КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/1392/22
Провадження № 1-кп/552/57/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2023 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в м. Полтава в режимі відео конференції кримінальне провадження № 0000333 від 26.03.2022 року по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, суд -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Київського районного суду м. Полтави знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Прокурор подав суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обставини, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, до цього часу, не змінилися. На теперішній час існують ризики, передбачені в п. п. 1, 3, 5 ч. 1 статті 177 КПК України такі, що ОСОБА_3 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженню, продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні прохав змінити йому міру запобіжного заходу на домашній арешт, оскільки ризики, на які вказує прокурор вже перестали існувати.

Захисник ОСОБА_4 проти клопотання прокурора заперечував, зазначив, що ОСОБА_3 має постійне місце проживання, а тому йому можливо змінити міру запобіжного заходу із тримання під вартою на такий, що не буде пов`язаний із позбавленням волі, а саме на домашній арешт або на особисте зобов`язання.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього кодексу.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також і мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст.178КПК України,при вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу враховується втому числі: тяжкість покарання,що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність його соціальних зв`язків у місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців, постійного місця роботи, навчання; репутацію, його майновий стан; наявність судимостей; повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити в тому числі виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України.

Тобто, оскільки, обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовженні строку його дії, а також прокурор у своєму клопотанні, не змінилися, суд вважає, що інший запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, так як він, хоча раніше не судимий, не був працевлаштований, має постійне місце проживання, але обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які може бути призначено покарання від 6 до 10 років позбавлення волі, тому може переховуватися від суду, впливати на свідків, які можуть підлягати допиту в судовому засіданні, чим може перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

При розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_3 , та встановлена наявність ризиків, визначених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зменшення ризиків або про те, що вони зникли, що раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовження строку його дії, стороною захисту не наведено.

Крім цього, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, відсутність судимостей, тривалий період перебування під вартою, самі по собі не є підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, а тому, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 , слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який не може перевищувати 60 (шістдесят) днів.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 315, 372, 376, 615 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 19.09.2023 року включно.

Копію ухвали направити для виконання в Державну установу «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду безпосередньо протягом 5 днів з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1