ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2275/23 Справа № 233/106/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м.Кривий Ріг

15 червня 2023 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.309 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2023 року продовжений ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 23.07.2023 р. за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.309 КК України. Визначено розмір застави у розмірі ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 237900 гривень.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.309 КК України, за якими законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання до дванадцяти років позбавлення волі, а також, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не зникли та не змінились під час розгляду клопотання. Вік та стан здоров`я дозволяють застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу суду скасувати та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, зменшити розмір застави до 214720 гривень. Вважає, що в оскаржуваній ухвалі не мотивується, чому ризикам втечі, вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження злочинної діяльності не можна запобігти шляхом застосування альтернативного запобіжного заходу. Вказує, що з дня вилучення у нього наркотичних речовин до моменту взяття його під варту він декілька місяців перебував на волі без жодного запобіжного заходу та мав достатньо часу і можливостей втекти під загрозою суворого покарання за санкцією ст. 307 КК України, а також мав змогу вплинути на показання свідків. Проте він не ухилився від правосуддя, з`явився за викликом слідчого. Звертає увагу, що судом першої інстанції досліджено в якості доказів показання свідка ОСОБА_7 . Він має постійне місце проживання та матір ОСОБА_8 , за місцем проживання сусідами характеризується позитивно. Вважає, що розмір застави визначений з порушенням вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, оскільки не відповідає його матеріальному стану і є надмірним.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів доходить наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 394 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Згідно вимог ст. 12 КПК України кожен, кого затримано через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення або інакше позбавлено свободи, повинен бути в найкоротший строк доставлений до слідчого судді для вирішення питання про законність та обґрунтованість його затримання, іншого позбавлення свободи та подальшого тримання. Таким чином, законність та обґрунтованість обмеження права на свободу та особисту недоторканність має бути перевірена судом у найкоротший строк.

Згідно з практикою Європейського Суду, зокрема рішенням у складі Великої палати у справі «Labitav.Italy» від 06.04.2000 р., тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Як встановлено з наданих судом першої інстанції матеріалів, запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 продовжений під час судового провадження в суді першої інстанції на 60 днів до 23.07.2023 року включно.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості та законності застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів враховує, що він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.309 КК України, які відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться у тому числі до категорії особливо тяжких злочинів, з санкцією до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, обвинувачений може спробувати незаконно впливати на свідка ОСОБА_7 , незважаючи на те, що вказаний свідок був допитаний у судовому засідання, оскільки він перебуває зі свідком у дружніх відносинах, у зв`язку з чим перебуваючи на волі може незаконного впливати на останнього та змушувати його змінити свідчення на свою користь, що може істотно впливати на хід досудового розслідування та встановлення істини. Також обвинувачений може спробувати вчинити інші кримінальні правопорушення, зважаючи на те, що ніде офіційно не працевлаштований, на життя заробляє тимчасовими заробітками та згідно отриманих відомостей під час проведення слідчих (розшукових) дій вже тривалий час займається незаконною діяльністю, пов`язаною з розповсюдженням наркотичних засобів, у вигляді виконання так званих «закладок».

З урахуванням цього, колегія суддів зазначає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде гарантувати виконання ОСОБА_6 своїх процесуальних обов`язків.

Можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою передбачають вимоги 183 КПК України. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до вимог п. «е» ч. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод (Рим, 1950 року) міра запобіжного заходу у вигляді взяття під варту обирається підозрюваному, обвинуваченому судом при наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню ним правопорушення чи його втечі після його вчинення, що вказана особа може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати провадженню іншим чином, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Тяжкість, характер та обставини інкримінованого злочину свідчать про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились, і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Наявність та міцність соціальних зв`язків і дані, що характеризують обвинуваченого, не спростовують і не зменшують ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Ці обставини існували і на час інкримінованого обвинуваченим злочину, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.

Судова колегія не вбачає в діях суду першої інстанції порушень кримінального процесуального законодавства, які б вплинули на законність прийнятого рішення про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 .

Обговорюючи питання щодо зменшення обвинуваченому ОСОБА_6 розміру застави, слід зазначити, що відповідно до ч. 4, 5 ст. 182 КПК України розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним.

Суд першої інстанції при визначенні розміру застави дотримався вимог діючого законодавства в повному обсязі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про продовження застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки обмеження його права на свободу в даному випадку є виправданим та необхідним через неможливість в жодний інший спосіб запобігти його втечі та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Таким чином, перевіривши ухвалу суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для її скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2023 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді