Справа № 504/3295/23
Номер провадження 1-кп/504/681/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2023 рокусмт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області:

у складі головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши в залі суду, в смт. Доброслав, у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, що подане в межах розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні, що внесене до ЄРДР за №0000535 від 21.07.2021 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ружин Бердичівського району Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Комінтернівського районного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження, що внесене до ЄРДР за №0000535 від 21.07.2021 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України.

Ухвалою суду від 07.08.2023 року у провадженні призначене підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Клопотання вмотивоване тим, що 28.07.2020 державним реєстратором виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області зареєстровано право власності на всі споруди та будівлі за ТОВ «Актив та Ко», які визначені прокурором в обвинувальному акті, як об`єкти самовільного будівництва, на підставі установчих зборів учасників та акту приймання-передачі нерухомого майна від 28.07.2020.

Захисник вказує, що об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, полягає в самовільному зайнятті земельної ділянки. Таким чином, злочин, передбачений ст. 197-1 КК України, визнається закінченим з моменту самовільного зайняття ділянки і настання вказаних суспільно небезпечних наслідків. Санкцією ч. 3 ст. 197-1 КК України передбачено покарання штрафом від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років. Згідно повідомлення про підозру, встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України (на момент вчинення) є нетяжким злочином. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Враховуючи викладене, з дня нібито вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 , у якому він обвинувачується, (з 01.05.2019) та станом на сьогоднішній день, минуло три роки, а вирок за результатами розгляду обвинувального акту постановлено не було, а тому ОСОБА_5 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, в зв`язку з чим суд невідкладно і перейшов до розгляду цього клопотання захисника.

Обвинуваченому роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 клопотання підтримав, з підстав наведених у ньому, просив звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

В судовому засіданні, обвинувачений будучи повідомленим про суть обвинувачення, а також те, що звільнення від кримінальної відповідальності є звільненням з нереабілітуючих підстав, просив клопотання задовольнити.

В судовому засіданні, прокурор просив суд відмовити у задоволенні клопотання, вказуючи, що строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності не сплинули, обвинуваченому інкримінується діяння, що вчинялося з травня 2019 року по червень 2021 року.

В судовому засіданні, представник потерпілого, підтримав думку прокурора.

Дослідивши зміст заявленого клопотання та оцінивши доводи учасників провадження, суд приходить до наступного висновку.

ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що у період з травня 2019 року по червень 2021 року, перебуваючи на земельній ділянці площею 0,2114 га, розташованій поряд із земельною ділянкою з адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на самовільне зайняття земельної ділянки, усвідомлюючи відсутність будь-яких законних підстав, діючи всупереч вимогам Земельного Кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, за відсутності відповідного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування та державної реєстрації передачі йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, самовільно зайняв цю земельну ділянку площею 0,2114 га та самовільно із залученням інших осіб, які не знали про відсутність законних підстав для будівництва, побудував на цій земельній ділянці базу відпочинку загальною площею не менше 489.5 кв.м., а саме 8 капітальних споруд з легких конструкцій - будинків для відпочинку, навіс, адміністративну будівлю, господарську будівлю, прибудову, ворота, огорожу, КТП, встановив цистерну, опору ЛЕП та у подальшому використовував ці споруди для особистих потреб. Тим самим ОСОБА_5 самовільно збудував споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці, яка належить Южненській міській територіальній громаді.

Дії ОСОБА_5 , органом досудового розслідування кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України - самовільне будівництво споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, зазначеній у частині першій цієї статті.

Стаття 197-1 КК України передбачає відповідальність за два самостійних (хоч і пов`язаних між собою ) злочини - самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику (ч. 1) і самовільне будівництво будівель або споруд на самовільно зайнятій ділянці (ч. 3). Відповідальність за їх вчинення обтяжують кваліфікуючі ознаки, вказані, відповідно у ч. 2 та ч. 4 коментованої статті.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.197-1 КК Україні, полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки, а кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 цієї статті, - у самовільному будівництві будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці.

У злочинах із матеріальним складом суспільно небезпечні наслідки, передбачені як обов`язкова ознака об`єктивної сторони складу злочину (основного або кваліфікованого). Такі наслідки зафіксовані у диспозиції норми Особливої частини КК України або випливають з неї і становлять собою заподіяну об`єкту кримінально-правової охорони шкоду, визначену у кількісному та (або) якісному відношенні. Особливість наслідків як ознаки складу конкретного злочину полягає і в тому, що такі ознаки охоплюються умислом або необережністю винного. Це положення випливає із законодавчих визначень умислу та необережності (ст. ст. 24, 25 КК України).

Аналіз ч. 1 ст. 197-1 КК України свідчить про те, що ознаки об`єктивної сторони злочину, передбаченого цією нормою, закріплені в законі за допомогою вказівки на: 1) суспільно небезпечне діяння (самовільне зайняття земельної ділянки); 2) суспільно небезпечні наслідки (значна шкода власникові або законному володільцеві земельної ділянки). Звідси випливає, що злочин, описаний у ч. 1 ст. 197-1 КК України, є злочином із матеріальним складом, обов`язковими ознаками якого є діяння, наслідки та причинний зв`язок між діянням та наслідками.

Зі змісту ж ч. 3 ст. 197-1 КК України не випливає, що злочином визнається самовільне будівництво будівлі (споруди) лише за умови, що самовільне зайняття земельної ділянки заподіяло значну шкоду. Вказівка у ч. 3 ст. 197-1 КК України на земельну ділянку, «зазначену у частині першій цієї статті», означає тільки те, що самовільно зайнята земельна ділянка як місце самовільного будівництва не належить до числа земель з особливим правовим режимом, перерахованих у ч. 2 ст. 197-1 КК України.

Про самостійний ( окремий) склад злочину свідчить і те, що санкція ч. 1 і ч. 3 ст. 197-1 КК України серед обов`язкових альтернативних покарань передбачає таке покарання, як арешт на строк до шести місяців. А це означає, що у випадку, якщо в ч. 3 ст. 197-1 КК України закріплено не самостійний склад злочину, а кваліфікуючу ознаку, то дії винних осіб, які вчинили як злочин, передбачений ч. 1 ст. 197- 1 КК України, так і злочин, передбачений ч. 3 цієї статті, можуть каратися однаково, що не враховує суспільну небезпеку основного та кваліфікованого складів злочинів.

Таким чином, злочин передбачений ч. 3 ст. 197-1 КК України містить самостійний склад кримінального правопорушення, а для кваліфікації самовільного будівництва на самовільно зайнятій земельній ділянці настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді значної шкоди не є обов`язковим.

Такого правового висновку дійшов і ККС ВС у постанові від 25 жовтня 2022 року у справі № 359/885/20.

З урахуванням наведеного, злочин передбачений ч. 3 ст. 197-1 КК України є злочином з формальним складом та визнається закінченим з моменту початку будівництва.

Як зазначено, захисником 28.07.2020 державним реєстратором виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області зареєстровано право власності на всі вищевказані споруди та будівлі за ТОВ «Актив та Ко», до складу засновників якого ще раніше увійшов ОСОБА_5 , на підставі установчих зборів учасників та акту приймання-передачі нерухомого майна від 28.07.2020.

Разом з тим, право власності не на усі споруди та будівлі, будівництво котрих ставиться у провину ОСОБА_5 , за даними обвинувального акту, були зареєстровані 28.07.2020 року. Так, згідно витягу з ДРРП на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.07.2020 року зареєстровано право власності ТОВ «Актив та Ко» на шість будинків для відпочинку, навіс, адміністративну будівлю, господарську будівлю, прибудову, огорожу, КТП, цистерну, опору ЛЕП.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке передбачене ч. 3 ст. 197-1 КК України - самовільне будівництво будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, зазначеній у частині першій цієї статті. Зокрема, обвинуваченому інкримінується будівництво на самовільно захопленій земельній ділянці площею 0,2114 г, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 бази відпочинку площею не менше 489,5 кв.м., а саме восьми капітальних споруд з легких конструкцій - будинків для відпочинку, навісу, адміністративної будівлі, господарської будівлі, прибудови, огорожі, КТП, цистерни, опори ЛЕП. Таке будівництво, за даними обвинувального акту мало місце з травня 2019 року по червень 2021 року. Тобто за твердженням, прокурора має місце будівництво, ще двох будинків для відпочинку, на самовільно захопленій ділянці, яке продовжувалось до червня 2021 року.

Стаття 49 КК не містить окремої вказівки щодо особливостей обрахування строку давності щодо триваючих злочинів. Тим не менше, особливість триваючих злочинів полягає в тому, що вони продовжують вчинятися (тривати) на стадії de jure закінченого злочину.

Санкцією ч. 3 ст. 197-1 КК України передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

З урахуванням наведеного, у зв`язку із тим, що обвинуваченому інкримінується самовільне будівництво будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, яке за твердженням прокурора, що викладене в обвинувальному акті тривало до червня 2021 року, строки давності визначені у п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України не минули, що є підставою для відмови в задоволені клопотання захисника.

При цьому, посилання захисника на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 04.02.2021 у справі №164/479/20, провадження № 51-479 ск 21, судом до уваги не береться, з огляду на нерелевантність цієї судової практики. У справі №164/479/20, досліджено правозастосування ч. 2 ст. 197-1 КК України, а не ч. 3 ст. 197-1 КК України, що має місце у даному кримінальному провадженні.

На підставі наведеного, керуючись ч.1 ст. 49 КК України, ст. 285, 288 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, що подане в межах розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні, що внесене до ЄРДР за №0000535 від 21.07.2021 відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1