Справа № 308/3752/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

12.07.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , розглянув кримінальне провадження № 11-сс/4806/115/22 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.03.2022 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного за ч.5 ст.407 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 .

Слідчий П?ятого СВ ТУ ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України у кримінальному провадженні № 0000027, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 березня 2022 року.

Клопотання слідчого обґрунтовано наступним.

Згідно кримінального провадження № 0000027 від 18.03.2022 військовослужбовець військової служби за контрактом ОСОБА_6 , будучи працівником СБУ, самовільно залишив місце служби (м. Прип?ять, Київська область) та знаходився без поважних причин в Закарпатській області до моменту становлення його місцязнаходження працівниками правоохоронного органу, 18.03.2022.

Згідно з матеріалами досудового розслідування кримінального провадження № 0000057 від 19.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України, співробітник СБ України ОСОБА_6 , перебуваючи на керівниій посаді на об?єкті стратигічного значення, 24.02.2022 умисно сприяв військовим підрозділам країни агресора Російської Федерації у проведенні підривної діяльності проти України, чим завдав шкоду державному суверенітету та обороноздатності України.

19.03.2022 кримінальні провадження № 0000027 від 18.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та № 0000057 від 19.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України об?єднано в одне провадження № 0000027.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 з 29.02.1996 по теперішній час, проходить військову службу в органах Служби безпеки України у військовому званні полковник.

На підставі наказу Служби безпеки України від 25.10.2019 № 1440-ос, з 25.10.2019 ОСОБА_6 для виконання своїх службових обов?язків відряджений, із залишенням на військовій службі, до Державного агентства України з управління зоною відчуження на посаду заступника генерального директора (з режиму фізичного захисту) державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська атомна електростанція».

Згідно Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З моменту видачі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 на території України почав діяти правовий режим воєнного стану, тобто з 05:30 год. 24.02.2022.

У відповідності до вимог ст.ст. 11,16,49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст.ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, полковник ОСОБА_6 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов?язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виконувати службові обов?язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов?язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Вимоги ст.ст. 17,65 Конституції України, ст.18 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» зобов?язують кожного військовослужбовця захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

Відповідно до ст.ст. 12,14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов?язків, про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов?язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові; із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Водночас, відповідно до п.п. 10,11,17 ст.24 Закону України «Про Службу безпеки України» полковник ОСОБА_6 зобов?язаний сприяти Державній прикордонній службі України в охороні державного кордону України; сприяти забезпеченню режиму воєнного та надзвичайного стану в разі їх оголошення, брати участь у розробленні та здійсненні заходів щодо фізичного захисту ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання, а також у проведенні спеціальної перевірки щодо допуску до особливих робіт.

Таким чином, полковник ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем Служби безпеки України, у порушення вимог ст.ст. 20,24 Закону України «Про Службу безпеки України», ст.ст. 11,12,14,16,49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 17,65 Конституції України, ст.18 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», проходячи тимчасово військову службу у Державному спеціалізованому підприємстві «Чорнобильська атомна електростанція», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи об?єктивну можливість належно виконувати свої службові обов?язки, 24.02.2022 до місця проходження ним військової служби територію Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська атомна електростанція» не з?явився, як і до вказаного місця служби, а також до органів територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або органів Служби безпеки України, з метою пред?явлення своєї належності до військових формувань та пояснення причин відсутності на військовій службі, до моменту виявлення його 18.03.2022 співробітниками ГУ ВБ СБ України у населеному пункті його тимчасового перебування в смт. Міжгір?я Закарпатської області, чим вчинив самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) місця служби, з метою тимчасово ухилитися від військової служби в умовах воєнного стану.

19.03.2022 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Слідчий вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_6 підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, протоколами проведення слідчих та процесуальних дій, а також іншими зібраними органом досудового розслідування доказами.

Відповідно до вимог п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п?ять років.

Однією з підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження є наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення відповідного ступеню тяжкості.

Санкція ч.5 ст.407 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п?яти до десяти років та відповідно до ч.5 ст.12 КК України цей злочин відноситься до тяжких.

Тому у органа досудового розслідування є підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може не виконувати покладені на нього процесуальні обов?язки.

Слідчий вважає в даному випадку наявним ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України переховування підозрюваного/обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду. ОСОБА_6 , який є діючим офіцером СБУ, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від п?яти до десяти років та є жителем іншої області, а тому не виключається можливість, що останній з метою уникнення від кримінальної відповідальності, використовуючи здобуті під час несення служби в СБУ знання, навички може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, у тому числі за межами області або вибути за межі України поза межами пунктів пропуску.

Також слідчий вважає наявними у даному провадженні ризики, передбачені п.4,5 ч.1 ст.177 КПК України підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення. Так підозрюваний ОСОБА_6 є діючим офіцером СБУ, а тому може з використанням професійних знань, навичок та зв?язків перешкоджати даному кримінальному провадженню.

В даному кримінальному провадженні шляхом проведення слідчих (розшукових) дій перевіряються факт можливого сприяння ОСОБА_6 військовим підрозділам країни агресора Російської Федерації у проведенні підривної діяльності проти України. З урахуванням санкції ч.1 ст.111 КК України та ч.6 ст.12 КК України зазначене кримінальне правопорушення відноситься до категорії особливо тяжких.

Під час проведення фільтраційних заходів, 18.03.2022 було проведено опитування ОСОБА_6 з використанням поліграфа, за результатами якого аналіз психофізіологічних реакцій дає можливість припустити, що опитуваний співпрацює з силовими структурами РФ, з представниками спецслужб РФ, з представниками ГРУ РФ, з представниками спецслужб ЛНР. Також опитуваний 24.02.2022 був на ЧАЕС, особисто бачив її захоплення та допомагав у цьому.

Характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення свідчать про його підвищену суспільну небезпеку.

З метою запобігання вчинити ОСОБА_6 будь-якої з вищеописаних дій виникла необхідність у обранні відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_6 .

На думку слідчого інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку ОСОБА_6 та відповідно до ст.183 КПК України йому необхідно обрати запобіжний захід саме у виді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.03.2022 дане клопотання слідчого задоволено частково.

Обрано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, а саме до 17 травня 2022 року включно з утриманням в умовах гауптвахи ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ).

У разі неможливості утримання підозрюваного ОСОБА_10 в умовах гауптвахи ІНФОРМАЦІЯ_2 , постановлено утримувати останнього в ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9)».

Строк тримання під вартою постановлено рахувати з 17 год. 40 хв. 19 березня 2022 року.

Визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього обов?язків, передбачених КПК України 3 000 000,00 грн.

У разі внесення застави у вказаному розмірі, покладено на підозрюваного ОСОБА_6 обов?язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; не відлучатися із населеного пункту, в якому фактично перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгород) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Львові перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке 18.03.2022 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000027 за ч.1 ст.111, ч.5 ст.407 КК України.

19 березня 2022 року, о 17 год. 40 хв., ОСОБА_6 затримано у порядку ст.208 КПК України, цієї ж доби повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а саме в самовільному залишенні місця служби, вчиненого в умовах воєнного стану, вчинене військовослужбовцем.

Сукупність фактичних даних, які містяться в матеріалах кримінального провадження, дали підстави слідчому судді вважати пред?явлену ОСОБА_6 підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні вже під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Слідчим суддею вказано, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , є тяжким, за яким підозрюваному загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, що може спонукати підозрюваного ухилятися від слідчого, прокурора, суду.

При оцінці даного ризику слідчим суддею взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ у справі «Москаленко проти України» суворість покарання, яке може бути призначено є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи вчинення іншого злочину.

Окрім цього, підозрюваний є діючим офіцером СБУ, є жителем іншої області, а тому може використовувати здобуті під час несення служби в СБУ знання та навички з метою переховування від органу досудового розслідування та суду, у тому числі за межами області або вибути за межі України поза межами пунктів пропуску.

За таких обставин, слідчий суддя прийшов до висновку щодо доведеності доводів слідчого щодо існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Окрім цього, слідчий суддя вважав доведеним і ризики перешкоджання підозрюваним кримінальному провадженню іншим чином.

Зокрема, на переконання слідчого судді, враховуючи те, що підозрюваний має досвід та навички працівника СБУ, він може використовувати їх з метою перешкоджання даному кримінальному провадженню № 0000027.

Слідчий суддя прийшов до переконання, що слідчим під час розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених п.п. 1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжні заходи у виді особистого зобов`язання, поруки, домашнього арешту не зможуть в достатній мірі запобігти ризикам, визначеним в ст.177 КПК України.

Про дані обставини свідчать тяжкість, характер та спосіб вчинення інкриміновано-го підозрюваному злочину, а також те, що підозрюваний може координувати свої дії з невстановленими органом досудового розслідування співучасниками, перебуваючи під домашнім арештом, чинити перешкоди у їх встановленні шляхом надання порад, вказівок щодо приховування доказів, впливу на свідків чи вчинення нового злочину.

Відсутні докази того, що підозрюваний ОСОБА_6 має постійне місце проживання, наближене до місця проведення досудового розслідування даного кримінального провадження № 0000027.

Визначаючи розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 обов`язків, передбачених КПК України, слідчий суддя врахував наведені вище встановлені ним обставини, характер кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, дані про особу підозрюваного та дійшов до висновку, що застава у визначених в п.2 ч.5 ст.182 КПК України межах не здатна забезпечити виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків, а тому така повинна бути призначена у розмірі, який перевищує 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 3 000 000 грн, що в достатній мірі гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного за ч.5 ст.407 КК України ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_11 просить скасувати наведену вище ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.03.2022 та постановити нову, якою клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 задовольнити частково, застосувати щодо останнього запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням на нього обов?язку не залишати місце фактичного проживання з 22 до 06:00 год. для можливості працювати та утримувати родину, інших обов?язків, передбачених ст.181 КПК України, посилаючись на наступне.

З оскаржуваною в апеляційному порядку у даній справі ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області захисник ОСОБА_7 не може погодитися і вважає, що її постановлено помилково без урахування дійсних обставин даної справи, з наявністю ряду порушень матеріального та процесуального права, тому її, на думку захисника, не можна вважати чинною і вона підлягає скасуванню, з урахуванням також наступного.

Визначена в оскаржуваному рішенні слідчого судді застава підозрюваному ОСОБА_6 в розмірі 3 000 000 гривень є необґрунтованою, її розмір є надмірним, обмежує конституційне право підозрюваного та є непропорційною до його майнового стану.

На думку захисника ОСОБА_7 під час розгляду «клопотання прокурора» судом допущено ряд процесуальних порушень, які порушили права його підзахисного а саме: законодавством України передбачено, що виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов?язків.

Застосування таких заходів завжди пов?язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст.177 КПК.

Тому в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.

Окрім того слідчому судді, суду необхідно мати на увазі, що обґрунтування у клопотанні про застосування запобіжного заходу наявності одного чи кількох ризиків/підстав, що визначає можливість застосувати той чи інший із встановлених КПК запобіжних заходів, передбачає обов?язок прокурора довести неможливість застосування інших, більш м?яких видів запобіжних заходів.

Зважаючи на всі обставини, та те що під час судового розгляду прокурором не було спростовано ні одного зауваження сторони захисту , не було аргументовано та підтверджено ні одного реального ризику, передбаченого вимогами ст.177 КПК України .

Слідчий суддя, постановляючи ухвалу, залишив поза увагою наявність позицій ЄСПЛ, які ставлять сторону обвинувачення в положення, коли необхідно дійсно доводити ризики, передбачені ст.177 КПК України, а не констатувати їх.

У рішенні у справі «Лабіта проти Італії» ЄСПЛ зазначив, що небезпека чинення тиску на свідків та ризик фальсифікації доказів могли виступати юридичними підставами обрання до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Проте правоохоронні органи не вказали жодного факту, який міг би довести, що зазначені підстави справді існували, не навели жодного доказу можливої неправомірної поведінки підозрюваного.

У справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ зазначив, що той факт, що заявники мали судимості за терористичні акти, міг посилити підозру про їхню причетність до вчинення злочинів терористичної природи, але не міг бути єдиною підставою для підозри, що обґрунтовувала б їхній арешт, у зв?язку з чим згадані вище ознаки не достатні самі по собі для того, щоб зробити висновок про наявність «обґрунтованої підозри».

Приймаючи рішення у справі «Бойченко проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що в цій справі національні суди, ухвалюючи рішення про тримання заявника під вартою, посилалися на відповідну норму закону, не вказуючи підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, ніби заявник може перешкоджати провадженню у справі, переховуватися від правосуддя або вчиняти нові злочини.

Підстав, на які посилалися у своїх рішеннях щодо попереднього ув?язнення заявника Буюканський, районний суд і Кишинівський апеляційний суд не є відповідними і достатніми.

Зазначене призвело до порушення п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження його застосування має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання (продовження), так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення злочину, врахування особи винного та інших обставин (ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК).

Слідчому судді, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі «Белевитський проти Росії», «Харченко проти України»).

Апеляційний розгляд відбувається за відсутності підозрюваного ОСОБА_6 , участь якого не є обов?язковою у даній справі, з доводів захисника ОСОБА_7 ОСОБА_6 не заперечує проти розгляду даної справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_12 на підтримання поданої ним апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_13 , який повністю заперечив проти задоволення наведеної вище апеляційної скарги захисника ОСОБА_12 та просив відмовити апелянту у цьому, вивчивши матеріали даного кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд визнає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_12 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст.117 КПК України застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним чи обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється чи обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті.

Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м?яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , слідчий суддя дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання вказаного запобіжного заходу, а саме: мету і підстави застосування запобіжного заходу; обставини, що враховуються при його обранні і дав їм належну оцінку.

Слідчий суддя обґрунтовано мотивував свій висновок про необхідність застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У клопотанні слідчого наведено переконливі дані про наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, що підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами.

Таким чином, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 176, 177,178,183,193,194,197 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , даних про його особу, при відсутності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, дійшов до висновку про необхідність застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Така позиція слідчого судді відповідає вимогам ст.ст. 176-178, 183 КПК України, що регулюють вирішення питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд також обґрунтованим визнає й висновок слідчого судді про те, що існують передбачені законом ризики, зокрема, ризики того, що ОСОБА_6 перебуваючи на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вищевказані висновки слідчого судді апеляційний суд вважає такими, що узгоджуються з вимогами закону, апеляційним судом визнаються доведеними та належним чином обґрунтованими.

З урахуванням доведеності вищевказаних ризиків, апеляційний суд також, обґрунтованим вважає й висновок слідчого судді про те, що інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, при цьому також обґрунтовано враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, а також під час визначення рорзміру застави в 3 000 000 грн взято до уваги, крім іншого, дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 .

За змістом ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Відповідно до вимог ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України визначено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину складає від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і тільки у виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчинені особливо тяжкого злочину покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слідчий суддя, визначаючи щодо ОСОБА_6 розмір застави, в повній мірі врахував вказані норми закону.

В той же час, слідчий суддя, визначаючи заставу у розмірі 3 000 000 грн, навів у своїй ухвалі підстави, з яких дійшов висновку, що саме такий розмір здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, співставив його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, його матеріальним станом та тяжкістю кримінального правопорушення у вчиненні якого він підозрюється.

Таким чином, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Такий розмір застави, на думку апеляційного суду, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваного, та підстав вважати його необґрунтованим або недостатнім.

Порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, вирішено з дотриманням вимог статей 177,178,182,183 КПК України, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом.

Керуючись ст.ст. 404,407,418,419,422 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.03.2022 щодо підозрюваного ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч.4 ст.424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: