КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 17 липня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 травня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, яке вилучене під час проведення особистого обшуку ОСОБА_6 , в рамках протоколу затримання особи від 03 травня 2023 року, в порядку ст. 208 КПК України, а саме:

- особистий мобільний телефон марки «Iphone Apple 14 Max Pro», IMEI: НОМЕР_1 з sim-карткою мобільного оператора з номером мобільного абоненту: НОМЕР_2 ;

- банківська картка Privat Bank «Visa Platinum», НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_6 ;

- банківська картка Privat Bank «World Elite», НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_6 ;

- банківська картка Ukr Exim Bank «Visa Infinite» НОМЕР_5 , на ім`я ОСОБА_6 ;

- банківська картка Privat Bank «World Debit», НОМЕР_6 , Gold KDV;

- грошові кошти купюрами номіналом по 100 (сто) доларів США за наступними номерами та серіями: 2 (дві) купюри, які знаходяться зверху та знизу пачки грошових коштів відповідають ознакам справжніх і мають номінал 100 (сто) доларів США наступної серії та номеру: РВ 40890803 І та РВ 40890804 І;

- 190 (сто дев`яносто) купюр мають ознаки несправжніх імітаційних грошових коштів і всі 190 (сто дев`яносто) купюр номіналом по 100 (сто) доларів США мають однакову серію та номер, а саме: LJ 79557817A, - і в сумі складають 19000 (дев`ятнадцять тисяч) доларів США;

- мобільний телефон Samsung Galaxy SM-M135F/DS, IMEI: НОМЕР_7 з sim-карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар», серійний номер: НОМЕР_8 , виявлений та вилучений з поясної сумки.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив про наявність підстав для накладення арешту на вищевказане майно.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 травня 2023 року про накладення арешту на майно, яке вилучене під час проведення особистого обшуку ОСОБА_6 , в рамках протоколу затримання особи від 03 травня 2023 року, в порядку ст. 208 КПК України.

Представник вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, з огляду на наступне.

Стверджує, що накладений арешт є безпідставним, не спрямованим на виконання завдань кримінального провадження, завданням та цілям арешту майна, безпідставно порушує права та інтереси ОСОБА_6 як власника арештованого майна, а тому підлягає скасуванню.

Вважає, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, оскільки між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 склались боргові зобов`язання цивільно-правового характеру.

Також, зазначає, що прокурором не доведено відповідність вилученого у ОСОБА_6 майна критеріям ст. 98 КПК України.

Зауважує, що під час особистого обшуку ОСОБА_6 прокурором не було вилучено мобільний телефон Samsung Galaxy SM-M135F/DS, IMEI: НОМЕР_7 з sim- карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар», серійний номер: НОМЕР_8 . У протоколі затримання даний телефон не вказаний як такий, що був вилучений у ОСОБА_6 під час обшуку у відповідності до вимог ст. 236 КПК України. Таким чином, у зв`язку з порушення порядку вилучення телефону Samsung Galaxy SM- M135F/DS під час обшуку ОСОБА_6 , представник вважає, що цей телефон є не вилученим майном, і прокурор не мав права утримувати його у своєму володінні, та відповідно не мав правових підстав ініціювати накладення арешту на телефон як на вилучене під час обшуку майна.

Звертається в апеляційній скарзі увага і на те, що досудове розслідування кримінального провадження здійснюється з порушенням підслідності, а тому усі докази, які були зібрані в рамках даного провадження є недопустимими.

Учасники провадження у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання завчасно проінформовані. Від представника надійшло клопотання про відкладення судового розгляду, у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому процесі. Разом з тим, зважаючи на скорочені строки розгляду даної категорії справ та те, що це повторне клопотання представника, колегія суддів, у даному випадку, вирішила за можливе розглянути дане провадження за відсутності учасників провадження, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 12 квітня 2023 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000213 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, за фактом вимагання грошових коштів у сумі 40 000 доларів США неіснуючого боргу.

03 травня 2023 року під час затримання та проведення особистого обшуку ОСОБА_6 виявлено та вилучено наступне майно:особистий мобільний телефон марки «Iphone Apple 14 Max Pro», IMEI: НОМЕР_1 з sim-карткою мобільного оператора з номером мобільного абоненту: НОМЕР_2 ; банківські картки Privat Bank «Visa Platinum», НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_6 , Privat Bank «World Elite», НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_6 , Ukr Exim Bank «Visa Infinite» НОМЕР_5 , на ім`я ОСОБА_6 , Privat Bank «World Debit», НОМЕР_6 , Gold KDV; грошові кошти купюрами номіналом по 100 (сто) доларів США за наступними номерами та серіями: 2 (дві) купюри, які знаходяться зверху та знизу пачки грошових коштів відповідають ознакам справжніх і мають номінал 100 (сто) доларів США наступної серії та номеру: РВ 40890803 І та РВ 40890804 І; 190 (сто дев`яносто) купюр мають ознаки несправжніх імітаційних грошових коштів і всі 190 (сто дев`яносто) купюр номіналом по 100 (сто) доларів США мають однакову серію та номер, а саме: L J 79557817A, - і в сумі складають 19000 (дев`ятнадцять тисяч) доларів США; мобільний телефон Samsung Galaxy SM-M135F/DS, IMEI: НОМЕР_7 з sim-карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар», серійний номер: НОМЕР_8 .

Постановою прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 майно, яке вилучене під час проведення особистого обшуку ОСОБА_6 , в рамках протоколу затримання особи від 03 травня 2023 року, в порядку ст. 208 КПК України визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

10 травня 2023 року прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на вищевказане майно, яке вилучене під час проведення особистого обшуку ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 травня 2023 року клопотання прокурора задоволено.

Таке рішення слідчого судді колегія суддів вважає законним, обґрунтованим і вмотивованим, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, і збереження речових доказів, при цьому арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, у тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен був діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен був врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду дотримався зазначених вимог закону.

Так, задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000213 про накладення арешту майно, яке вилучене під час проведення особистого обшуку ОСОБА_6 , в рамках протоколу затримання особи від 03 травня 2023 року, в порядку ст. 208 КПК України, слідчий суддя, як убачається з оскаржуваної ухвали, вивчивши клопотання прокурора, дослідивши матеріали додані до нього, заслухавши пояснення прокурора, власника майна та його представника, всупереч доводам викладених в апеляційній скарзі прийшов до правильного висновку, щодо необхідності накладення арешту на майно, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, перевіривши при цьому наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

Слідчий суддя обґрунтовано встановив, що накладення арешту на згадане майно є необхідним, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів врахувавши наявні матеріали провадження, у тому числі постанову прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 від 04 травня 2022 року про визнання майна речовими доказами у кримінальному провадженні.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

На переконання колегії суддів клопотання прокурора про арешт майна цілком відповідає вимогам ст. 171 КПК України, зокрема, містить підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Також, слід зазначити, що хоча застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступень втручання, що у цьому випадку і мало місце.

Інші доводи викладені в апеляційній скарзі представника не спростовують висновків слідчого судді щодо наявності підстав для арешту вищевказаного майна, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на вищевказане майно, яке вилучене під час проведення особистого обшуку ОСОБА_6 , в рамках протоколу затримання особи від 03 травня 2023 року, в порядку ст. 208 КПК України, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. При цьому, колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на згадане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому твердження в апеляційній скарзі стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, автором апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, у провадженні не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника, навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладених обставин, керуючись ст. ст. 170, 171, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 травня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, яке вилучене під час проведення особистого обшуку ОСОБА_6 , в рамках протоколу затримання особи від 03 травня 2023 року, в порядку ст. 208 КПК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 757/18859/23-к Справа №11-сс/824/3486/2023 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції - ОСОБА_10 Доповідач: ОСОБА_1