Номер провадження по справі 1-кп/387/182/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року смт Добровеличківка

Добровеличківський районний суд Кіровоградської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області кримінальне провадження зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000274 від 10.06.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новомиколаївка Добровеличківського району Кіровоградської області, жителя АДРЕСА_1 , працюючого охоронником ТОВ "Згода", одружений, громадянина України, освіта середня , раніше не судимий ,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.197-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Зі змісту обвинувального акту ОСОБА_3 в період часу з січня -лютого 2017 по 09.06.2023, більш точної дати та часу органами досудового розслідування не встановлено, маючи умисел на зайняття земельної ділянки державної форми власності, що розташована на території Добровеличківської ОТГ Новоукраїнського району Кіровоградської області в межах с.Мар`ївка, самовільно зайняв земельну ділянку на урізі води, яка знаходиться в прибережній захисній смузі у складі водоохоронних зони ставка та на яку поширюється обмеження щодо її використання.

Частиною 1 ст.60 Земельного кодексу України передбачено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Згідно зі ч.ч.1,2 ст. 61 Земельного кодексу України та ст. 89 Водного кодексу України Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

За змістом ч.2 ст.88 ВК України та ч.2 ст.60 ЗК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Відповідно до ч.6 ст.88 ВК України у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.

Вимогами ч.7 ст.88 ВК України та ч.3 ст.60 ЗК України встановлено, що прибережні захисні смуги в межах населених пунктів встановлюються згідно з комплексними планами просторового розвитку територій територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, а в разі їх відсутності або якщо зазначеною містобудівною документацією межі таких смуг не встановлені, вони визначаються шириною 100 метрів від урізу води морів, морських заток і лиманів, а для інших водних об`єктів - згідно з частиною другою цієї статті. Межі прибережних захисних смуг, пляжних зон зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації та позначаються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування на місцевості інформаційними знаками. Відомості про межі прибережних захисних смуг, пляжних зон вносяться до Державного земельного кадастру як відомості про обмеження у використанні земель.

Пунктом 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою КМУ №486 від 08.05.2016 визначено- межі водоохоронних зон визначаються згідно з проектами землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів, крім випадків, встановлених Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", та/або комплексними планами просторового розвитку територій територіальних громад, та/або генеральними планами населених пунктів, які розробляються в порядку, визначеному Земельним кодексом України, Законами України "Про землеустрій" і "Про регулювання містобудівної діяльності", зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації на місцевому та регіональному рівні. Назва, склад та зміст проекту землеустрою визначаються замовником з урахуванням характеристик території конкретного об`єкта землеустрою. Відомості про межі водоохоронних зон, прибережних захисних смуг та пляжних зон вносяться до Державного земельного кадастру як відомості про обмеження у використанні земель.

Згідно з п.10 Порядку, у межах населених пунктів водоохоронні зони, прибережні захисні смуги та пляжні зони встановлюються згідно з комплексними планами просторового розвитку територій територіальних громад та генеральними планами населених пунктів, а в разі їх відсутності або коли зазначеною містобудівною документацією межі таких смуг не встановлені: прибережні захисні смуги визначаються шириною 100 метрів від урізу води морів, морських заток і лиманів і збігаються з пляжними зонами, а для інших водних об`єктів - згідно з частиною другою статті 88 Водного кодексу України; водоохоронні зони визначаються за проектами землеустрою, зазначеними в пункті 5 цього Порядку.

У разі потреби межі водоохоронних зон, прибережних захисних смуг та пляжних зон можуть визначатися шляхом внесення змін до генеральних планів населених пунктів.

За межами населених пунктів межі водоохоронних зон визначаються згідно з проектами землеустрою, зазначеними в пункті 5 цього Порядку, та/або комплексними планами просторового розвитку територій територіальних громад.

Таким чином, при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити із нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст.88 ВК України та орієнтованих розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови КМУ від 08.05.1996 №486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них». Тобто, сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги.

Частина 1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охоронною земель» визначає поняття самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Надалі ОСОБА_3 діючи всупереч вимогам ст.ст. 112, 116, 118, 123, 124, 125,126 Земельного Кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, при відсутності відповідного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування та державної реєстрації про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, а також статей 60-61 Земельного Кодексу України, в порушення ст.1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охоронною земель», та у порушення ст.ст.87,88,89 Водного кодексу України, відповідно до яких у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється : будівництво будь яких споруд ( крім гідротехніних, навігаційного призначення , гідроиетричних та лінійних ) у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів, а також вказаними статтями передбачений правовий порядок користування землями водного фонду, самовільно зайняв зазначену вище земельну ділянку, що відноситься до земель водного фонду, в межах водоохоронної зони та прибережної захисної смуги в її складі.

В подальшому в січні -лютому 2017 більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, на зазначеній земельній ділянці ОСОБА_3 , самовільно здійснив будівництво некапітальної споруди ( містка) з дерев`яних дощок та брусків розміром перша частина 0,45х5 метрів, друга частина 1,2х4,1 метра, для спуску до води на опорах діаметром 150 мм., яку використовував для заняття любительським рибальством, та побудував з стовпів та прикріпленої до них сітки тимчасову споруду -літній загін для птиці розміром 9,1х4,7 м за відсутності відповідального рішення про передачу вказаної земельної ділянки у власність або передання у користування ( оренду), чим порушив вимоги ст.ст. 60-61 Земельного кодексу України щодо обмеження у використанні земельних ділянок прибережних захисних смуг навколо водойм.

Таким чином ОСОБА_3 інкримінують кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 191-1 КК України, тобто, самовільне будівництво будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, в охоронній зоні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 подав до суду клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України у зв`язку зі зміною обстановки.

В судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненому кримінальному провадженні визнав повністю. Також йому зрозумілі наслідки закриття кримінального провадження та клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності підтримує.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання, просив задовольнити.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд доходить до таких висновків.

Відповідно до ч.3 ст.288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно зі ст. 48 КК України, особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час розслідування або розгляду справи в суді внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність, або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Як роз`яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року, для застосування ст. 48 КК України необхідно встановити, що особу можна визнати такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама, або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нового злочину.

У відповідності до положень ст.12 КК України злочин, в скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_3 є не тяжким.

Відповідно до довідки Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області від 22.06.2023 №01-21/232/1 зазначено, що ОСОБА_3 зроблено демонтаж самовільно збудованого містка для зайняття рибальством розміром 1,2 * 4,7 метра. При цьому представником селищної ради здійснено фотофіксацію результату демонтажу. Зазначена земельна ділянка біля водойми є комунальною власністю селищної ради. Діями ОСОБА_3 не було завдано матеріальної шкоди селищній раді, а тому відсутні будь-які претензії. також до вказаної довідки долучені фото демонтованої кладки.

З врахуванням того, що майнова шкода не завдана, злочин відноситься до класифікації нетяжкого, до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 притягається вперше, суд вважає, що ОСОБА_3 внаслідок зміни обстановки перестала бути суспільно небезпечною, а тому кримінальне провадження необхідно закрити на підставі ст.48 КК України та звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.48 КК України, ст.ст. 284,285,288 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності, передбаченою ч.4 ст.197-1 КК України на підставі ст. 48 КК України, а кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000274 від 10.06.2023 - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_1