ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представника потерпілих ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000898 за апеляційною скаргою прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_12 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2023 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України

Встановила:

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2023 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_8 та повернуто обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України - прокурору Центральної окружної прокуратури міста Дніпра.

Рішення суду обґрунтовано тим, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 містить лише викладені фактичні обставини справи встановлені досудовим розслідуванням, при цьому в обвинувальному акті відсутнє окреме формулювання обвинувачення, яке відповідно до вимог ст.374 КПК України суд повинен зазначити при постановленні остаточного рішення по справі, що є не допустимим, враховуючи позицію ЄСПЧ, що особа повинна бути повно проінформована про юридичну кваліфікацію своїх дій.

Зазначення прокурором в обвинувальному акті про те, що « ОСОБА_7 обвинувачується у хуліганстві, тобто у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненого із застосуванням вогнепальної зброї, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України», суд не може розцінювати як формулювання обвинувачення, оскільки в ньому не зазначено час та місце кримінальної події, спосіб вчинення кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мета його вчинення, і тому приходить до висновку про відсутність пред`явленого конкретизованого обвинувачення обвинуваченому ОСОБА_7 щодо інкримінованого йому кримінального правопорушення з зазначенням складових правової кваліфікації його дій, що порушує його право на захист.

Крім того, як вбачається з направленого до суду обвинувального акту, копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування були вручені обвинуваченому та захиснику слідчим, при цьому прокурор на вказані дії слідчому доручення не надавав, що є грубим порушення вимог ст.293 КПК України.

Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі та доповненнях до неї просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 містить у своїй сукупності усі обов`язкові складники, передбачені п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію (в теорії кримінального процесу використовується назва формула обвинувачення) та формулювання обвинувачення. А оскаржувана ухвала суду не містить належного обґрунтування того, що наведені в обвинувальному акті фактичні дані у своїй сукупності не дають повного уявлення щодо кожного з елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, унеможливлюють співставлення фактичної складової, фабули обвинувачення із його юридичною формулою, деталі вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину доведені до його відома, сукупність таких деталей є достатньою для повного розуміння суті висунутого йому обвинувачення.

Зазначає, що суд в мотивувальній частині ухвали безпідставно послався на положення п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, якими встановлено вимоги до змісту вироку суду, оскільки дана норма закону не містить жодних вимог до змісту обвинувального акта.

Крім того вказує, що положеннями ч.4 ст. 110, п.3 ч.3 ст. 291 КПК України, в їх сукупності, передбачається можливість повернення обвинувального акта у випадку, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, тобто порушення, які стосуються змісту і форми самого обвинувального акта.

При цьому положеннями ст. 293 КПК України окремо регулюється процедура вручення особі копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування.

На думку прокурора поняття обвинувальний акт розуміється у чинному КПК України саме як окремий процесуальний документ, а не дія. Тому у суду першої інстанції були відсутні повноваження на стадії підготовчого судового засідання перевіряти процедуру вручення копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування за наявності розписок підозрюваного та його захисника про їх отримання.

Зазначає, що відповідно до розписки підозрюваного та його захисника, наявних в матеріалах провадження, останні не відмовились від отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, зазначені документи стороною захисту було отримано, чим було дотримано права на захист та надана можливість для належної підготовки до захисту. Тому, на думку апелянта, аспекти вручення обвинувального акта у даному випадку не мають впливу на безпосередній предмет перевірки судом відповідності обвинувального акта вимогам КПК, згідно п.3 ч.3 ст. 314 КПК України.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримала вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, просила її задовольнити, ухвалу суду скасувати і призначити новий розгляду у суді першої інстанції.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважали ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Потерпілі та їх представник підтримали апеляційні вимоги прокурора, просили їх задовольнити.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали свої вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору лише в тому разі, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог не дотримався.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем.

Обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Недотримання вищезазначених вимог ч. 2 ст. 291 КПК України, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Будь-які інші зауваження до обвинувального акту мають отримати відповідну реакцію суду під час судового розгляду справи та не є підставами для повернення обвинувального акту прокурору.

Повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які об`єктивно перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 03.10.2012 року № 223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» зазначає, що у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру, прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291, 292 КПК України: зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.

Перевіривши зміст обвинувального акта кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 на предмет його відповідності вимогам закону, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано повернув прокурору обвинувальний акт.

Як вбачається з обвинувального акта, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

При цьому в обвинувальному акті викладено фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію діянь з посиланням на закон і статтю (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, зазначено всі елементи складу злочину, у тому числі дату, час, місце, обставини та спосіб вчинення злочину.

Висновки суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 не містить окреме формулювання обвинувачення протиправних дій обвинуваченої особи, на думку колегії суддів, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, оскільки питання оцінки обставин кримінального провадження, згідно зі ст. 314 КПК України, не підлягають розгляду в підготовчому засіданні, а встановлюються під час судового розгляду.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідно до ст. 338 КПК України, з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Таким чином, для уточнення зазначених в ухвалі суду обставин під час судового розгляду кримінального провадження, прокурор має право змінити обвинувачення та виправити виявлені недоліки.

Отже, посилання суду першої інстанції на той факт, що обвинувальний акт не містить окремого формулювання обвинувачення, яке відповідно до вимог ст. 374 КПК України, суд повинен зазначити при постановленні остаточного рішення, не може бути підставою для застосування положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до положень ст. 374 КПК України, що мотивувальна частина обвинувального вироку має містити, насамперед, формулювання обвинувачення, визнаного доведеним саме судом, а не органом досудового слідства, висновками експертного дослідження, або іншого фахівця, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку викладається весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винності особи, після цього докази, покладені судом в обґрунтування своїх висновків.

У разі визнання особи виправданою, мотивувальна частині вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Посилання суду при ухваленні рішення по суті на формулювання обвинувачення, встановленого органом слідства згідно з обвинувальним актом, а не судом, як вимагає процесуальний закон, є неприпустимими та такими, які є підстави для безумовного скасування судового рішення.

Крім того, мотивувавши ухвалу про повернення прокурору обвинувального акту з підстав недотримання вимог ст.293 КПК України, суд першої інстанції недотримався вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України, оскільки вручення обвинувального акту слідчим, а не особисто прокурором, не є підставою для повернення обвинувального акту. До того ж, слідчим ОСОБА_13 , який вручив обвинувальний акт ОСОБА_7 та його захиснику адвокату ОСОБА_8 , було складено вказаний обвинувальний акт, який затверджено прокурором, що повністю відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Отже, повертаючи обвинувальний акт прокурору із зазначених в ухвалі підстав, суд фактично вдався до аналізу та оцінки фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, тим самим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та вийшов за межі своїх повноважень, тоді як під час підготовчого судового засідання суд лише перевіряє обвинувальний акт на предмет викладення в ньому відомостей, передбачених у п.п.1-9 ч.2 ст.291 КПК України, про що правильно вказано прокурором в апеляційній скарзі.

Виходячи з викладеного та з урахуванням того, що вирішення питань, передбачених ст. ст. 314, 315 КПК України є виключною компетенцією суду першої інстанції, до повноважень якого належить прийняття рішень щодо отриманих судом обвинувальним актам, колегія суддів, керуючись загальними засадами КПК України, а саме вимогами ч. 6 ст. 9, п. п. 15, 16 ч. 1 ст. 7 КПК України вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала - скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_12 - задовольнити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2023 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України - скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4