УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року слідча суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.10.2020, справа № 761/20508/22, у кримінальному провадженні №0007615 відомості про яке внесенні до ЄРДР 15.12.2020

ВСТАНОВИЛА

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.10.2020, справа № 761/20508/22, у кримінальному провадженні №0007615 відомості про яке внесенні до ЄРДР 15.12.2020.

Заявник зазначає, що 03.10.2022 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва накладено арешт на належне ОСОБА_5 на праві власності майно, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 29,6 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Прийняття рішення про накладення арешту на майно, проводилось за відсутності власника арештованого майна ОСОБА_5 .

Ініціатор клопотання зазначає, що з клопотанням про накладення арешту на майно, в тому числі й на те, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , до слідчого судді звернувся прокурор Шевченківської окружної прокуратури міста Києва у кримінальному провадженні №0007615 від 15.12.2020. В провадженні слідчого відділу Шевченківського УП ГУНП у місті Києві перебувають матеріали досудового розслідування №0007615 від 15.12.2020, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України. ОСОБА_5 на праві договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 04.02.2022, укладеного між ОСОБА_6 , як продавцем та ОСОБА_5 , як покупцем, набула право власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 29,6 кв.м.

Адвокат ОСОБА_4 , у своєму клопотанні зазначає, що жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що нежитлове приміщення було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, отримані внаслідок вчинення власником майна ОСОБА_5 кримінального правопорушення не вбачається, будь-які відомості про повідомлення про підозру ОСОБА_5 в рамках даного кримінального провадження відсутні, з огляду на необґрунтованість накладеного арешту, у зв`язку з чим заявник просить скасувати арешт майна у кримінальному провадженні №0007615 від 15.12.2020, який був накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.10.2022 у справі №761/20508/22, а саме: об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення НОМЕР_2, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 29,6 кв.м, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 .

В судовому засіданні представник власника майна - адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , клопотання підтримав в повному обсязі з підстав в ньому наведених, зазначив, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем вказаного майна, зазначив, що наразі відпала потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, просив клопотання задовольнити.

Прокурор будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду клопотання, до суду не з`явився, що з огляду на приписи ст. 174 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання за його відсутності.

Слідча суддя дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку представника власника майна, дійшла до наступного висновку.

Слідчою суддею встановлено, що Шевченківським УП ГУНП у м. Києві за процесуального керівництва Шевченківської окружної прокуратури м. Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0007615.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.10.2022 року у справі №761/20508/22 накладено арешт, у тому числі на а об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 29,6 кв.м, (реєстраційний номер 000).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, заходи забезпечення кримінального провадження завжди пов`язані із застосуванням примусу у кримінальному процесі. Процесуальний примус у кожному конкретному випадку застосовується у контексті мети, способів, підстав та умов для застосування конкретних заходів примусу.

Клопотання прокурора, яке слугувало підставою арешту майна заявника, мотивоване тим, що накладення арешту на вказане майно є необхідним на даному етапі кримінального провадження, оскільки вказане майно відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Статтею 84 КПК України імперативно передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Представником власника майна - адвокатом ОСОБА_3 наведено достатньо підстав, які б свідчили про недоцільність продовження застосовування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна ОСОБА_5 , що підтверджується в тому числі долученими до клопотання матеріалами, які були досліджені під час розгляду клопотання.

Крім того, слідчій судді не надано підтвердження того, що потреби досудового ОСОБА_7 у вигляді арешту об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 29,6 кв.м, (реєстраційний номер 000), крім того, з наданих слідчій судді матеріалів, вбачається, що ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні про підозру повідомлено не було.

Стаття 22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

За вказаних обставин, слідчий суддя вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 03.10.2022 на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 29,6 кв.м, який належить ОСОБА_5 .

Керуючисьстаттями 2, 7, 98, 170, 173-174, 309,372, 376, 532, КПК України слідча суддя

УХВАЛИЛА

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.10.2022, справа №761/20508/22, у кримінальному провадженні №0007615 відомості про яке внесені до ЄРДР 15.12.2020, а саме на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 29,6 кв.м, (реєстраційний номер 000), який належить ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя ОСОБА_1