ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/3088/23 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/765/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

представників власника майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 31 травня 2023 року, якою задоволено частково клопотання прокурора Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_10 у кримінальному провадженні № 0000348 від 03 квітня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.358, ч.4 ст.191КК України, про арешт майна, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Слідчим управлінням ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000348 від 03.04.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 191 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що в ході виконання завдань, покладених чинним законодавством на СБУ, отримано інформацію щодо імовірного існування злочинного угрупування у середовищі військовослужбовців залучених до виконання завдань в Харківській області.

08.04.2023 року прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_10 винесено постанову про об`єднання матеріалів досудових розслідувань, а саме кримінальне провадження № 0000348 від 03.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та кримінальне провадження № 0000367 від 06.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України об`єднано в одне кримінальне провадження та присвоєно № 0000348 від 03.04.2023 року.

Також, 10.04.2023 року прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_10 винесено постанову про об`єднання матеріалів досудових розслідувань, а саме кримінальне провадження № 0000348 від 03.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та кримінальне провадження № 0000384 від 10.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України об`єднано в одне кримінальне провадження та присвоєно № 0000348 від 03.04.2023.

Органом досудового розслідування також встановлено, співробітниками Лозівського міжрайонного відділу УСБУ в Харківській області в ході проведення оперативно-розшукових заходів встановлено, що ОСОБА_11 , ОСОБА_12 є причетними до вказаного кримінального правопорушення особами. Також, ОСОБА_11 може зберігати частину привласненої гуманітарної допомоги та грошові кошти, отримані злочинним шляхом у своєї дружини, а саме ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де також періодично проживає ОСОБА_11

01.05.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова, в період часу з «07» год. «10» хв. по «09» год. «05» хв. було проведено обшук квартири за адресою: АДРЕСА_1 , під час проведення вищевказаного обшуку виявлено та вилучено: мобільний телефон «Redmi 8», модель M1908CЗІG; ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 з сім картою «Лайф» НОМЕР_3 ; паперовий аркуш з рукописним текстом; банківську карту «монобанк» № НОМЕР_4 ; банківську карту Приватбанк № НОМЕР_5 ; грошові кошти, а саме 108 купюр номіналом 100 доларів США; 3 купюри номіналом 50 доларів США; 1 купюра номіналом 20 доларів США; 2 купюри номіналом 10 доларів США, що належать ОСОБА_9 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , вказані речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

25.05.2023 року прокурор подав до суду клопотання про арешт майна, яке було вилучено в ході проведення обшуку 01.05.2023 року

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що метою накладання арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п.1 ч.2 ст.170 КПК України, з метою недопущення приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі цих доказів, оскільки незастосування такого заходу призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 31 травня 2023 року клопотання про арешт майна задоволено частково.

Суд вирішив накласти арешт на майно, вилучене 01.05.2023 року в ході проведення обшуку у період часу з 07 год. 10 хв. по 09 год. 05 хв. години за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

- мобільний телефон «Redmi 8», модель M1908CЗІG; ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 з сім картою «Лайф» НОМЕР_3 ;

- паперовий аркуш з рукописним текстом;

- грошові кошти, загальна сума яких складає 10 990 доларів США шляхом заборони його розпорядження та відчуження - до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Зобов`язано слідчого, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, в строк не пізніше двох місяців за участю спеціаліста зняти інформацію з майна: мобільного телефону «Redmi 8», модель M1908CЗІG; ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 з сім картою «Лайф» НОМЕР_3 , в обсязі, необхідному для досягнення мети кримінального провадження та виготовлення копій даних, які містяться на вказаних носіях та можуть бути використані як докази у даному кримінальному провадженні, для залучення до матеріалів кримінального провадження №0000348.

В задоволенні клопотання в частині накладення арешту на майно: банківську карту «Монобанк» № НОМЕР_4 ; банківську карту "Приватбанк" № НОМЕР_5 - відмовлено.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині накладення арешту на грошові кошти у сумі 10 990 доларів США та відмовити в цій частині у задоволенні клопотання про арешт майна.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат зазначає, що вилучені грошові кошти були отримані ОСОБА_9 в позику у ОСОБА_13 , що підтверджується договором позики від 03.03.2023 року. Зазначені грошові кошти були отримані ОСОБА_9 з метою придбання нерухомого майна та зазначений договір позики від 03.03.2023 року підтверджує законне походження грошових коштів, що виключає законність підстав для накладення арешту на них.

Позиції учасників судового провадження

Заслухавши доповідь судді, доводи представників власника майна на підтримання вимог апеляційної скарги, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому колегією суддів перевіряється ухвала слідчого судді лише щодо обґрунтованості арешту грошових коштів. В іншій частині ухвала слідчого судді не переглядається, оскільки іншими власниками майна апеляційні скарги не подавались.

З матеріалів провадження вбачається, що СУ ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесене до ЄРДР 03.04.2023 за №0000348, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.358, ч.4 ст.191 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 26.04.2023 року надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_9 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінальних правопорушень - злочинів, відшукання предметів, знарядь та засобів вчинення кримінальних правопорушень-злочинів, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження, а саме: вогнепальної зброї; боєприпасів до вогнепальної зброї; вибухових речовин; вибухових пристроїв; речовин та предметів вилучених із цивільного обігу; знаряддя, засобів та приладів для підробки документів; печаток, штампів; документів на автомобілі, в тому числі документів на автомобілі іноземної реєстрації та бланків до них; чорнових записів; електронних носіїв інформації (флешносіїв, жорстких дисків); комп`ютерної техніки (ноутбуків, планшетів, системних блоків, принтерів); засобів зв`язку (мобільних телефонів, сім-карток, планшетів із електронними носіями інформації); банківських карток; знарядь, приладів та засобів для незаконної врізки до труб з високим тиском для прокачки газоконденсату; знаряддя, приладів та засобів для збирання газоконденсату; які підпадають під волонтерську допомогу, в тому числі коптери, прилади нічного бачення, приціли, бронепластини, спецспорядження, спецодяг, системи зв`язку, тепловізори, військове обмундирування, паливо-мастильні матеріали, предметів, які як самостійно, так і в сукупності з іншими доказами у вказаному кримінальному провадженні, будуть мати суттєве значення для з`ясування обставин злочину, а також розгляду справи по суті.

01.05.2023 року підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 26.04.2023, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_9 , під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон «Redmi 8», модель M1908CЗІG; ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 з сім картою «Лайф» НОМЕР_3 ; паперовий аркуш з рукописним текстом; банківську карту «монобанк» № НОМЕР_4 ; банківську карту Приватбанк № НОМЕР_5 ; грошові кошти, а саме 108 купюр номіналом 100 доларів США; 3 купюри номіналом 50 доларів США; 1 купюра номіналом 20 доларів США; 2 купюри номіналом 10 доларів США.

Відповідно до даних, які містяться в протоколі огляду предметів 04.05.2023, слідча СУ ГУНП в Харківській області старша слідчої відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_14 провела огляд сейф-пакету WAR1026891, в середені якого згідно протоколу обшуку від 01.05.2023 року, за адресою: АДРЕСА_1 , знаходяться 114 купюр на загальну суму 10 990 доларів США.

Постановою слідчого СУ ГУНП в Харківській області від 04.05.2023 року, тимчасове вилучене майно під час проведеного 01.05.2023 року обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000348 від 03.04.2023 року.

Задовольняючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя врахував обставини, зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, виходив з того, що органом досудового розслідування доведено, що вилучене майномістить відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та може бути використаним як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При постановленні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів вважає, що на цьому етапі кримінального провадження достатньою мірою підтверджується наявність необхідності розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України.

При накладенні арешту на вилучене майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого під час обшуку майна ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, а також необхідні для проведення експертиз.

Відповідно до ч.1 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

За ч.2 ст.167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Згідно ч.2 ст.168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч.7 ст.236 КПК України, при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Таким чином, посилання апелянта на те, що в ході проведення обшуку було вилучено майно, дозвіл на вилучення якого не надавався, колегія суддів вважає безпідставними оскільки відповідно до ч.7 ст.236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Як вбачається з матеріалів провадження досудове розслідування здійснюється, в тому числі, за попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.4 ст.191 КК України, а саме привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем вчинене у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану, тобто вилучені грошові кошти можуть мати певний зв`язок з розслідуваним кримінальним правопорушенням, а дійсні джерела його походження є предметом доказування, згідно ст. 91 КПК України, виходячи з обраної кваліфікації дій.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, не може бути арештованим майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо того, що жодній особі у кримінальному провадженні не вручено повідомлення про підозру, оскільки арешт майна з підстав передбачених ч.2,3 ст.170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна та не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта та погоджується з висновком слідчого судді про те, що доводи представника власника майна з приводу того, що вилучені грошові кошти під час обшуку не підлягають арешту через те, що походження грошових коштів є законним, оскільки вони були отримані ОСОБА_9 на підставі договору позики від 03.03.2023 року, є безпідставними, оскільки арешт майна, з метою забезпечення збереження речових доказів, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Також, представником власника майна зазначений вище факт не доведено та не підтверджено належними, достатніми доказами, оскільки наданий суду договір позики не містить відомості (ідентифікуючі ознаки грошових коштів), які б давали достатні підстави вважати, що саме вилучені під час обшуку грошові кошти, були передані ОСОБА_13 у борг ОСОБА_9 .

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам власника майна та у відповідності до вимог ст.ст.132,170 - 173 КПК України, наклав арешт на грошові кошти з метою забезпечення їх збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Крім того, постановою слідчого грошові кошти були визнані речовими доказом у кримінальному провадженні та вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

На переконання колегії суддів, вимоги клопотання, на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на вищевказане вилучене майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, ані власником, ані його представниками не надано та колегією суддів не встановлено.

За таких обставин матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого під час обшуку майна ознакам речових доказів, оскільки вони (грошові кошти) можуть містити інформацію щодо обставин вчинення злочинів з урахуванням їх специфіки, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційних скарг.

Колегія суддів, також враховує, що цей захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим. Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому може бути повернуто, згідно положень ст.174 КПК України.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 31 травня 2023 року про арешт майна- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4