Справа № 944/5879/23
Провадження №1-кс/944/918/23
УХВАЛА

судового засідання

18.09.2023 рокум.Яворів

Слідчий суддя Яворівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні, у залі суду, у місті Яворові, клопотанняслідчого СВ Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000621 від 30.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України,

в с т а н о в и в :

Слідчий СВ Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно покликаючись на те, що слідчим відділенням Яворівського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області проводиться досудове розслідування по матеріалах кримінального провадження, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000621 від 30.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 29.05.2023 до Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області надійшла ухвала слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 26.05.2023, згідно якої зобов`язано внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_5 , щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Згідно заяви ОСОБА_5 встановлено, що 24.07.1989 він отримав ордер на квартиру у АДРЕСА_1 (на даний час АДРЕСА_1 ). 28.03.1994 ним було оформлено приватну власність на вказану квартиру, крім нього, власниками цієї квартири були: ОСОБА_6 (дружина), ОСОБА_7 (син) та ОСОБА_8 (син). В 2016 році він вирішив передати у власність вказану квартиру своєму синові ОСОБА_9 , і зробити його єдиним власником. На цей час, дружиною його сина ОСОБА_10 була ОСОБА_11 , яка переконала його, що переоформленням квартири займеться сама, так як має знайомих, які їй допоможуть у цьому, на що він погодився і передав їй усі документи на квартиру. АДРЕСА_2 році йому стало, що в свідоцтві про право власності на вказану квартиру вказано, що власникам квартири є ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , що свідчить про те, що під час здійснення переоформлення квартири, яка відбувалась в 2016-2017 роках, було допущено порушення чинного законодавства ОСОБА_11 за участю інших службових осіб, котрі їй сприяли у здійсненні виготовлення права власності на вказану квартиру.

Згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться квартира загальною площею 66, 5 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 258), власниками якої на праві спільної сумісної приватної власності являються: ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 .

14.09.2023 постановою слідчого СВ Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області, об`єкт житлової нерухомості кватиру загальною площею 66, 5 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 258), що за адресою: АДРЕСА_1 визнано речовим доказом в рамках даного кримінального провадження.

Отже, з метою запобігання протиправним діям в подальшому, відшкодування спричинених державі збитків, забезпечення можливих у майбутньому цивільних позовів та конфіскації майна, виникла необхідність у накладенні арешту на об`єкт житлової нерухомості кватирузагальною площею 66,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 258), що за адресою: АДРЕСА_1 , власниками якої на праві спільної сумісної приватної власності являються: ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 .

Слідчий в судове засідання не з`явився, скерував на адресу суду заяву, у якій просить справу слухати у його відсутності. Клопотання підтримує, просить таке задовольнити.

Треті особи в судове засідання не з`явились, про день та час судового розгляду клопотання були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України слідчий суддя вважає за можливе проводити судовий розгляд даного клопотання у відсутності учасників кримінального провадження.

З урахуванням заяви слідчого відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя дійшов наступного.

Судом встановлено, що в провадженні СВ Яворівського ВП ГУНП України у Львівській області перебуває кримінальне провадження відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000621 від 30.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

14.09.2023 постановою слідчого СВ Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області, об`єкт житлової нерухомості кватиру загальною площею 66, 5 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 258), що за адресою: АДРЕСА_1 визнано речовим доказом в рамках даного кримінального провадження.

Слідчий у клопотанні вказує, що наявні достатні підстави вважати, що житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1 може бути набуто кримінально протиправним шляхом, з метою забезпечення збереження речових доказів; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) та з метою запобігання можливості відчуження вище вказаного нерухомого майна, слід накласти арешт.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Слідчий суддя, з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності, зобов`язаний розглянути заявлене клопотання лише у межах його доводів та вимог, якими у даному випадку є арешт визначеної земельної ділянки.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з вимогами п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності, завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч.11 ст.170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч.1ст.173 КПК України).

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Обмеження права користування, володіння чи розпорядження власністю може бути лише обмежене Законом і має бути виправданим для кожного випадку окремо. Право власності є непорушним.

Частиною першою статті 316 ЦК України установлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст.366 КК України передбачено відповідальність за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.

Основним безпосереднім об`єктом службового підроблення є визначений законом порядок діяльності державного апарату, апарату органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності в частині підготовки, складання, використання і видачі офіційних документів, а також посвідчення фактів, які мають юридичне значення. Факультативним додатковим об`єктом цього злочину можуть бути права та свободи людини і громадянина, власність тощо,

Документ, який є предметом цього злочину, це передбачена законом матеріальна форма одержання, зберігання, використання і розповсюдження інформації, яка має юридичне значення, шляхом фіксації її на папері, магнітній, кіно-, відео-, фотоплівці, дискеті або іншому носії.

Офіційними є документи, що складаються і видаються службовими особами від імені органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, а також підприємств, установ (організацій будь-якої форми власності, які посвідчують конкретні факти і події, що мають юридичне значення, складені належним чином за формою і мають необхідні реквізити (штамп, печатку, номер, дату, підпис). Приватні документи також можуть бути офіційними, якщо вони складені, наприклад, нотаріусом, або якщо вони передані громадянином для зберігання або використання в державні, колективні чи приватні підприємства (наприклад, довіреність на одержання зарплати).

Слідчий суддя звертає увагу на те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється за попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.366 КК України, а саме за фактом підроблення документів.

Разом із тим, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. (ст.382 Цивільного Кодексу України).

Посилання слідчого, як на підставу подання клопотання про арешт майна, на те, що житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1 може бути набута кримінально протиправним шляхом, а також з метою забезпечення збереження речових доказів; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) та з метою запобігання можливості відчуження, як вказано в клопотанні, то такі доводи слідчий суддя вважає необґрунтованими.

Крім того, слідчим не доведено, що майно, на яке він просить накласти арешт, відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Отже, під час розгляду клопотання про накладення арешту на квартиру у кримінальному провадженні не доведено необхідності арешту майна та подане клопотання не містить будь-яких доказів існування ризиків, передбачених кримінальним процесуальним законом.

Зазначене узгоджується зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Як неодноразово зазначав ЄСПЛ у своїх рішеннях, судам необхідно визначати необхідність втручання в мирне володіння майном, визначення підстав та умов такого втручання й про критерії визначення хиткої межі для дотримання балансу між суспільними і приватними інтересами, щоб не покласти на одну зі сторін непомірного тягаря.

Згідно з ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Так, вимоги ч.1 ст.173 КПК України зобов`язують слідчого суддю, суд відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Враховуючи зміст клопотання про арешт майна і заявлену підставу та мету для його арешту, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, викладених слідчим у клопотанні, слідчий суддя вважає, що слідчим не доведено, що без арешту вказаного майна не можливо проведення слідчих дій, а також не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, про який ідеться в клопотанні, що він виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи осіб, що є правові підстави для такого арешту, а також можливі наслідки здійснення арешту, а саме обмеження права власності, є розумними і співрозмірними із завданням кримінального провадження.

Таким чином, на підставі викладеного, слідчий суддя дійшов до висновку, що слідчим не доведено наявність передбачених законом правових підстав та необхідності накладення арешту на майно, а тому в задоволенні клопотання необхідно відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.2, 7, 98, 131, 132, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання слідчого СВ Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000621 від 30.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду в порядку та строки, передбачені КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1