Справа № 609/532/23
Провадження №1-кс/601/679/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2023 року

Кременецький районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременці заяву судді Шумського районного суду Тернопільської області ОСОБА_3 про самовідвід,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні судді Шумського районного суду Тернопільської області ОСОБА_3 перебуває кримінальне провадження № 0000336, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 13 травня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

21 червня 2023 року суддя ОСОБА_3 надав заяву про самовідвід, посилаючись на те, що він не може брати участь у кримінальному провадженні, оскільки ним під час розгляду матеріалів адміністративних справ №609/8/23 (3/609/34/2023), №609/97/23 (3/609/71/2023), висловлено свою думку щодо винуватості ОСОБА_4 у вчиненні домашнього насильства відносно його колишньої дружини ОСОБА_5 , а саме 17 січня 2023 року по справі №609/8/23, 16 лютого 2023 року по справі №609/97/23 було винесено постанови суду, якими ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.173-2 КУпАП. Згідно із затвердженим 20 червня 2023 року обвинувальним актом у вказаному кримінальному провадженні зазначені постанови є частиною обвинувачення ОСОБА_4 .

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 27.06.2023 матеріали за заявою ОСОБА_3 про самовідвід у кримінальному провадженні № 0000336 передані на розгляд Кременецькому районному суду Тернопільської області.

Дослідивши заяву про самовідвід, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий суд знайшли відображення у ст. 21 КПК, згідно з якою кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п.1 ст.6 конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

ЄСПЛ зазначає у рішеннях у справах «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Аналогічний висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 17 вересня 2019 року по справі № 277/599/15-к.

З матеріалів справи вбачається, що 17 січня 2023 року та 16 лютого 2023 року суддею ОСОБА_3 винесено постанови, згідно яких ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.173-2 КУпАП.

З огляду на викладене, виходячи з обставин, якими суддя Шумського районного суду Тернопільської області ОСОБА_3 обґрунтовує свою заяву про самовідвід, з метою виключення будь-яких сумнівів щодо неупередженості судді, а також з метою забезпечення умов, за яких у будь-кого із сторін не виникло б сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим судом, суд приходить до висновку про те, що заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід слід задовольнити.

Керуючись ст.76,81,371,372 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву судді Шумського районного суду Тернопільської області ОСОБА_3 про самовідвід у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 травня 2023 за №0000336 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статті 126-1 КК України - задовольнити.

Кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000336 від 13.05.2023 відносно ОСОБА_4 за статтею 126-1 КК України - передати на розгляд судді, визначеному в порядку, встановленому частиною 3 статті 35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: