ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/570/23 Справа № 693/1454/14-к Категорія: ст. 331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
проукрораОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з Жашківським районним судом Черкаської області)

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси виділені матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 липня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 21 вересня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

В провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебувають матеріали обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000094 від 24 березня 2014 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 червня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 05 серпня 2023 року.

24 липня 2023 року на адресу суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, яке вона обгрунтовувала тим, що ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати.

24 липня 2023 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено, та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 21 вересня 2023 року включно. У клопотанні обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, вважаючи її незаконною, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просив її скасувати, та постановити нову ухвалу, змінити йому міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до неправильних висновків про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Зазначив, що кримінальне провадження щодо нього сфабриковане, він взагалі не причетний до скоєння злочину і вважає, що підстав для його затримання та тримання під вартою не було. При цьому, вказує, що доводи прокурора про його переховування від суду терміном п`ять років не відповідає дійсності.

Апелянт також вказує, що при затриманні до нього були застосовані недозволені методи і він має тяжкий стан здоров`я, який погіршується, потребує належного лікування.

Обвинувачений ОСОБА_7 просив скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.07.2023, та змінити йому міру запобіжного заходу на домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали подану апеляційну скаргу, просили змінити запобіжний захід обвинуваченому на нічний домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також вищевказаною статтею передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з ч.3 ст. 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу, тобто, питання щодо продовження запобіжного заходу мають вирішуватися у порядку, передбаченому ст. 199 КПК України.

Частина 2 статті 422-1КПК України визначає, що апеляційний суд здійснює перевірку обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до ч. 2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Колегією суддів встановлено, що в провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000094 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 березня 2014 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні суду першої інстанції 24.07.2023 року прокурор ОСОБА_11 підтримала подане клопотання про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

При прийняті рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував наявність ризиків, які на його переконання на даний час не зменшились та не змінилися. Так місцевим судом зазначено про те, що враховуючи тяжкість інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, останній, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів ставить під сумнів твердження прокурора про існування ризиків, оскільки нових аргументів щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження прокурором не надано, а дане клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 за змістом, у частині обгрунтування підстав для його задоволення, є ідентичним попереднім клопотанням про продовження строку тримання під вартою.

У своєму рішенні ЄСПЛ у справі "Авраімов проти України" від 25 березня 2021 року констатував порушення п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначив, що існування обґрунтованої підозри, що ув`язнений вчинив злочин, є умовою sine qua non для законності тривалого тримання його чи її під вартою. Але коли національні судові органи вперше "негайно" після затримання розглядають питання про необхідність застосування до затриманого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, цієї підозри вже буде недостатньо, й органи державної влади повинні також навести інші відповідні та достатні підстави для обґрунтування тримання під вартою. Цими іншими підставами можуть бути ризик переховування, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину або спричинення порушення громадського порядку та пов`язана з цим необхідність захисту затриманого. Ці ризики мають бути належним чином обґрунтовані, і міркування органів державної влади з цих питань не можуть бути абстрактними, загальними або стереотипними (п.57). Обрання судом заявнику запобіжного заходу у виді тримання під вартою, незважаючи на встановлення недоведеності слідчим того, що інші запобіжні заходи були б неналежними, свідчить, що вирішальним для суду стало посилання органу державної влади на положення про неможливість застосування інших запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, який суд повторив (п.66). Зазначений підхід застосовується ЄСПЛ, у тому числі, й при вирішенні питання щодо законності продовження строку тримання під вартою.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що з плином часу для тривалого тримання особи під вартою потрібне додаткове обґрунтування, даний висновок міститься у рішенні ЄСПЛ по справі "Осипенко проти України", №. 4634/04, §§ 77 і 79, 9 листопада 2010 року), вказано, що з плином часу для тривалого тримання заявника під вартою потрібне додаткове обґрунтування, але суди не надали жодних додаткових аргументів. Крім того, на жодному з етапів національні суди не розглянули будь-які інші превентивні заходи в якості альтернативи тримання під вартою. Викладені міркування є достатніми для того, щоб Суд прийшов до висновку, що мало місце порушення параграфу 3 статті 5 Конвенції».

Крім того, прокурором на час розгляду клопотання не зазначено будь-яких мотивів неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, а також не доведено, що існують обставини, зазначені в п.1 ч.3 ст. 199 КПК України, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та відсутні перешкоди для зміни йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, який буде достатнім для запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Разом з тим, на думку колегії суддів ОСОБА_7 надмірно довго та не виправдано утримується під вартою, що суперечить принципам судочинства, установленим практикою ЄСПЛ.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальні правопорушення в даному кримінальному провадженні були вчинені в 2008 році, обвинувальний акт був скерований до суду в 2014 році, остаточне рішення в провадженні, станом на день апеляційного розгляду, 07.08.2023, не прийняте, обвинувачений ОСОБА_7 досить тривалий час перебував під вартою, загалом більше семи з половиною років, як про це зазначила захисник під час апеляційного розгляду.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював серйозні недоліки правоохоронної та судової системи України, вказуючи на порушення ст. 6 Конвенції у частині права на розумну тривалість кримінального провадження. Зокрема, у справі «Павлюлінець проти України» ЄСПЛ зазначає, що на державу покладено обов`язок організувати судову систему таким чином, щоб суди могли діяти відповідно до Конвенції, в тому числі забезпечувати вимогу «розумного строку». Згідно з принципами ЄСПЛ, точкою відліку при визначенні тривалості кримінального провадження є день, коли особі офіційно повідомлено про обвинувачення (справа «Антоненков та інші проти України»). ЄСПЛ трактує «обвинувачення» як «офіційне повідомлення, надане особі уповноваженими представниками влади, про наявність припущення про те, що особа вчинила злочин». Початком кримінального провадження може вважатися або день взяття під варту; або день початку досудового слідства; або день, коли особі повідомили про обвинувачення (справа «Меріт проти України»).

Згідно з українським законодавством, притягнення до кримінальної відповідальності починається з моменту повідомлення особі про підозру. Згідно з позицією ЄСПЛ, період, що береться до уваги при аналізі розумності строків, охоплює все кримінальне провадження (включно з апеляційними процесами). ЄСПЛ визначає розумність строку з огляду на такі критерії: складність справи, поведінка заявника і органів влади, важливість предмету спору для заявника (справи «Меріт проти України», «Вітрук проти України», «Вергельський проти України», «Іванов проти України», «Сілін проти України», «Беньямінсон проти України», «Павлюлінець проти України», «Тодоров проти України», «Юртаєв проти України».

Відповідно до рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції» національні судові органи повинні насамперед стежити за тим, щоб у кожному конкретному випадку термін попереднього ув`язнення обвинуваченого не перевищував розумних меж.

Ч.1 ст. 181 КПК України передбачає можливість застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, який полягає в забороні обвинуваченому залишати житло у певний період доби.

Крім того, згідно ч.5 ст. 194 КПК України суд при застосуванні запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме: прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Колегія суддів вважає, що при застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за викликом прокурора, суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками по справі; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в Україну, - можливо запобігти ризикам, на які посилається місцевий суд в оскаржуваній ухвалі.

Також колегія суддів враховує, що при зміні запобіжного заходу на домашній арешт, ОСОБА_7 проживатиме на території АДРЕСА_1 , що є наближеним до Придніпровського районного суду м. Черкаси та забезпечить його належну процесуальну поведінку при з`явленні до суду.

Крім того враховує стан здоров`я ОСОБА_7 , який має проблеми з хребтом, часткову ампутацію правої та лівої стопи, та потребує нагляду лікарів, посередню характеристику по місцю утримання в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор».

За таких обставин слід виходити з того, що з урахуванням загального тривалого часу перебування обвинуваченого під вартою близько 7 роки 6 місяців, а також тривалого терміну перебування кримінального провадження на розгляді в судах першої інстанції, колегія суддів вважає, що ступінь ризиків, вказаних судом, зменшились, що є підставою для розгляду питання про застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування ухвали місцевого суду та ухвалення нової ухвали, якою клопотання прокурора задовольнити частково, обравши стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту на певний період доби, строком на два місяці, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України та звільненням його з-під варти негайно в залі суду за умови відсутності інших судових рішень, які дають підстави для його тримання під вартою.

Враховуючи указане вище та керуючись ст. ст.177, 178, 181, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.07.2023 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 - скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково.

Обрати стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту на певний період доби, строком на два місяці, тобто до 06 жовтня 2023 року включно, заборонивши йому залишати місце проживання: АДРЕСА_1 з 20.00 години до 07.00 наступної доби.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за викликом прокурора, суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками по справі; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в Україну.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Овлаши, Роменського району, Сумської області, жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, раніше судимого, - звільнити з-під варти негайно в залі суду за умови відсутності інших судових рішень, які дають підстави для його тримання під вартою.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді