встановлено, а тому суд обґрунтовано взяв до уваги та поклав в основу вироку ті докази, які були відкриті сторонам та безпосередньо досліджені у судовому засіданні.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст.94 КПК України, критерію «поза розумним сумнівом» оцінив усі наявні докази, прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину та цілком вірно кваліфікував її дії саме за ч.1 ст.286 КК України, а доводи захисника в апеляційній скарзі про недоведеність вини обвинуваченої не є слушними і не підлягають задоволенню.

Разом з тим, виходячи з положень ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Визначений судом першої інстанції розмір грошових стягнень на відшкодування потерпілій моральної шкоди у сумі 100 000 грн. внаслідок перенесених фізичного болю та страждань, яких вона зазнала у зв`язку втратою та погіршенням стану здоров`я, звичайного способу життя та отриманням в результаті ДТП другої групи інвалідності, відповідає вимогами ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК України, виходячи із принципів виваженості, розумності, справедливості, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, глибини та тривалості моральних страждань і переживань, які перенесла потерпіла.

Отже, доводи захисника про не врахування судом при визначення розміру моральної шкоди того, що дане правопорушення характеризується необережною формою вини, самі по собі не можуть свідчити про невідповідність розміру грошових стягнень на відшкодування моральної шкоди, оскільки ці обставини враховані під час призначення обвинуваченій ОСОБА_9 покарання.

Таким чином, вирок суду щодо ОСОБА_9 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст.370 КПК України, підстав для його зміни та скасування, як на тому наполягає захисник в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачаю.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 23 грудня 2020 року щодо ОСОБА_9 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3