Номер провадження 11-кп/816/315/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.10.2021 року, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 в яких:

- прокурор просив вирок Ковпаківського районного суд м. Суми від 29.10.2021 року відносно ОСОБА_9 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом

покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі

обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просив ухвалити новий вирок та призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Крім цього, прокурор просив дослідити обставини, які встановлені під час кримінального

провадження, що характеризують особу обвинуваченого, пом`якшують та

обтяжують його покарання. В іншій частині вирок суду прокурор просив зализити без зміни;

- обвинувачений просив звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1-3 роки. Крім цього, просив вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.10.2021 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до Ковпаківського районного суду м.Суми.

Даним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Запобіжний захід ОСОБА_9 , до вступу вироку в законну силу, не обирався.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з часу затримання для виконання вироку суду.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації кошти в розмірі 2 625,48 грн, витрачені на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_7 .

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Сумська обласна клінічна лікарня» кошти в розмірі 77989,14 грн, витрачені на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_7 .

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду витрати на лікування в розмірі 40019 грн та моральну шкоду в розмірі 2000 грн, а всього 42 019 грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 250 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 2 753,92 грн процесуальних витрат.

Скасувано накладення арешту на автомобіль «Volkswagen Passat», н.з. НОМЕР_1 , вилучений в ході огляду місця події від 02.06.2021 року, по ухвалі Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.06.2021 року.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог прокурор стверджував, що при призначенні покарання ОСОБА_9 , судом першої інстанції не дотримано загальних засад призначення покарання, не в повному обсязі враховано дані про особу обвинуваченого та ступінь тяжкості вчиненого злочину, що вплинуло на м`якість призначеного покарання.

Звертав увагу, що судом не надано належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений ОСОБА_9 обмежився лише вибаченням перед потерпілою ОСОБА_7 у судовому засіданні, у той час будь-яких дій направлених на добровільне відшкодування завданого збитку потерпілій ним не вчинено.

Також зазначав, що при призначенні покарання ОСОБА_9 судом не враховано тяжкі наслідки дорожньо-транспортної пригоди для потерпілої ОСОБА_7 , яка маючи молодий вік та будучи студенткою Сумського державного педагогічного університету ім. А.С. Макаренка, через значне порушення функції правої верхньої кінцівки, втратила можливість писати, що суттєво вплинуло на її навчальний процес та неможливість продовження повноцінного життя.

При цьому, визнання судом пом`якшуючою обставиною покарання наявність тілесних ушкоджень після вчиненого ДТП у обвинуваченого ОСОБА_9 є безпідставним, оскільки вчинене ним правопорушення згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, у результаті ігнорування цим же водієм загальновідомих Правил дорожнього руху, через яке настали тяжкі наслідки для потерпілої ОСОБА_7 .

Також, прокурор звертав увагу, що правопорушення обвинуваченим скоєно у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, яке є одним із найбільш суспільно-небезпечних.

Зазначене свідчить про відсутність достатніх даних чи обставин провадження, що істотно знижували б ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, чи знижували б суспільну небезпечність особи обвинуваченого.

Необ`єктивність суду в оцінці даних, які характеризують особу обвинуваченого, та ступеню суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення суттєво зменшило ступінь його вини і дало можливість уникнути більш суворого покарання.

Обвинувачений зазначав, що з вироком суду не погоджується виходячи з того, що судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права і не в повній мірі досліджено обставини, що мають значення для справи.

Стверджував, що у нього не було захисту (адвоката), що порушило його законні конституційні права при кваліфікації покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортним засобами на строк 2 роки.

Переконаний, що призначаючи покарання суд першої інстанції не врахував тяжкість вчиненого злочину, в також того, що він обвинувачений також тривалий час лікувався, перед потерпілою вибачився, позитивно характеризується за місцем проживання і має предпенсійний вік (на подію ДТП - 54 роки).

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Від представника потерпілої адвоката ОСОБА_11 на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 надійшли заперечення в яких представник потерпілої просив відмовити в задоволенні вимог скарги обвинуваченого та навпаки, задовольнити вимоги скарги прокурора, частково скасувавши вирок суду першої інстанції внаслідок м`якості призначеного обвинуваченому покарання, і в цій частині просив ухвалити новий вирок з призначенням ОСОБА_9 покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Як встановлено судом першої інстанції, 02.06.2021 року близько 04.25 год ОСОБА_9 , керуючи автомобілем Volkswagen Passat», н.з. НОМЕР_1 та здійснюючи поворот з проспекту Курському в м. Суми на вул. Ремісничу, зневажив мірами безпеки дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, втратив контроль над автомобілем, допустив виїзд на ліве по ходу руху узбіччя, з подальшим наїздом на електроопору, розташовану поряд з будівлею № 23 по проспекту Курському в м. Суми.

Унаслідок Дорожньо-транспортної події потерпіла ОСОБА_7 , яка була пасажиром зазначеного автомобіля отримала тілесні ушкодження у вигляді; закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку тяжкого ступеню, первинного забою стовбуру мозку, контузійних вогнищ 2 типу півкуль мозку, забійних ран правої щічної ділянки, множинних саден підборіддя, наслідки ЗЧМТ від 02.06.2021, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 173 від 09.08.2021, кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя.

Керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № СЕ-19/119-21/8187-ІТ від 27.07.2021, порушив вимоги Правил дорожнього руху України (затверджених постановою KM України від 10,10.01р. №1306, введених в дію з 01.01.02р.), передбачених пунктом:

12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Допущені водієм ОСОБА_9 , порушення вимог пункту 12.1 ПДР України знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП і наслідками, що настали.

Дії водія ОСОБА_9 , по порушенню ПДР України умисні, форма вини до наслідків, що наступили, є необережна (злочинна самовпевненість).

ОСОБА_9 , своїми діями, що виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху, передбачених п. 12.1 Правил дорожнього руху України, при керуванні 02.06.2021 р., близько 04-25 год, автомобілем «Volkswagen Passat», н.з. НОМЕР_1 в районі будинку АДРЕСА_3 , що призвело до наїзду на електроопору і травмування потерпілої ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто «Порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 , які апеляційну скаргу прокурора підтримали, просили вирок суду скасувати і ухвалити новий вирок з більш суворим для обвинуваченого покаранням, щодо апеляційної скарги обвинуваченого то проти задоволення її вимог заперечили, думки обвинуваченого ОСОБА_9 і захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, просили звільнити його від відбування покарання з випробуванням та які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_9 та кваліфікації його дій за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, учасниками судового розгляду не оспорюється.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора, який вважав призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання надто м`яким і який просив вирок суду в цій частині скасувати та ухвалити новий вирок яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання, а також щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого, який просив звільнити його від призначеного покарання з випробуванням, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі із застосування додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 вину визнав повністю, в скоєному розкаявся, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, по місцю проживання характеризується позитивно, на диспансерних обліках не перебуває, в судовому засіданні суду першої інстанції вибачився перед потерпілою, має тілесні ушкодження після вчиненого ДТП, є особою предпенсійного віку, а тому ці обставини суд визнав пом`якшуючими покарання обвинуваченого. Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Враховуючи викладене, а також з урахуванням загальних засад призначення покарання, яке повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме особи винного, те, що ОСОБА_9 вперше вчинив кримінальне правопорушення, з необережності, є особою передпенсійного віку, під час ДТП також зазнав тілесні ушкодження середньої тяжкості, має позитивну характеристику за місцем проживання, то суд першої інстанції дійшов висновку, що доцільно призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі, ближче до мінімальної, яке буде необхідним і достатній для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів. Крім цього, суд вирішив застосувати до обвинуваченого як додаткове покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

З таким висновком колегія суддів погоджується.

Так, санкція ч.2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.

З вироку суду вбачається, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_9 покарання в межах санкції вказаної частини статті. При цьому, суд навів мотиви свого рішення, які колегія суддів вважає достатніми для обрання саме такої міри покарання, як основного так і додаткового.

В апеляційній скарзі прокурор наголошував, що від вчиненого обвинуваченим злочину настали тяжкі наслідки і потерпілій шкода не відшкодована. Крім цього, отримання обвинуваченим тілесних ушкоджень пояснюється порушенням ним самим ПДР України.

Аналізуючи вказані доводи прокурора колегія суддів з ними погоджується, однак в сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження не може визнати їх достатніми для призначення обвинуваченому суворішого покарання ніж того, що призначив йому суд першої інстанції.

Дійсно обвинувачений вчинив тяжкий злочин і наслідки від його вчинення виразились у заподіянні потерпілій тілесних ушкоджень.

Водночас, з вироку суду вбачається, що суд стягнув з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду витрати на лікування в розмірі 40019 грн та моральну шкоду в розмірі 2000 грн, а всього 42 019 грн, а з ОСОБА_9 суд стягнув на користь потерпілої ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 250 000 грн.

Вироку суду в цій частині обвинувачений не оскаржував, а тому обов`язок по відшкодуванню завданих ним збитків на обвинуваченому залишається.

Тому, враховуючи викладене, колегія суддів в задоволенні скарги прокурора відмовляє.

Щодо скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , який просив звільнити його від призначеного покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України, посилаючись на позитивну характеристику, свій вік та отримання ним тілесних ушкоджень, то тут колегія суддів зауважує, що всі перераховані ним обставини вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Відповідно до ч. 1ст. 75 КК України суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо з врахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

З матеріалів справи видно, що обвинувачений дійсно, як вказав прокурор, потерпілій шкоди не відшкодовував, ні повно, ні частково.

Тому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_9 про порушення судом його права на захист, то до них колегія суддів відноситься критично, оскільки з урахуванням ст. 52 КПК України, участь захисника в даному кримінальному провадженні не є обов`язковою, а в суді апеляційної інстанції, за клопотанням обвинуваченого ухвалою Сумського апеляційного суду від 27.02.2023 (а.с. 208), йому було призначеного захисника на безоплатній основі.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне в задоволенні апеляційних вимог як прокурора так і обвинуваченого відмовити, а вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.10.2021, залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.10.2021 року відносно ОСОБА_9 , залишити без зміни, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4