ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/585/23 Справа № 205/7232/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000007 за апеляційною скаргою прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпра, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2022 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік; на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_10 від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що незважаючи на повну доведеність в ході судового розгляду фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, та кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення, суд у своєму рішенні дійшов висновку про те, що в діях обвинуваченого ОСОБА_10 був відсутній корисливий мотив, оскільки обвинувачений захищав інтереси свідка ОСОБА_11 , а тому склад інкримінованого йому кримінального правопорушення відсутній. Однак, вказаний висновок не підтверджується доказами, дослідженими в ході судового розгляду.

Звертає увагу на те, що безпосередньо між потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_10 жодних особистих неприязних відносин не було. Лише 28.08.2020 року, коли до ОСОБА_10 прийшли співробітники поліції, він добровільно видав викрадену у потерпілого камеру відеоспостереження, яку весь час зберігав при собі. Також ОСОБА_10 зазначив, що близьких та дружніх відносин із ОСОБА_12 він не підтримує. Крім того, під час допиту в ході судового засідання ОСОБА_10 зазначив, що безпосередньо перед тим, як зірвати камеру, він пересвідчився, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих.

Допитана під час судового засідання свідок ОСОБА_11 зазначила, що в неї є конфлікт з її сусідом ОСОБА_8 , та його сином. Про вказаний конфлікт вона розповіла своїм друзям, проте безпосередньо до ОСОБА_10 про допомогу не зверталась, на камеру відеоспостереження свого сусіда не скаржилась.

Стверджує, що покази потерпілого ОСОБА_8 та навіть більшою частиною покази самого обвинуваченого ОСОБА_10 повністю підтверджують вчинення кримінального правопорушення.

Зазначає, що у разі наявності неприязних стосунків між потерпілим та обвинуваченим не виключається корисливий мотив у діях обвинуваченого.

Крім цього, відповідно до показів ОСОБА_10 , він хотів провчити потерпілого, викравши камеру відеоспостереження, тобто обвинувачений бажав, щоб для потерпілого ОСОБА_8 настали суспільно - небезпечні наслідки саме матеріального характеру.

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2022 року ОСОБА_10 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та виправдано, у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного кримінального правопорушення; також вирішено питання щодо речових доказів.

Цим же вироком позовну заяву ОСОБА_8 залишено без розгляду.

Органом досудового слідства ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що 21.06.2020 року приблизно о 19.50 годині, ОСОБА_10 , знаходився на території домоволодіння АДРЕСА_2 , а саме біля будинку АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_11 , де на паркані перед входом до будинку АДРЕСА_4 (власником якого є ОСОБА_8 ) вказаного домоволодіння побачив камеру відеоспостереження марки «DAHUA HAC-HDW1200TLP-A 2.8 mm» білого кольору, котра була прикріплена до стіни вказаного паркана на кронштейні марки «DAHUA DH-PFA12A» та належить потерпілому ОСОБА_8 . У цей момент у ОСОБА_10 раптово виник кримінально - протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме вищевказаної камери відеоспостереження разом з кронштейном.

Реалізуючи свій кримінально - протиправний умисел, спрямований на незаконне таємне викрадення чужого майна, цього ж дня, тобто 21.06.2020 року близько 19.50 годин, ОСОБА_10 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_5 , діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів і особистої зацікавленості, підійшов до паркану будинку АДРЕСА_4 вказаного домоволодіння та шляхом вільного доступу заволодів камерою відео - спостереження марки «DAHUA HAC-HDW1200TLP-A 2.8 mm» білого кольору разом з кронштейном марки «DAHUA DH-PFAl2А» та утримуючи їх при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_10 спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальний збиток, згідно із висновком судово-товарознавчої експертизи № 2854-20 від 14.07.2020, на загальну суму 1014 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурорів, потерпілого, які підтримали доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши докази, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Частинами 1, 2 ст. 2 КК України передбачено, що підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вини не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

За ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом.

Згідно з положеннями ч. 4 вказаної статті усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на користь такої особи.

При цьому, як передбачає ч. 6 ст. 22 цього Кодексу, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно із ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого. Тобто тягар доведення винуватості обвинуваченого покладено на сторону обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України суд ухвалює виправдувальний вирок у разі, якщо не доведено, що: було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; у діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку має містити підстави для виправдання обвинуваченого та мотиви, виходячи з яких, суд відкидає докази обвинувачення.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається зі змісту вироку, рішення про невинуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, суд першої інстанції мотивував відсутністю в діях ОСОБА_10 складу вказаного кримінального правопорушення, у зв`язку з недоведеністю в діях обвинуваченого корисливого мотиву та корисливої мети.

Між тим, колегія суддів вважає, що доводи прокурора щодо наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_10 корисливого мотиву при вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, є такими, що заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Обов`язковою суб`єктивною ознакою викрадення є прямий умисел, корисливий мотив та мета. Тобто суб`єкт злочину, протиправно вилучаючи майно, усвідомлює незаконний характер своїх дій, розуміє, що не має на майно, яке він вилучає, жодного права; вилучення цього майна здійснюється всупереч волі його власника чи іншої особи, у володінні якої воно перебуває, але, незважаючи на це, винний бажає незаконно вилучити відповідне майно і позбавити власника чи законного володільця можливості володіти, користуватися чи розпоряджатися відповідним майном.

Крім того, об`єктивними ознаками викрадення є об`єкт посягання право на майно (право власності), предмет чужа рухома річ, суспільно небезпечне діяння протиправне звернення (вилучення) та суспільно небезпечний наслідок завдання майнової шкоди.

При цьому протиправність означає, що суб`єкт (винна особа) не має жодного права і будь-яких підстав для вилучення майна, воно для нього є чужим. Крім того, таке вилучення є безоплатним, тобто майно не повертається, не оплачується, не відшкодовується власнику еквівалент його вартості.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 КК України, характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Прямим умисел є тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч.2 ст.24 КК України).

Усвідомлення суб`єктом суспільно небезпечного характеру свого діяння означає, що він усвідомлює всі фактичні обставини вчиненого діяння, які відповідають ознакам складу інкримінованого кримінального правопорушення, та одночасно розуміє, що вчинене ним діяння є соціально-осуджуваним, шкідливим для суспільства. Зокрема, при вчиненні крадіжки винний усвідомлює, що він порушує право власності, таємно викрадає чуже майно і тим самим завдає потерпілому майнової шкоди.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Мотивом вчинення злочину є внутрішнє спонукання, рушійна сила кримінально караного вчинку людини, що визначає його зміст і допомагає більш глибоко розкрити психічне ставлення особи до вчиненого. Мотив дозволяє визначити, чому особа вчиняє злочин. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Суд першої інстанції, встановивши відсутність корисливого мотиву, тобто бажання збагатитися за рахунок майна потерпілого, не звернув уваги на докази, досліджені судом першої інстанції, а саме: - показання обвинуваченого ОСОБА_10 , який в суді першої інстанції не заперечував того факту, що він зірвав з кронштейну камеру відеоспостереження, яка належить ОСОБА_8 , та забрав її з собою; - показання потерпілого ОСОБА_8 , який в суді першої інстанції повідомив, що в той день, коли було викрадено його камеру, він побачив на екрані відсутність картинки, переглянувши запис, побачив як раніше йому знайомий ОСОБА_13 потягнувся до кронштейну кріплення камери та зірвав її, після чого пішов, таким чином, відповідно до вказаних показань обвинувачений усвідомлював, що скоює осуджуване діяння, порушує право власності володільця майна, при цьому обернувши майно на свою користь, мав можливість ним розпорядитись чи користуватись, тобто використати в корисливих цілях.

Корисливий мотив як обов`язкова ознака при вчиненні злочинів проти власності полягає в прагненні винного протиправно обернути чуже майно на свою користь.

Під час апеляційного провадження судом апеляційної інстанції було досліджено докази, відповідно до яких:

- обвинувачений ОСОБА_10 в суді апеляційної інстанції повідомив, що 21.06.2020 року він приходив до ОСОБА_11 , однак її вдома не було, на паркані побачив камеру, яка належить ОСОБА_8 , після чого він цю камеру відірвав та вирішив забрав її з собою, оскільки таким чином він хотів захистити ОСОБА_11 , у якої був конфлікт із сином потерпілого. Після дзвінка дільничного він добровільно видав камеру працівникам поліції, хотів відшкодувати шкоду, так як перед судовим засіданням підходив з цим питанням до потерпілого. Також зазначив, що після того як він забрав камеру з собою, на наступний день, повідомив сина потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_14 про те, що камера знаходиться в нього;

- потерпілий ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції повідомив, що він погоджується з викладеними у вироку обставинами події. Зазначив, що 19.06.2020 року він вперше побачив обвинуваченого ОСОБА_10 , який хотів побити його сина, хоча вони не були знайомі, після чого він викликав поліцію, а обвинувачений втік. Також повідомив, що камеру йому повернули.

Окрім того, під час апеляційного перегляду встановлено, що свідок ОСОБА_11 перетнула державний кордон України в напрямку Польщі, а тому допитати вказаного свідка в суді апеляційної інстанції неможливо.

З урахуванням наведеного, колегією суддів вирішено дослідити показання свідка ОСОБА_11 , надані нею в суді першої інстанції, проти чого не заперечували учасники судового розгляду.

Так, свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції повідомила, що обвинуваченого ОСОБА_10 вона особисто добре не знала. Він товаришує з чоловіком її подруги, якій вона поскаржилася на поведінку сусідів ОСОБА_15 , з якими в неї неприязні відносини. Також в червні 2020 року, до вказаних подій, вона скаржилась ОСОБА_10 на сусідів, однак про допомогу його не просила. Відносно того факту, що ОСОБА_10 зірвав з паркана відеокамеру ОСОБА_15 , їй нічого не було відомо. Зазначила, що з пояснень обвинуваченого їй стало відомо, що у такий спосіб він захотів покарати сім`ю ОСОБА_15 .

Також судом апеляційної інстанції досліджено письмові докази:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.06.2020 року, з якого слідує, що ОСОБА_8 звернувся до органів поліції з приводу відсутності належної йому камери відеоспостереження, яка розташовувалася на території його домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_6 (а.м.к.п. 6);

- протокол огляду місця події від 04.07.2020 року та фототаблицю до нього, відповідно до якого, під час огляду було встановлено, що на господарчій споруді домоволодіння АДРЕСА_6 , мається металеве кріплення білого кольору зі слідами механічного пошкодження (а.м.к.п. 8-10);

- копію товарного чеку на викрадене майно (а.м.к.п. 18);

- висновок експерта №2854-20 від 14.07.2020 року, відповідно до якого, станом на 21.06.2020 року дійсна ринкова вартість викраденого майна, а саме: камери відеоспостереження марки «DAHUA HAC-HDW1200TLP-A 2.8 mm» та кронштейну «DAHUA DH-PFAl2А», що купувалися 16.06.2020 року становить 1014 грн (а.м.к.п. 23-25);

- протокол перегляду компакт-диска з відеозаписом від 23.07.2020 року з додатками до нього та дослідженням самого компакт-диска, з яких слідує, що у верхній частині зліва відображено, що 19:50:10 чоловік у синій сорочці та світлих шортах зайшов на територію, де знаходяться 4 будівлі за адресою пл.Вереснева, 23, пройшов до будинку ОСОБА_11 та почав дзвонити у дзвінок на дверях та кричати «Ліза», але двері ніхто не відкрив. Після чого чоловік відійшов на середину проходу між будинками та побачив камеру відеоспостереження « ІНФОРМАЦІЯ_2 », на яку записувалися дії даної особи. Після чого чоловік підійшов до камери у 19:51:13 та протягнув праву руку з боку від камери та шляхом двох ривків вирвав камеру відеоспостереження із забору разом із кронштейном. Після чого запис зупинився. В ході перегляду відеозапису з камери відеоспостереження, потерпілий ОСОБА_8 зазначив, що чоловік, який вчинив крадіжку його майна ОСОБА_10 (а.м.к.п. 27-33, 35);

- заяву ОСОБА_10 , відповідно до якої 28.08.2020 року в присутності понятих він добровільно надав слідчому камеру відеоспостереження білого кольору, круглої форми (а.м.к.п. 36);

- протокол огляду місця події від 28.08.2020 року з фототаблицею до нього, з якого слідує, що об`єктом огляду є камера відеоспостереження білого кольору, круглої форми, яку добровільно надав ОСОБА_10 , пояснивши, що вказану камеру він забрав за адресою: АДРЕСА_2 (а.м.к.п. 37-38);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.09.2020 року, з якого слідує, що потерпілий ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_10 як особу, яка 21.06.2020 року вчинила крадіжку належного йому майна (а.м.к.п. 43-45).

Отже, дослідивши докази, колегія суддів встановила, що доводи сторони захисту та висновок суду про те, що обвинувачений ОСОБА_10 , викрадаючи майно потерпілого, діяв з метою захисту інтересів ОСОБА_11 , - є неспроможними, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що дії обвинуваченого були спрямовані на заволодіння майном потерпілого, так як свідок ОСОБА_11 безпосередньо до ОСОБА_10 про допомогу не зверталась, на камеру відеоспостереження свого сусіда не скаржилась, що підтверджується показами обвинуваченого та свідка ОСОБА_11 , а тому обвинувачений ОСОБА_10 усвідомлював, що він вчиняє неправомірне діяння, порушує право власності володільця майна та бажав, щоб для потерпілого ОСОБА_8 настали суспільно небезпечні наслідки матеріального характеру. Сам факт того, що він ховає камеру відеоспостереження та повертає її після того, як йому стало відомо, що його розшукують працівники поліції, свідчать, що обвинувачений мав намір в подальшому використати її в своїх корисливих цілях. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що крадіжка визнається закінченою з моменту протиправного вилучення майна, коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним (заховати, передати іншим особам, вжити за призначенням), що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 06.12.2022(справа №404/3767/20, провадження №51/1375км22).

Таким чином, безпосередньо дослідивши докази, апеляційний суд встановив:

21.06.2020 року приблизно о 19.50 годині, ОСОБА_10 , знаходився на території домоволодіння АДРЕСА_2 , а саме біля будинку АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_11 , де на паркані перед входом до будинку АДРЕСА_4 (власником якого є ОСОБА_8 ) вказаного домоволодіння побачив камеру відеоспостереження марки «DAHUA HAC-HDW1200TLP-A 2.8 mm» білого кольору, котра була прикріплена до стіни вказаного паркана на кронштейні марки «DAHUA DH-PFA12A» та належить потерпілому ОСОБА_8 . У цей момент у ОСОБА_10 раптово виник кримінально - протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме вищевказаної камери відео-спостереження разом з кронштейном.

Реалізуючи свій кримінально - протиправний умисел, спрямований на незаконне таємне викрадення чужого майна, цього ж дня, тобто 21.06.2020 року близько 19.50 годин, ОСОБА_10 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_5 , діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів і особистої зацікавленості підійшов до паркану будинку АДРЕСА_4 вказаного домоволодіння та шляхом вільного доступу заволодів камерою відео - спостереження марки «DAHUA HAC-HDW1200TLP-A 2.8 mm» білого кольору разом з кронштейном марки «DAHUA DH-PFAl2А» та утримуючи їх при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_10 спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальний збиток на загальну суму 1014 грн.

Вказані дії ОСОБА_10 кваліфікуються за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Оцінюючи докази, безпосередньо досліджені судом апеляційної інстанції, суд дійшов висновку, що показання потерпілого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_11 , письмові докази є належними, допустимими та достовірними доказами, а їх сукупність достатньою для доведення поза розумним сумнівом вини ОСОБА_10 за ч.1 ст.185 КК України.

Зазначені докази не містять істотних суперечностей, узгоджуються між собою та дозволяють об`єктивно встановити обставини кримінального провадження.

Перевіривши доводи прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, повторно дослідивши в судовому засіданні письмові докази, заслухавши пояснення обвинуваченого, потерпілого, свідка, апеляційний суд дійшов висновку, що викладені в апеляційній скарзі доводи прокурора щодо доведення вини обвинуваченого ОСОБА_10 є обґрунтованими, висновки суду першої інстанції є такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, при цьому судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог КПК України, що є підставою для скасування вироку суду першої інстанції відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України.

Підстави для ухвалення свого вироку судом апеляційної інстанції колегією суддів не встановлено, оскільки обвинувачений ОСОБА_10 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, а тому встановивши в його діях наявність складу кримінального правопорушення за ч.1 ст.185 КК України, колегія суддів вважає, що необгрунтований виправдувальний вирок підлягає скасуванню з постановленням відповідно до ст. 288, абз. 4 ч. 7 ст. 284 КПК України ухвали про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Санкцією ч. 1 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_10 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, вчинив 21.06.2020 року, тобто з дня його вчинення минуло три роки, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності не зупинявся та не переривався, а тому він може бути звільнений від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.185 КК України на підставі ч.1 ст.49 КК України. В судовому засіданні колегією суддів було роз`яснено ОСОБА_10 умови звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, що є нереабілітуючою підставою.

Обвинувачений зазначив, що йому все зрозуміло, та просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, а кримінальне провадження за ч.1 ст.185 КК України - закрити.

Згідно із п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.185 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, скасування вироку та закриття кримінального провадження щодо нього, у зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Що стосується цивільного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, то колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною 1 ст. 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

З матеріалів провадження вбачається, що потерпілим ОСОБА_8 заявлено цивільний позов, в якому він просив стягнути з ОСОБА_10 на його користь матеріальну шкоду, заподіяну майну, в розмірі 1414 грн та моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Разом з цим, нормами кримінального процесуального закону встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи ухвалення рішення про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження у справі суперечить вказаним нормам закону.

Таким чином, враховуючи системний аналіз норм КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що цивільний позов потерпілого слід залишити без розгляду.

Разом з цим, потерпілому відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України роз`яснюється право звернутися з позовними вимогами в порядку цивільного судочинства.

Також, з матеріалів провадження вбачається, що у цьому кримінальному провадженні було проведено судово-товарознавчу експертизу № 2854-20, витрати на проведення якої складають 326,88 грн.

Однак, з огляду на те, що ініціатором проведення судово-товарознавчої експертизи у цьому кримінальному провадженні був орган досудового розслідування, а суд апеляційної інстанції дійшов висновку про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 185 КК на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, тому витрати на проведення цієї експертизи не підлягають стягненню з обвинуваченого, а їх необхідно віднести на рахунок держави. Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.09.2022 року (справа № 203/241/17).

Також апеляційний суд вважає за необхідне питання щодо речових доказів у цьому кримінальному провадженні вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпра, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2022 року задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_10 - скасувати.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 185 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження - закрити.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Речові докази:

- диск з відеозаписом з будинку від 21.06.2020 року залишити на зберіганні у справі;

- камеру відеоспостереження «DAHUA HAC-HDW1200TLP-A 2.8 mm» - передати за належністю потерпілому ОСОБА_8 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4