Cправа №505/3940/22
Провадження №1-кс/505/639/2023
УХВАЛА

Іменем України

09.05.2023 м. Подільськ

Слідчий суддя Котовського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , про арешт майна по кримінальному провадженню за №-0000748 від 24.09.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ч.3 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання слідчого, та наданих матеріалів, досудовим розслідуванням встановлено, що в провадженні СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №-0000748 від 24.09.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ч.3 ст.307 КК України.

Згідно матеріалів досудового розслідуванням встановлено, що на території м. Подільськ Одеської області група осіб займається незаконним збутом особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу наркозалежним особам за грошову винагороду. Так, 05.05.2023 ОСОБА_5 збув на території м. Подільськ Одеської області особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс ОСОБА_6 , за що останній сплатив йому грошові кошти в сумі 600 грн.

05.05.2023 в ході обшуку в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_7 було виявлено та вилучено пластмасову пляшку коричневого кольору, в середині якої знаходилася речовина рослинного походження в сухому подрібненому стані зі специфічним запахом, яку було поміщено до сейф-пакету INP 4004255; мобільний телефон марки «Lenovo»; мобільний телефон марки «Prestigio»; мобільний телефон марки «Xiaomi», які було поміщено до сейф-пакету INP 2065395.

Вказані об`єкти являються речовими доказами по даному кримінальному провадженні, предметами кримінального правопорушення та можуть бути об`єктами експертних досліджень.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.91 КПК України сама подія кримінального правопорушення підлягає доказуванню, яке полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Статтею 131 КПК України для досягнення дієвості кримінального провадження передбачено застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з положенням ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Також, згідно з положенням ч.3 ст.170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме та рухоме майно яке перебуває у власності інших фізичних або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна. А заборона на використання та заборона на розпорядження майном, як передбачає ч.4 ст.170 КПК України, можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Від старшого слідчого СВ Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 до суду надійшла письмова заява про розгляд клопотання без його участі.

Відповідно до приписів ч.4 ст.107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Оскільки слідчий надав до суду письмову заяву про розгляд клопотання за його відсутністю, суд вважає, клопотання має бути розглянуто у відсутності зазначеної особи, відповідно до вимог ч.4 ст.107 КПК України без фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження.

Вивчивши копії матеріалів, якими обґрунтовується необхідність арешту майна, слідчий суддя встановив наступне.

Відповідно до ст.91 КПК України сама подія кримінального правопорушення підлягає доказуванню, яке полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Вилучене майно є речовим доказом, оскільки відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, містить відомості які можуть бути використані як доказ факту чи обставин що встановлюються під час кримінального провадження.

Разом с тим, для досягнення дієвості кримінального провадження, положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено застосування заходів забезпечення такого провадження.

Одним з таких заходів є саме арешт майна, що полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого, або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема, арешт майна, мають тимчасовий характер.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Подільської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , про арешт майна по кримінальному провадженню за №-0000748, - задовольнити.

Накласти арешт на пластмасову пляшку коричневого кольору, в середині якої знаходилася речовина рослинного походження в сухому подрібненому стані зі специфічним запахом, яку було поміщено до сейф-пакету INP 4004255; мобільний телефон марки «Lenovo»; мобільний телефон марки «Prestigio»; мобільний телефон марки «Xiaomi» які було поміщено до сейф-пакету INP 2065395, та вилучені до Подільського РУП ГУНП в Одеській області, шляхом заборони власнику майна та третім особам користуватися, відчужувати та розпоряджатися ним будь-яким чином з метою збереження слідів кримінального правопорушення.

Речові докази: пластмасову пляшку коричневого кольору, в середині якої знаходилася речовина рослинного походження в сухому подрібненому стані зі специфічним запахом, яку було поміщено до сейф-пакету INP 4004255; мобільним телефон марки «Lenovo», мобільним телефон марки «Prestigio», мобільним телефон марки «Xiaomi», які було поміщено до сейф-пакету INP 2065395 та визначити місце їх зберігання в камері речових доказів Подільського РУП ГУНП в Одеській області.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1