ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2106/23 Справа № 214/1109/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривий Ріг апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на ухвалу Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.05.2023 р. про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.05.2023 року продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України на шістдесят діб, тобто до 04.07.2023 року.

На вказане рішення обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 вказує про свою не згоду з оскаржуваним рішенням та просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. Вважає, що всі свідки навіть сторони обвинувачення дають покази приймаючи його сторону. Вважає, що матеріали справи були сфальсифіковані та всі матеріали справи складаються з порушень. Вказує, що з 10.12.2019р. по 22.09.2021р. був під домашнім арештом та вів порядний спосіб життя, працював, одружився, завів сім`ю, з`являвся на всі судові засідання та у березні 2021р. судове засідання було перенесено та йому не надходили повістки про наступні засідання та у вересні 2021р. у прокуратурі він дізнався, що знаходиться у розшуку з травня 2021р. незважаючи на те, що він працював поруч з Саксаганським РВ та бачив і спілкувався з їх працівниками, які не повідомляли про його розшук. Вважає, що прокурором сфальсифіковані матеріали справи оголосивши його у розшук заднім числом. Зазначає, що розслідування та розгляд кримінальної справи триває 5,6р. з яких він 3,7р. знаходиться під вартою. Вказує, що має позитивну характеристику з місця проживання, має на утриманні мати-пенсіонерку з тяжкою хворобою серця та сестра-інвалід дитинства, має неповнолітню дитину з тяжкою хворобою епілепсією, з 30.04.2021р. знаходиться у шлюбі з жінкою яка має неповнолітню дитину та ІНФОРМАЦІЯ_1 народила від нього дитину. До арешту був офіційно працевлаштований на хлібопекарні «Золотий колос». Зазначає, що під час перебування під вартою у нього погіршився стан здоров`я.

Захисник ОСОБА_6 не погодився з оскаржуваним рішення суду та просить скасувати ухвалу про продовження запобіжного заходу тримання під вартою та змінити запобіжний захід тримання на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства України, положень Конституції України, міжнародних договорів та без урахування практики Європейського суду з прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вважає, що суд не зазначив чим саме підтверджується обґрунтована підозра ОСОБА_7 та на теперішній час пред`явлена підозра не доведена, так як кримінальна справа розглядається з 2018 року, тобто понад 5 років, обвинувальний вирок до теперішнього часу не постановлено. Вважає, що свідки по справі дають суперечливі свідчення які не підтверджують обставин викладених у справі. Вважає, що судом відмовляючи у клопотанні про зміну запобіжного заходу обвинуваченому не дано оцінку практики ЄСПЛ, що сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. Зазначає, що у ОСОБА_7 є гарантоване місце проживання квартира АДРЕСА_2 , в ОСОБА_8 та джерело існування на час дії запобіжного заходу, домашнього арешту, є міцні соціальні зв`язки, а саме мати-інвалід, сестра - інвалід дитинства, дружина та двоє неповнолітніх дітей. Вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 перебуває під вартою по вказаній справі 3 роки 7 місяців. Вважає, що ризики на які посилалась сторона обвинувачення під час обрання та продовження строків тримання під вартою ОСОБА_7 на теперішній час відсутні.

Сторони кримінального провадження про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, це підтверджується наявними матеріалами справи, клопотань про відкладення слухання справи не надходило.

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а саме в умисному протиправному заподіянні смерті іншій особі. У разі визнання його винним за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення можливе покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.

ОСОБА_7 по даному кримінальному провадженню був затриманий 26 грудня 2017 року.

Як встановлено з матеріалів провадження, запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 продовжено під час судового провадження в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, враховано практику Європейського суду з прав людини, відповідно до ст.177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 , дані про особу обвинуваченого його репутацію, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, які в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, зокрема переховуватись від суду або вчинити новий злочин, у зв`язку з чим прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження та практиці Європейського суду з прав людини.

Судом враховано наявність ризиків можливого переховування від суду, який обумовлений тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , відноситься до особливо тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, усвідомлюючи що за скоєння цього злочину йому буде призначене покарання передбачене санкцією інкримінованою статтею у вигляді позбавлення волі на тривалий час, може побудити його дії на спроби ухилення від прокуратури та суду.

Про можливість переховування обвинуваченого від суду свідчить та обставина, що згідно висунутого обвинувачення ОСОБА_7 одразу після вчиненого кримінального правопорушення втік, також обвинувачений не виконав покладених на нього судом обов`язків при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу та тривалий час ухилявся від явки до суду.

Також ОСОБА_7 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності та має не зняті та не погашені судимості, в тому числі за вчинення умисних тяжких злочинів.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, який ним вчинено в період іспитового строку, призначеного за попереднім вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.01.2017 року.

Також, вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.10.2021 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 с.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. Також, вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.01.2022 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 с.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Всі зазначені обставини, на думку колегії суддів свідчать про ризик вчинення ОСОБА_7 інших кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані обставини в сукупності, беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду та продовжувати вчиняти інші злочини, що вказує на необхідність продовження обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що забезпечить належну процесуальну поведінку останнього.

У клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність кожного заявленого ризику передбаченого п.п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Доводи апелянта про зворотне є безпідставними, оскаржувана ухвала містить вичерпну відповідь на кожний з них, заявлені ризики є вкрай вірогідними та на даний час дають беззаперечні підстави для продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливості обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Фактично подана апеляційна скарга викликана самим лише недосягненням бажаного результату у виді звільнення ОСОБА_7 з під варти, що в жодному випадку не може бути підставою для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу.

Тяжкість, характер та обставини кримінального правопорушення свідчать про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Тривалість судового розгляду та тривале утримування під вартою ОСОБА_7 , в даному випадку не спростовує необхідність продовження обраного запобіжного заходу, а викликана складністю кримінального провадження, великим обсягом доказів, що належить дослідити та необхідністю забезпечення явки інших учасників процесу, що саме по собі не утворює підстав для звільнення з під варти та не свідчить про неможливість подальшого застосування даного виду запобіжного заходу.

Апеляційний суд погоджується з посиланням суду першої інстанції на практику Європейського суду з прав людини який у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також Європейський суд з прав людини в рішенні «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження за станом здоров`я, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Ураховуючи сукупність обставин, в тому числі стадію судового провадження, а також дані про особу ОСОБА_7 суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність даних які б свідчили, що зазначені ризики не існують, а більш м`які запобіжні заходи не спроможні забезпечити належний розгляд провадження та виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, та про необхідність продовження щодо останнього найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів зважає на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні убивства іншої людини, а тому ризик продовження вчинення кримінальних правопорушень та ризик втечі існують з високим ступенем ймовірності.

Колегією суддів, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_7 , запобіжного заходу надано оцінку в сукупності всім обставинам, в тому числі вагомості наявних доказів, які вказують на обґрунтованість пред`явленого обвинувачення останньому, у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Таких обставин, як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, ставлення ОСОБА_7 до скоєного злочину.

Однією з важливих гарантій здійснення проголошеного ст.ст. 3, 27 Конституції України права людини на життя і здоров`я є беззастережне виконання вимог кримінального процесуального закону щодо забезпечення прав потерпілих від зазначених злочинів.

Конституційний Суд України у рішенні від 27.10.1999 р. № 7рп зазначив, що кримінальну відповідальність слід розглядати як особливий правовий інститут, у межах якого здійснюється реагування держави на вчинений злочин. Кримінальна відповідальність передбачає офіційну оцінку відповідними державними органами поведінки особи як злочинної. Підставою кримінальної відповідальності є наявність у діяннях особи складу злочину, передбаченого кримінальним законом. Це форма реалізації державою правоохоронних норм, яка в кінцевому підсумку, як правило, полягає в застосуванні до особи, що вчинила злочин, конкретних кримінально-правових заходів примусового характеру через обвинувальний вирок суду.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 та сторони захисту на відсутність доказів вини ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинувачені, що свідки дають суперечливі свідчення або дають покази приймаючи сторону захисту, що матеріали справи були сфальсифіковані та всі матеріали справи складаються з порушень, не є предметом апеляційного розгляду у відповідності до положень ст.422-1КПК України, тож колегія суддів не вдається до оцінки даних доводів.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що прокурором сфальсифіковані матеріали справи про його розшук є безпідставними, апелянтом не надано до суду апеляційної інстанції жодного доказу в обґрунтування своїх доводів.

Також слід звернути увагу, що у апеляційних скаргах, як на підставу зміни запобіжного заходу з тримання під варти на домашній арешт апелянти посилаються на те, що у ОСОБА_7 є гарантоване місце проживання квартира АДРЕСА_2 за якою має позитивну характеристику з місця проживання, має джерело існування на час дії запобіжного заходу домашнього арешту і до арешту був офіційно працевлаштований на хлібопекарні «Золотий колос», що у ОСОБА_7 є міцні соціальні зв`язки, а саме має на утриманні мати-пенсіонерку з тяжкою хворобою серця та сестру-інваліда дитинства, дружину та двоє неповнолітніх дітей, проте слід зазначити, що більшість з цих обставин існували і на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та під час досудового розслідування, коли обвинувачений не виконав покладених на нього судом обов`язків при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу та тривалий час ухилявся від явки до суду, а відтак вони очевидно не утворюють жодних моральних запобіжників при обранні обвинуваченим моделі поведінки, а тому не здатні перешкодити йому у разі звільнення з під варти, знову втекти від слідства та суду чи продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наразі тримання обвинуваченого під вартою є обґрунтованими та виправданими, оскільки виключно в такому виді можливо забезпечити досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи судом, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.05.2023 р. про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України - без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді