Справа № 163/1059/19
Провадження № 1-кп/163/5/23
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2023 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області кримінальне провадження № 0000049 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Куснища Ковельського району Волинської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , що проживає по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, вищої освіти, одруженого, підприємця, раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 близько 21 години 26 лютого 2018 року на АЗС "ОККО", що розташована по вулиці Київській, 30, в селі Вишнів Ковельського району Волинської області, умисно, з метою перешкодити виконанню службових обов`язків інспектором роти № 1 батальйону тактико-оперативного реагування Управління патрульної поліції в місті Києві ДПП НП ОСОБА_6 , у якого після розгляду справи про передбачене ч.1 ст.126 КУпАП правопорушення виникла підозра про можливе перебування у ОСОБА_4 заборонених або обмежених в обігу речей і який через це повідомив ОСОБА_4 про необхідність проведення поверхневої перевірки, відмовився виходити з автомобіля "Фольксваген", номерний знак НОМЕР_1 , неодноразово намагався завдати поліцейському тілесних ушкоджень, штовхав та шарпав за формений одяг через відкриті двері транспортного засобу.

Після цього ОСОБА_4 , вийшовши з автомобіля, в присутності сторонніх осіб виражався в адресу ОСОБА_6 нецензурними словами, шарпав за формений одяг, намагався завдати ударів руками та ногами, через що поліцейський застосував спеціальний засіб сльозогінної та дратівної дії та фізичний вплив для відбиття нападу. При цьому ОСОБА_4 наніс один удар головою в ділянку носа та один удар кулаком лівої руки в ділянку губи поліцейського ОСОБА_6 , заподіявши йому легкі тілесні ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину за інкримінованим обвинуваченням не визнав і показав, що з дружиною і донькою повертався мікроавтобусом "Фольксваген" додому і заїхав на АЗС "ОККО". Сам був за кермом, дружина сиділа на передньому сидінні пасажира, донька - на задньому дитячому кріслі. На АЗС підійшов поліцейський ОСОБА_6 і заявив, що під час руху дитина сиділа на руках в дружини. Це не відповідало дійсності, оскільки на руки дитину дружина взяла вже після зупинки на АЗС. Поліцейський сказав, що буде писати постанову, через який час приніс її і зневажливо кинув через вікно. Через це зробив ОСОБА_6 зауваження. На це поліцейський заявив вимогу про огляд транспортного засобу і став шарпати двері. Почалась словесна суперечка, після якої з автомобіля вийшов. В цей час поліцейський ОСОБА_6 приснув з балончика газом в очі і став поводитись неадекватно, через що дружина подзвонила на лінію 102. Сам же хотів промити в туалеті очі, однак ОСОБА_6 в цьому перешкоджав. Змушений був пройти в жіночий туалет, в якому поліцейські стали його затримувати. Через якийсь час прибула викликана іншими водіям швидка допомога та приїхали викликані дружиною поліцейські. Його доставили в лікарню для огляду і певний час утримували без законних, на його думку, підстав.

Незважаючи на такі заперечення, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів повністю доведена наданими суду сторонами кримінального провадження і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що за збігом часу подробиць подій в повній мірі не пам`ятає, однак може ствердити, що разом з поліцейським ОСОБА_7 зупиняли керований обвинуваченим транспортний засіб, оскільки він рухався з невеликою швидкістю і було видно перевезення дитини на руках жінки, що сиділа на передньому пасажирському сидінні. Водій не зупинився, тому став переслідувати його службовим автомобілем, увімкнувши проблискові маячки. Під час спілкування з обвинуваченим на АЗС, куди він заїхав, ОСОБА_4 відмовився пред`явити посвідчення водія та документи на транспортний засіб і вів себе неадекватно. Склав постанову про відсутність посвідчення та перевезення дитини на передньому сидінні, вручив її обвинуваченому, який продовжував себе підозріло поводити. Тому вирішив провести поверхневу перевірку водія та транспортному засобу. Вийти з автомобіля обвинувачений відмовився, ображав і погрожував металічним предметом. Змушений був застосувати фізичну силу та газовий балончик. Після виходу з приміщення АЗС обвинувачений став шарпати і наносив удари. Відчув біль в носі і потекла кров. Після прибуття слідчо-оперативної групи відбув у лікарню, де повідомив про нанесення йому ушкоджень.

Свідок ОСОБА_7 показав, що здійснював патрулювання разом з ОСОБА_6 на стаціонарному посту "Вишнів". Під час проїзду керованого обвинуваченим мікроавтобуса візуально проглядалось, що спереду сиділа дитина, його зупиняли, однак транспортний засіб не зупинився. ОСОБА_6 з увімкненими маячками червоного кольору прослідував службовим автомобілем за цим мікроавтобусом на АЗС, сам же під`їхав іншим, зупиненим на посту, транспортним засобом. Був присутнім при оголошенні ОСОБА_6 вимоги про огляд транспортного засобу, оскільки обвинувачений вів себе агресивно. На вулиці почалась шарпанина, обвинувачений намагався вдарити поліцейських, це продовжувалось і в туалеті. Нанесення удару ОСОБА_6 не бачив, однак на його лиці було видно кров.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердила показання обвинуваченого і ствердила, що дитину взяла на руки вже на АЗС. Поліцейські вели себе незаконно і агресивно, шарпали чоловіка і хотіли затримати. Один з них розпилив газ із балончика, тому дзвонила на лінію 102. Присутні водії інших транспортних засобів не давали поліцейським затримати чоловіка, бо він нічого не порушував.

З повідомлення КНП "ТМО Любомльської міської ради" від 26 лютого 2018 року № 14 вбачається, що в лікувальний заклад о 22:50 годині був доставлений обвинувачений ОСОБА_4 , у якого виявлено наслідки застосування сльозогінного газу.

В повідомленні того ж лікувального закладу від 26 лютого 2018 року № 15 вказано про доставлення о 23:20 годині потерпілого ОСОБА_6 , в якого виявлено забій м`яких тканин носа, садна верхньої губи.

Відповідно до постанови інспектора патрульної поліції ОСОБА_6 від 26 лютого 2018 року серії АР № 438188 ОСОБА_4 того ж дня о 21:15 годині на 488 км автодороги М-07, керуючи автомобілем "Фольксваген", номерний знак НОМЕР_1 , перевозив дитину зростом менше 145 см на передньому сидінні без використання спецзасобів, що дають змогу пристебнутись, а також не пред`явив посвідчення водія та талон про реєстрацію транспортного засобу. Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.1 ст.126 КУпАП як порушення п.п.21.11, 2.4а Правил дорожнього руху, на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Постанова була оскаржена ОСОБА_4 в порядку КАС України до Любомльського районного суду Волинської області.

Постановою суду від 23 травня 2018 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до інспектора ОСОБА_6 про визнання дій неправомірними та скасування постанови серії АР № 438188 відмовлено. Постанова оскаржувалась в апеляційному порядку, залишена без змін і набрала законної сили 06 серпня 2018 року.

Крім цього, того ж дня інспектор ОСОБА_6 склав протоколи про адміністративні правопорушення серії АА № 308948 за ознаками ст.185 КУпАП та серії АА №259426 за ознаками ст.173 КУпАП.

В протоколі за ознаками ст.173 КУпАП вказано, що ОСОБА_4 26 лютого 2018 року о 21 годині 20 хвилин на автозаправній станції "Окко", що на 488 км автодороги М-07 сполученням "Київ - Ковель - Ягодин", виражався нецензурною лайкою, чіплявся за формений одяг, погрожував, на зауваження не реагував.

У протоколі за ознаками ст.185 КУпАП зазначено, що 26 лютого 2018 року о 21 годині 20 хвилин на автозаправній станції "ОККО", що на 488 км автодороги М-07 сполученням "Київ - Ковель - Ягодин", вчинив хуліганські дії, нецензурно висловлювався, шарпав на формений одяг, на вимогу припинити правопорушення не реагував, чим вчинив злісну непокору.

Постановою судді Любомльського районного суду Волинської області від 04 червня 2018 року у справі № 163/389/18 ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні дрібного хуліганства, що проявилось у нецензурній лайці, однак провадження в справі про притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за ст.173 КУпАП закрите за збігом строку для накладення стягнення.

Тою ж постановою матеріали за протоколом про адміністративне правопорушення серії АА № 308948 за ознаками ст.185 КУпАП щодо ОСОБА_4 вирішено направити начальнику Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України для вирішення питання про приєднання до матеріалів кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000049.

Зазначена постанова судді Любомльського районного суду постановою судді Апеляційного суду Волинської області від 13 серпня 2018 року залишена без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_4 - без задоволення.

Відповідно до наданих Управлінням патрульної поліції в місті Києві ДПН НПУ матеріалів з особової справи ОСОБА_6 наказом ДПП НПУ від 01 грудня 2017 року № 532о/с ОСОБА_6 був призначений на посаду інспектора роти № 1 батальйону тактико-оперативного реагування УПП у місті Києві, наказом ДПП НПУ від 12 липня 2018 року - на посаду інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону тактико-оперативного реагування УПП у місті Києві.

У висновку службового розслідування від 10 травня 2018 року, що проводилось на підставі наказу ДПП НПУ від 11 квітня 2018 року № 1666, зазначено про порушення ОСОБА_6 законодавства, що регулює правозастосування поліцейським. Воно проявилось, зокрема, в тому, що ОСОБА_6 не склав щодо ОСОБА_4 протокол про адміністративне затримання і не повідомив його про причини застосування превентивних заходів і законодавство, на підставі якого вони застосовуються.

Згідно із наказом ДПП НПУ від 08 серпня 2018 року № 1077 за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушення вимог підпунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", пункту 12 частини 1 статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону тактико-оперативного реагування УПП у місті Києві ОСОБА_6 звільнено із служби в органах поліції.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 18 у ОСОБА_6 під час його огляду 28 лютого 2018 року виявлено крововилив на слизовій оболонці верхньої губи справа, який утворився внаслідок контакту з тупим предметом і належить до легких тілесних ушкоджень. Ознак забою м`яких тканин носа та саден верхньої губи, що вказані в повідомленні № 15, експерт не виявив.

Під час перегляду оптичного носія інформації (диску DVD-R) торгівельної марки "Verbatim", де містяться дев`ять відеофайлів, та протоколу його огляду слідчим від 24 січня 2019 року встановлено, що під час наближення поліцейського до автомобіля "Фольксваген" дружина обвинуваченого ОСОБА_8 , яка сидить на передньому пасажирському сидінні, повертається до заднього сидіння, бере звідти малолітню дитину на руки і садить її собі на коліна. Після цього зафіксовано суперечку між поліцейським і ОСОБА_4 щодо порушення Правил дорожнього руху, законності дій поліцейських тощо, під час якої поліцейський іде до службового транспортного засобу, складає постанову у справі про адміністративне правопорушення, приносить її до автомобіля "Фольксваген" і пропонує підписати, що обвинувачений після певної суперечки робить. Поліцейський вкидає постанову в салон автомобіля "Фольксваген", з приводу чого обвинувачений в нецензурній формі робить зауваження. Поліцейський повідомляє про проведення поверхневої перевірки і пропонує вийти з транспортного засобу. ОСОБА_4 відмовляється виконати вимогу поліцейського. Після цього між поліцейським та ОСОБА_4 відбувається шарпанина, під час якої поліцейський намагається відчинити двері транспортного засобу, обвинувачений цьому опирається. Під час цього ОСОБА_4 використовує нецензурну лексику, кілька разів замахується на поліцейського, в тому числі, продовгуватим предметом, наносить удар в область грудної клітки поліцейського, що приводить до втрати ним рівноваги. Після цього ОСОБА_4 заходить в приміщення АЗС, після виходу з якої продовжує словесний конфлікт з погрозами поліцейському, наносить йому удар головою в голову, намагається нанести удар ногою, завдає удару рукою. Після невдалої спроби затримати ОСОБА_4 той заходить знову в приміщення АЗС, де поліцейські намагають одягнути йому на руки кайданки і повідомляють, що його затримано. Відштовхуючись, ОСОБА_4 виходить з приміщення АЗС.

Проаналізувавши наведені докази, суд дійшов таких висновків.

Зважаючи на судові рішення щодо законності притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, суд вважає доведеним факт перевезення ним дитини в порушення Правил дорожнього руху, що давало підстави для його зупинки поліцейським.

Хоча використання проблискових маячків червоного кольору під час переслідування керованого обвинуваченим транспортного засобу не відображено на досліджених в судовому засіданні відеофайлах і тому не знайшло об`єктивного підтвердження, такий факт не має визначального значення для оцінки дій поліцейських як протиправних.

Наступне спілкування обвинуваченого ОСОБА_4 і потерпілого ОСОБА_6 , стверджене як їх показаннями в суді, так і іншими дослідженими доказами, достатньо повно підтверджує непред`явлення обвинуваченим на законну вимогу поліцейського документів про право керування та реєстрацію транспортного засобу.

Сукупність доказів також свідчить про те, що ОСОБА_4 , трактуючи законодавство на власний розсуд, образливо і нецензурно висловлювався в адресу присутніх поліцейських ( ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ).

Під час вручення копії винесеної ОСОБА_6 постанови про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_4 ставився до поліцейського зневажливо, своєчасно не реагував на звернення до нього і не відкривав вікно, світив поліцейському в лице ліхтарем.

Хоча постанова не була вручена йому особисто в руки, а вкинута в транспортний засіб через відкрите вікно дверей водія, такі дії поліцейського не давали підстав ОСОБА_4 , в тому числі з огляду на його попередню поведінку, продовжувати поводитись образливо і зневажливо, що давало поліцейському достатні підстави вважати таку поведінку неадекватною і підозрілою, а отже - підстави для проведення поверхневої перевірки особисто обвинуваченого та керованого ним транспортного засобу.

Активна відмова обвинуваченого від законної вимоги поліцейського ОСОБА_6 , що стверджено показаннями цього потерпілого, свідка ОСОБА_7 , самого ОСОБА_4 та переглянутий відеозапис події приводять суд до висновку про доведеність обвинувачення за ч.2 ст.342 КК України в повному об`ємі.

Такий опір поліцейським був тривалим і продовжувався як в транспортному засобі, так і в приміщенні АЗС та на її території.

При цьому відеозапис події достатньо повно підтверджує показання потерпілого та свідка ОСОБА_7 , а отже - і обвинувачення в частині заподіяння поліцейському ОСОБА_6 тілесних ушкоджень шляхом нанесення ударів, в тому числі головою в голову, що вищевказаним висновком експерта визначено як заподіяння легких тілесних ушкоджень, тобто злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

Твердження сторони захисту про протиправність дій потерпілого суд вважає надуманими та власним розумінням і трактуванням обставин події та чинного законодавства.

При цьому факт притягнення поліцейського ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності на такий висновок суду не впливає, оскільки його проступок не стосувався першопричини злочинного опору обвинуваченого і заподіяння ним поліцейському тілесних ушкоджень.

Таким чином, дослідження доказів по справі приводить суд до висновку, що винуватість ОСОБА_4 в опорі працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків та в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків повністю доведена, а надана органом досудового розслідування кваліфікація його дій за ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України є правильною.

Обираючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер і тяжкість вчиненого ним злочину вчинених ним злочинів, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності та позитивно характеризується по місцю проживання.

Обставини, що пом`якшують покарання, по справі не встановлені.

Обтяжуючі покарання обставини обвинуваченому не інкримінувались.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах законів, за якими він притягується до кримінальної відповідальності редакції КК України на час вчинення злочинів, у вигляді штрафу за ч.2 ст.342 КК України та обмеження волі за ч.2 ст.345 КК України.

Відповідно до редакції ст.12 КК України на час вчинення передбачене ч.2 ст.342 КК України діяння відносилось до категорії злочинів невеликої тяжкості, передбачене ч.2 ст.345 КК України - до злочинів середньої тяжкості.

Згідно із п.п.3, 4 ч.1 ст.49 КК України (в редакції на той же час) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо до дня набрання вироком законної сили з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості минуло три роки, з дня вчинення злочину середньої тяжкості - п`ять років.

На час ухвалення цього вироку передбачені ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України кримінальні правопорушення віднесені до злочинів невеликої тяжкості.

Строк давності відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст.49 КПК України на той же час не змінено: три роки в разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - за вчинення решти злочинів невеликої тяжкості (за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше п`яти років).

Згідно із ч.5 ст.74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Отже, з врахування наведених міркувань ОСОБА_4 належить звільнити від покарання у зв`язку із закінченням строку давності за обома епізодами обвинувачення.

Оскільки суд застосовує звільнення від відповідальності за кожен епізод окремо відповідно до різних правових норм (пунктів ч.1 ст.49 КК України), приписи ст.70 КК України щодо сукупності злочинів не застосовуються.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не застосований, клопотання про застосування такого заходу не заявлено і суд не вбачає підстав для його застосування з власної ініціативи.

Керуючись ст.ст.373, 374, ч.15 ст.615 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, і за цим законом призначити йому покарання у вигляді 120 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2040 (дві тисячі сорок) гривень.

На підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України в редакції станом на 28 лютого 2018 року, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку давності.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, і за цим законом призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.

На підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України в редакції станом на 28 лютого 2018 року, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку давності.

Речові докази - відеофайли на двох оптичних дисках DVD-R, які зберігаються в матеріалах судового провадження, - залишити в матеріалах справи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення через Любомльський районний суд.

Суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Головуючий : суддя ОСОБА_1