У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2023 року м. Миколаїв

Суддя судової палати у кримінальних справах Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_1 , ознайомившись із апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06.06.2023 р., якою задоволено клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 , внесене у кримінальному провадженні №0000295 від 18 листопада 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364-1, ч.1 ст. 204 КК України про арешт тимчасово вилученого майна,

встановив:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 , внесене у кримінальному провадженні №0000295 від 18 листопада 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364-1, ч.1 ст. 204 КК України про арешт тимчасово вилученого майна в ході проведення санкціонованого обшуку житла та іншого володіння особи, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 07.06.2023 р. про накладення арешту на майно. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 від 12.05.2023 р.

Перевіривши зміст апеляційної скарги вважаю, що апеляційна скарга підлягає поверненню апелянту, виходячи з наступного.

Одними із засад кримінального провадження (ст.7 КПК України) є змагальність (ст.22 КПК), що передбачає доведення перед судом переконливості своїх доводів, а також диспозитивність (ст.26 КПК). Остання, зокрема, відповідно до правил ч.3 ст.26 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Суд, зберігаючи об?єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов?язків.

З цього логічно слідує, що суд не зобов?язаний самостійно відшукувати аргументи на підтвердження доводів скарги, аніж ті, що зазначені у самій скарзі.

Європейський Суд з прав людини в п.42 рішення у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

В п.49 рішення у справі «Мала проти України» від 03 липня 2014 року, заява № 4436/07, Європейський Суд з прав людини зауважив, що згідно з практикою Суду, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи.

Разом з тим, ці вимоги до державних органів мають співвідноситися із мінімальним обов?язком апелянта представити більш-менш конкретні аргументи для оцінки своїх доводів.

Між тим, вимоги адвоката ОСОБА_2 у його апеляційній скарзі щодо перевірки об`єктивності прийнятого слідчим суддею рішення, носять загальний, не конкретний характер, не містять будь-яких обґрунтувань вимог скарги, не містять посилань на те з арештом якого саме майна не погоджується апелянт, хто є власником цього майна. А також апелянтом не долучені до апеляційної скарги документи на підтвердження повноважень адвоката ОСОБА_2 представляти інтереси власника арештованого майна. Фактично апелянтом подано до Миколаївського апеляційного суду шість абсолютно ідентичних апеляційних скарг на рішення слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 07.06.2023 року в різних судових провадженнях, без зазначення в апеляційній скарзі, яке майно арештовано оскаржуваними рішеннями слідчого судді, хто є власником цього майна і чиї інтереси в цьому провадженні представляє адвокат ОСОБА_2 .

За таких обставин, вважаю, що апеляційна скарга подана адвокатом без дотримання вимог ст. 396 КПК України, що є підставою для залишення апеляційної скарги без руху.

Проте ч.1 ст. 399 КПК України прямо передбачено, що таке рішення, як залишення скарги без руху, застосовується до апеляційних скарг на вирок чи ухвалу суду першої інстанції.

Між тим, особливості апеляційної перевірки ухвал слідчих суддів, визначених кримінальним процесуальним законом, (зокрема відсутність стадії відкриття апеляційного провадження, обмежені строки щодо розгляду апеляційної скарги, невідкладність у вирішенні питань про відновлення порушених прав і свобод заінтересованих осіб) унеможливлюють прийняття такого рішення щодо апеляційних скарг на ухвалу слідчих суддів.

Наведені обставини унеможливлюють призначення до розгляду поданої адвокатом ОСОБА_2 апеляційної скарги та у контексті положень ст.7, ч.6 ст.9, ч.2 ст.304 КПК України, свідчать про необхідність її повернення разом з доданими до неї матеріалами апелянту.

За такого, з урахуванням наведених вище положень КПК України, апеляційна скарга підлягає поверненню особі яка її подала.

Керуючись ст. 399, 426, 532 КПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2 , на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 07.06.2023 р., якою задоволено клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 , внесене у кримінальному провадженні №0000295 від 18 листопада 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364-1, ч.1 ст. 204 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна, повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали невідкладно надіслати апелянту разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду ОСОБА_1