У Х В А Л А

Іменем України

28 серпня 2023 року

Слідчий суддя Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000088 від 26.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

24 серпня 2023 року прокурор звернувся до слідчого судді Деснянського районного суду з клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування клопотання зазначив, що відділом дізнання Деснянського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000088 від 26.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи, у невстановлений досудовим розслідуванням час, всупереч установленому законом порядку, самоправно та з порушенням норм діючого законодавства, розмістили заклад громадського харчування «Біла Діброва» у лісовому кварталі № 40 Білодібровського лісництва у Деснянському районі м. Києва (обліковий код :62:257).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нежитлові будівлі, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 143,1 кв.м. належать на праві власності ОСОБА_5 .

Також в ході розслідування, було встановлено, що право власності у ОСОБА_5 на вищевказані нежитлові будівлі виникло на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський культурний центр тюркомовних та східних народів» та ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.11.2008 у справі № 6-122/08, декларації про готовність об`єкта до експлуатації КВ56 від 24.03.2016 виданою Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві.

В той же час, за інформацією Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради від 18.07.2023 №0570202/3-9431 земельна ділянка за вищевказаною адресою в міському земельному кадастрі не обліковується.

Також, згідно інформації Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва від 13.07.2023 № 073-1949, Департамент не видавав та не реєстрував документів, які б надавали право на виконання підготовчих/будівельних робіт, та не приймав об`єкти будівництва в експлуатацію по АДРЕСА_2 .

Прокурор вважає, що розміщення закладу громадського харчування ФОП ОСОБА_5 та здійснення відповідної господарської діяльності з обслуговування закладу громадського харчування на земельній ділянці лісового фонду суперечить вимогам чинного законодавства та використовується не за цільовим призначенням.

Постановою дізнавача вказані нежитлові будівлі, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000088 від 26.04.2023 року.

Враховуючі вказані обставини, для досягнення повноти, всебічності та неупередженості досудового розслідування, зокрема з метою збереження речових доказів прокурор просив накласти арешт на вісім нежитлових будівель загальною площею 143,1 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 .

Власник майна, ОСОБА_5 у судове засідання не викликався відповідно до ч.2 ст.172 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні підтримав вимоги клопотання. Надав пояснення відповідні викладеним у клопотанні. Додатково пояснив, що земельна ділянка на якій збудовані зазначені об`єкти нерухомого майна ОСОБА_5 не відводилася. Він звертався в Департамент земельних ресурсів, але йому було відмовлено. Зібрані у досудовому розслідуванні докази вказують про самоуправство, а саме використання земельної ділянки та нежитлових приміщень, всупереч встановленому законом порядку. При цьому рішення третейського суду прокурором не оскаржувалось.

Заслухавши у судовому засіданні думку прокурора, дослідивши матеріали додані до клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання про накладення арешту задоволенню не підлягає з наступних підстав.

26.04.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за номером №0000088 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України.

Як вбачається з фабули внесених до ЄРДР обставин про вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_5 самовільно, в супереч установленому законодавством порядку, розмістив заклад громадського харчування на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без відповідних правовстановлюючих документів.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображається зокрема у п.175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», згідно якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, N 182).

Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином на даному етапі, хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Щодо обґрунтованості підозри вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 КК України, про яке прокурор зазначає у клопотанні, слід зазначити наступне.

Так об`єктивною стороною кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 КК України є: а) самовільне вчинення будь-яких дій; б) оспорювання правомірності цих дій іншими громадянами або юридичною особою (підприємством, установою чи організацією); в) заподіяння такими діями значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

З матеріалів, доданих до клопотання, а також з пояснень, наданих прокурором у судовому засіданні, слідчий суддя встановив, що право власності на групу нежитлових приміщень загальною площею 143,1 кв. м., які складаються з: 1) нежитлової будівлі літера А, площею 48,6 кв.м.; 2) нежитлової будівлі літера Б, площею 31 кв.м.; 3) нежитлової будівлі літера В, площею 1,8 кв.м.; 4) нежитлової будівлі літера Г, площею 17,5 кв.м.; 5) нежитлової будівлі літера Д, площею 6,4 кв.м.; 6) нежитлової будівлі літера Є, площею 24,2 кв.м.; 7) нежитлової будівлі літера Ж, площею 5,2 кв.м.; 8) нежитлової будівлі літера З, площею 8,4 кв.м., виникло у ОСОБА_5 на підставі рішення третейського суду по справі №01017/08 від 10.11.2008. Слід зазначити, що з моменту винесення вищевказаного рішення, тобто з 2008 року по теперішній час воно ніким не оскаржувалось, в тому числі ні Департаментом земельних ресурсів Київської міської ради, ні Деснянською окружною прокуратурою м. Києва.

Таким чином, зважаючи на відсутність такої обов`язкової складової об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 КК України, як оспорювання правомірності дії суб`єкта правопорушення, слідчий суддя вважає, підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення необґрунтованою.

Крім того прокурор, посилаючись на положення ч.2 ст.170 КПК України, обґрунтовує необхідність накладення арешту на нерухоме майно з метою, зокрема, і збереженням речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 цього Кодексу, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

На думку слідчого судді, прокурором не надано належних доказів того, що об`єкти нерухомого майна, на який останній просить накласти арешт, відповідає ознакам речового доказу, зазначеним у ст.98 КПК України, оскільки воно не було знаряддям вчинення злочину, не зберегло на собі слідів злочину, та не є об`єктом злочину.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Слідчий суддя вважає, що накладення арешту на майно ОСОБА_5 , яке належить йому на праві приватної власності, яке на момент звернення прокурора з клопотанням є дійсним і ніким не оспорюється, у рамках розслідування кримінального провадження, обґрунтованість підозри якого, на думку слідчого судді, прокурором не доведена, створить «надмірний тягар» для законного власника майна ОСОБА_5 .

Таким чином, розглянувши клопотання та долучені до нього матеріали слідчий суддя приходить до переконання про відсутність правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешту майна.

Керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000088 від 26.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1