У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 вересня 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 ч, ч. 1 ст. 436-2 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 вересня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 03.11.2023 включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доповнень до неї

Обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_6 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що на його утриманні перебуває малолітній син ІНФОРМАЦІЯ_2 . Копію свідоцтва про народження він долучив до матеріалів справи. Вважає, що це свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

На розгляді Ленінського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 436-2 КК України.

До суду першої інстанції надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, яке обґрунтоване тим, що на даний час продовжують існувати передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики переховування обвинуваченого від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень, а також незаконного впливу на потерпілого, які існували при застосуванні запобіжного заходу та його продовженні.

Задовольняючи клопотання, суд дійшов висновку, що ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливості обвинуваченим переховуватися від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень продовжують існувати і на даний час запобігти цим ризикам можливо лише шляхом продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також, наявні підстави, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, вважати, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливого незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого, що на даний час має місце.

На наявність цих ризиків вказує те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду умисних злочинів, частина з яких належить до особливо тяжких та тяжких. Він має достатню обізнаність, щоб розуміти тяжкість покарання, що йому загрожує у випадку визнання винуватим у їх вчиненні, а також особисто знайомий з потерпілим та обвинувачується у вчиненні відносно нього кримінального правопорушення із застосуванням насильства.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти встановленим ризикам.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам ч. 1 ст. 370 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції дотримався вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, яка передбачає, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Крім того, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового розгляду та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент продовження дії запобіжного заходу дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Таким чином, колегія суддів наголошує, що апеляційний суд позбавлений на даній стадії судового розгляду процесуальної можливості надати правову оцінку доведеності висунутого обвинувачення та інших доводів, окрім як, дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою, ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження запобіжного заходу у судовому засіданні.

Водночас, вирішуючи питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливості обвинуваченим переховуватися від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень продовжують існувати і на даний час запобігти цим ризикам можливо лише шляхом продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також, наявні підстави, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, вважати, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливого незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого, що на даний час продовжують існувати.

На наявність цих ризиків вказує те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду умисних злочинів, частина з яких належить до особливо тяжких та тяжких. Він має достатню обізнаність, щоб розуміти тяжкість покарання, що йому загрожує у випадку визнання винуватим у їх вчиненні, а також особисто знайомий з потерпілим та обвинувачується у вчиненні відносно нього кримінального правопорушення із застосуванням насильства.

Твердження обвинуваченого про те, що він має малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , а отже міцні соціальні зв`язки, не є підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Ця обставина врахована при застосуванні та продовженні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, але з огляду на обвинувачення, яке висунуте ОСОБА_6 , ця обставина не є достатньою для зміни раніше обраного запобіжного заходу.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у вигляді можливості обвинуваченим переховуватись від суду, незаконного впливу на потерпілого та вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції, що зазначені ризики продовжують існувати та їм неможливо запобігти в умовах застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою, і що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

На підставі наданих апеляційному суду матеріалів, також обставин та характеру інкримінованих обвинуваченому злочинів, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно ОСОБА_6 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини. Тому, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407,422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 вересня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3