Номер провадження:1-кс/521/3491/23
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 вересня 2023 року м. Одеса
Для здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення в даному кримінальному провадженні призначено старшого дізнавача СД відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_3 .
В подальшому під час перевірки документів та інформації яка містилась в посвідченні водія серії НОМЕР_2 , який був наданий ОСОБА_5 шляхом здійснення перевірки (аналітичного пошуку) в автоматизованих інформаційних системах Національної поліції України, було встановлено, що вказане посвідчення водія зазначеної серії, взагалі відсутнє та ніколи не видавалось.
Також під час перевірки зазначеного посвідчення водія було встановлено, що літери та цифри анкетних даних мають нестандартну будову, вписані водійські категорії, які не визначені бланковою продукцією.?
Надалі, в рамках досудового розслідування та в порядку ч. 2 ст. 93 КПК України та відповідно до закону України «Про національну поліцію», ст. 20 закону України «Про доступ до публічної інформації» та згідно до ч. 5 ст. 40-1 КПК України каналами електронної пошти було направлено письмові запити до Регіонального сервісного центру ДСЦ МВС в Одеській області (філія ДСЦ), з метою отримання наявної інформації в автоматизованих обліках Національної поліції, з приводу чи дійсно видавалось посвідчення водія серії НОМЕР_2 видане 01.04.2008 року на імя ОСОБА_5 .
Враховуючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_2 видане 01.04.2008 року на ім`я ОСОБА_5 є предметом кримінального правопорушення, існування реальної можливості його втрати, з метою збереження речових доказів, вбачається необхідність накладення арешту на майно.
Встановлено також, що майно, на яке планується накладення арешту, перебувало у користуванні (володінні, розпорядженні) у ОСОБА_5 .
Для встановлення істини з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин по кримінальному провадженню в ході досудового розслідування виникла необхідність в проведені слідчих дій, в тому числі проведенні ряду експертиз без результатів яких неможливо встановити істину по справі.
У зв`язку з викладеним, у органу досудового розслідування виникла необхідність в арешті посвідченні водія серії НОМЕР_2 видане 01.04.2008 року на ім`я ОСОБА_5 яке має суттєве значення для встановлення істини у кримінальному провадженні.
Постановою старшого дізнавача від 26.09.2023 року вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
Підставою для накладення арешту на майно, відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України є збереження речових доказів.
Дізнавач надав до суду заяву, відповідно до змісту якої просив здійснити розгляд клопотання за відсутності його та прокурора, клопотання підтримав, просив задовольнити, власника майна, належним чином повідомлено про розгляд клопотання.
Власник майна ОСОБА_5 в судове засідання не прибув, був належним чином повідомлено про розгляд клопотання, свого ставлення до клопотання не висловив.
Дослідивши матеріали справи, суть клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення.
Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
На підставі викладеного та враховуючи, що дізнавач своєчасно звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна та не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може у подальшому перешкодити кримінальному провадженню, у зв`язку з чим, слідчий суддя, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання дізнавача.
Відповідно до п.4 ч.5 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя постановляє ухвалу, в якій зазначає заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно. Отже, наведеною вимогою законодавства передбачено зазначення в ухвалі слідчого судді лише заборони та обмеження щодо розпорядження або користування майном, тому слідчий суддя із врахуванням вимог клопотання слідчого про арешт майна із забороною відчуження, користування, розпорядження, приходить до висновку про зазначення в ухвалі слідчого судді заборони користування та розпорядження майном.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя
П О С Т А Н О В И В :
Накласти арешт на посвідчення водія серії НОМЕР_2 видане 01.04.2008 року на ім`я ОСОБА_5 , виявленого та вилученого у ОСОБА_5 .
Заборонити розпоряджатись та користуватись зазначеним майном до прийняття рішення по кримінальному провадженню.
Виконання ухвали про арешт майна негайно доручити слідчому та прокурору.
Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана, безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1