Справа № 214/1358/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

представника потерпілої - - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000155 від 23.01.2023 року, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 26.01.2017 року вироком Фрунзівського районного суду, м. Ярославля, від 01.12.2016 року, залишений без зміни, постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу, від 03.10.2017 року приведений вирок до відповідності з-м України, вироком Фрунзівського районного суду, м. Ярославля, вважати засудженим по ст. 15-ч.2, 307-ч.3 КК України до 8 років позбавлення волі, без конфіскації майна, на підставі ст. 72 ч.5 КК України, в строк відбування покарання - зараховано строк з 09.01.2016 року по 30.11.2016 року включно, вирок набрав законної сили 07.11.2017 року.

24.08.2022 року на підставі ст.81 КК України умовно-достроково звільнений на невідбутий термін 3 місяці 28 діб,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Так, 22.01.2023 року в 17 годин 20 хвилин, водій ОСОБА_4 , в темний час доби, керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ-DAEWOO NUBIRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в Саксаганському районі, м. Кривого Рогу, по сухому асфальтному покриттю проїжджій частині дороги вул. Бульвар Вечірній, з боку вул. Космонавтів, в напрямку вул. Бикова.

Рухаючись по зазначеній проїжджій частині автомобіль «ЗАЗ-DAEWOO NUBIRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , наближався до нерегульованого світлофором пішохідного переходу на якому перебувала пішохід ОСОБА_7 , розташованого по вулиці Бульвар Вечірній, позначеному дорожнім знаком 5.35.1 Правил дорожнього руху України, та дорожньою розміткою 1.14.1 Правил дорожнього руху, для руху пішоходів.

У цей же час, попереду автомобіля ««ЗАЗ-DAEWOO NUBIRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , проїзну частину вул. Бульвар Вечірній, по ходу руху вказаного автомобіля, по зазначеному нерегульованому пішохідному переходу, зліва на право перетинала пішохід ОСОБА_7 , яка рухалась в темпі кроку не змінюючи напрямок та темп свого руху.

Водій ОСОБА_4 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому вже перебувала пішохід ОСОБА_7 , діючи кримінальною протиправною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки, був непередбачливим, не вибрав в даних дорожніх умовах безпечної швидкості руху, маючи технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, вчасно не зменшив швидкість руху та не зупинив керований їм автомобіль «ЗАЗ-DAEWOO NUBIRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , щоб надати дорогу пішоходу, чим грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме п.п. 1.5, 1.7, 2.3 б), 2.3 д), та 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно яких:

- «1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху ... не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- «2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ... і не відволікатися від керування ним у дорозі»;

… д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- п.18.1. «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Внаслідок недотримання зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною і достатньою умовою для запобігання події, по вулиці Бульвар Вечірній, в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, водій ОСОБА_4 , допустив наїзд керованого ним автомобіля «ЗАЗ-DAEWOO NUBIRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_7 , яка рухалась по зазначеному нерегульованому пішохідному переходу, добре позначеного дорожнім знаком 5.35.1 Правил дорожнього руху України, та дорожньою розміткою 1.14.1 Правил дорожнього руху, для руху пішоходів, в темпі кроку не змінюючи напрямок та темп свого руху.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 , травмована. Відповідно до висновку експерта № 197 від 10.02.2023 потерпілій ОСОБА_7 , заподіяні наступні тілесні ушкодження: тупа поєднана травма тіла, закрита черепно-мозкова травма, забій м`яких тканин голови, перелом правої тім`яної, правої скроневої кістки з переходом на основу черепа, стінки правої орбіти, забій головного мозку, контузійні та геморагічні вогнища в лівій лобній долі, субарахноідальні крововиливи, садна задньої поверхні груді, забій правої легені, які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Допущені водієм ОСОБА_4 , порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 належить кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Судом враховані наступні докази на підтвердження встановлених обставин.

Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення визнав в повному обсязі. Та пояснив, що 22 січня 2023 року він керував автомобілем «ЗАЗ-DAEWOO NUBIRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по бульвару Вечірньому в місті Кривому Розі. Біля пішохідного переходу не побачив потерпілу, сталося зіткнення. Він самостійно, негайно викликав всі необхідні служби. Заявлений потерпілою уточнений цивільний позов визнав в повному обсязі. Наразі вже відшкодував потерпілій 80000 гривень в рахунок заподіяної шкоди. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати, не позбавляти його свободи, надати можливість відшкодовувати і надалі завдану шкоду потерпілій.

Допитаний в судовому засіданні представник потерпілої - ОСОБА_6 , просив суд задовольнити уточнений цивільний позов у повному обсязі з підстав вказаних у ньому. Обвинуваченого просив суворо не карати, не позбавляти його свободи.

Суд, враховуючи думку учасників судового провадження, визнання обвинуваченим ОСОБА_4 вини у вчинені кримінального правопорушення, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясував у учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих обставин та чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст.ст.65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема відомості, які характеризують особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так відповідно ст.66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , є активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, часткове відшкодування потерпілій збитків, завданих кримінальним правопорушенням .

Обставиною, відповідно до ст.67 КК України, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_4 по відношенню до інкримінованого йому кримінального правопорушення підпадає під дію ч.1 ст.19 КК України (том 2а.с. 18).

Так, відповідно до положень ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , є тяжким злочином.

Також при призначенні покарання особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, суд повинен віднайти розумний баланс між обов`язком держави забезпечити правопорядок, між інтересом потерпілого щодо міри покарання та правом обвинуваченого на справедливе покарання. Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

За змістом п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який за місцем мешкання характеризується позитивно (том 2а.с. 20), раніше судимий (том 2а.с. 15-16), на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебував та не перебуває (том 2а.с. 17,18). Згідно досудової доповіді Саксаганського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , беручи уваги інформацію, що характеризує обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-побутових заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків, окрім обов`язкових, відповідно до ч. 3 ст. 76 КК України - це не виїжджати за межі України без погодження з уповноважених органом з питань пробації.

Згідно висновку медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного, чи іншого сп`яніння сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакціі від 22.01.2023 року у обвинуваченого ОСОБА_4 ознак сп`яніння не виявлено. ( а.с. 85 том.2).

Потерпіла ОСОБА_7 , звернулась до суду письмово з заявою, в якій просила суд призначити обвинуваченому покарання за вчинене кримінальне правопорушення в межах санкції статті із застосуванням ст.75 КК України, щоб обвинувачений мав змогу працювати, та відшкодовувати завдану шкоду.

При призначенні покарання суд враховує, що у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Також, у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Крім того, відповідно до ст.ст.50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, однак із застосуванням ст.75 КК України, без ізоляції від суспільства, та покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.

Суд, переконаний, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 , положень ст. 69 КК України, судом не встановлено.

Потерпілою ОСОБА_7 заявлений цивільний позов, який був уточнений в судовому засіданні.

Так потерпілою ОСОБА_7 заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушенням. В обґрунтування своїх вимог потрепла вказала, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди вона, як пішохід, зазначала тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. При цьому потребує активного відновлюваного реабілітаційного лікування та стороннього догляду та лікування у невролога, яке потребує значних коштів, тому її сім`я перебуває у скрутному Заподіяна моральна шкода полягає в душевних і фізичних стражданнях, переживаннях після ДТП. Повідомила, що обвинувачений добровільно їй відшкодував 80 000 грн. Письмово просила задовольнити уточнений цивільний позов у повному обсязі та стягнути з обвинуваченого 140 000 грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні представник потерпілої ( представник цивільного позивача) заявлений уточнений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні при вирішенні уточненого цивільного позову потерпілої поклався на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення уточненого цивільного позову в повному обсязі.

Захисник обвинуваченого - ОСОБА_5 , проти задоволення уточненого цивільного позову не заперечував.

Розглянувши заявлений уточнений цивільний позов, суд вважає за можливе задовольнити його в повному обсязі, виходячи з наступного.

Суд, заслухавши думку учасників, давши належну оцінку зібраним доказам з точки зору їх належності та допустимості, дійшов переконливого висновку, що уточнений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема, до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Зокрема, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95 рокурегламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі, інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової)шкоди» суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вирішуючи питання щодо розміру завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд бере до уваги тривалість моральних страждань і переживань потерпілої, оскільки останній обвинувачений спричинив тяжкі тілесні ушкодження, що призвело до істотних змін у її житті та негативно позначилося на її моральному та психологічному стані.

Отже, беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, яких зазнала потерпіла, їх тривалість, та зважаючи на обставини, за яких було заподіяно моральну шкоду, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволенню в повному обсязі, з обвинуваченого ОСОБА_4 слід стягнути на користь потерпілої ОСОБА_7 140000 грн. ( сто сорок тисяч гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи саме такий розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, а тому на підставі ст. 1167 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню і з урахуванням наведених норм права та встановлених судом обставин справи. Ця сума, враховуючи особу обвинувачених і характер їх дій, на думку суду, відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеною чи надмірною.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався.

Документально підтверджені, судові витрати по справі відсутні.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.01.2023 року, підлягає скасуванню.

Питання речових доказів судом вирішується в порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 110, 349, 369,371-374, 392, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинувачені у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 (один) рік.

Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_7 140 000 (сто сорок тисяч) гривень 00 копійок.

Речові докази:

-лазерний оптичний диск в форматі «CD-R», на якому мається відеозапис «192.168.3.249_IPC_main_2137_172513» розміром НОМЕР_2 , який датований, що до обставин ДТП, яке мало місце 22.01.2023 року на проїжджій частині дороги бульвару Вечірній в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, який знаходиться в матеріалах справи - зберігати в матеріалах кримінального провадження №00000155 від 23.01.2023 року (том 2 а.с.29).

-автомобіль «ЗАЗ-DAEWOONUBIRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 23.09.2022 року, виданого ТСЦ 124, є ОСОБА_8 , та який переданий під розписку на відповідальне зберігання обвинуваченому ОСОБА_4 - залишити в розпорядженні останнього. (том 2 а.с.88).

Арешт накладений 25.01.2023 року ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на автомобіль «ЗАЗ-DAEWOONUBIRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 23.09.2022 року, виданого ТСЦ 124, є ОСОБА_8 , та який переданий під розписку на відповідальне зберігання обвинуваченому ОСОБА_4 - скасувати (том 2 а.с. 34-35).

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1