Справа № 576/1298/21
Провадження № 1-кп/576/21/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

у судовому засіданні приймали участь:

секретарі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурори: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачена: ОСОБА_6 ,

адвокат: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду в м. Глухів кримінальне провадження за № 0000018 від 02.02.2021 р. про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Конотоп Сумської області, українки, громадянки України, заміжньої, з вищою освітою, інспектора відділу митного оформлення Північної митниці Держмитслужби, проживаючої у АДРЕСА_1 , не судимої,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, -

встановив:

ОСОБА_6 , працюючи на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного посту «Бачівськ-автомобільний» Північної митниці Держмитслужби, будучи службовою особою, яка постійно здійснює функції представника влади працівником правоохоронного органу, мала відповідно до посадової інструкції, зокрема, такі обов`язки: здійснювати митний контроль та митне оформлення товарів і транспортних засобів, облік товарів та транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України; здійснювати заходи офіційного контролю, державного контролю за нехарчовою продукцією товарів що переміщуються через державний кордон України; проводити в пункті пропуску документальний контроль за дотриманням автомобільними перевізниками законодавства України, щодо міжнародних автомобільних перевезень, застосування передбачених законом штрафних санкцій за порушення вимог законодавства з питань державної митної справи та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на Держмитслужбу; здійснювати контроль за дотриманням усіма суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності та громадянами встановлених законодавством заборон та обмежень, щодо переміщення окремих видів товарів через митний кордон України та наявністю документів, що підтверджують дотримання таких обмежень, а також відповідності товарів вимогам якості та безпеки; реалізовувати заходи з управління ризиками, шляхом виконання митних формальностей, визначених за результатами системи управління ризиками, та внесення, в установленому порядку, інформації про результати їх виконання до автоматизованої системи митного оформлення товарів.

ОСОБА_6 , використовуючи надану їй владу 26.04.2021 р., з корисливих мотивів, одержала від ОСОБА_8 неправомірну вигоду в сумі 1500 грн. за наступних обставин.

26.04.2021 р., близько 6-ї години 30 хвилин ОСОБА_8 в якості водія пасажирського автобусу, у якому знаходились пасажири та товари у вигляді посилок, в`їхав на територію України в зону митного контролю пункту пропуску «Бачівськ-автомобільний» Північної митниці.

Здійсненням митного оформлення вказаного транспортного засобу, пасажирів та товарів, що були у цьому транспортному засобі, займалась інспектор митного оформлення ОСОБА_6 , яка під час виконання своїх службових обов`язків при проведенні відповідних митних процедур, повинна перевірити наявність у транспортному засобі товарів, що підлягають декларуванню відповідно вимог ст.ст. 257, 267, 374 Митного кодексу України.

Проте, ОСОБА_6 , 26.04.2021 р. близько 6-ї години 50 хвилин, діючи умисно, з корисливим мотивом, перебуваючи на службі на території митного посту «Бачівськ-автомобільний» Північної митниці, з`ясувавши у водія автобуса ОСОБА_8 кількість пасажирів та наявність товару у транспортному засобі, одержала від останнього неправомірну вигоду у сумі 1500 грн. за безперешкодний перетин транспортного засобу під керуванням останнього через митний кордон України та нестворення йому перешкод під час проходження митних процедур.

В судовому засіданні ОСОБА_6 свою провину у вчиненні інкримінованого їй злочину не визнала. Пояснила, що ніяких коштів вона не отримувала і це була провокація та відмовилась від подальших пояснень на підставі ст. 63 Конституції України.

Незважаючи на невизнання обвинуваченою своєї провини, її вина у вчиненні інкримінованого їй злочину доводиться наступними дослідженими у судовому засіданні доказами та процесуальними документами.

Протоколом ідентифікації, огляду, виготовлення копій, позначення та вручення грошових коштів від 25.04.2021 р., у якому зафіксовано, що 25.04.2021 р. слідчий, на виконання доручення прокурора щодо контролю за вчиненням злочину, у присутності понятих оглянув, скопіював, помітив хімічною речовиною і передані назад ОСОБА_8 , грошові кошти в сумі 10000 грн. Серед коштів, що були вручені ОСОБА_8 , були й купюри номіналом по 500 грн. ВЄ 7450395, ЛГ 1570782, СБ № 5506641 (т.1 а.с.96-115).

Протоколом обшуку від 26.04.2021 р., у якому серед іншого зафіксовано, що 26.04.2021 р. у присутності понятих з застосуванням відео зйомки (аудіо, - відео файли досліджені судом і містяться на флеш-накопичувачу у т.1 а.с.127) у кабінці митного оформлення митного посту «Бачівськ», де перебували митники ОСОБА_9 і ОСОБА_6 , виявлено та вилучено: під обігрівачем згорток грошей на суму 4100 грн., за тумбою 1000 грн. Три купюри номіналом 500 грн. були з номерами співпадаючими з тими, що були під час ідентифікації, огляду, виготовлення копій, позначення та вручення грошових коштів (т.1 а.с.118-127).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21.04.2021 р., якою було погоджено надання дозволу на обшук митного посту «Бачівськ» (т.1 а.с.116-117).

Постановою прокурора від 26.04.2021 р. про проведення освідування, якою надано дозвіл на проведення освідування ОСОБА_6 (т.1 а.с.128).

Протоколом освідування особи від 26.04.2021 р., у якому зафіксовано, що у цей день у присутності понятих у приміщенні митного посту «Бачівськ» було проведено освідування ОСОБА_6 за її згодою. З обох рук ОСОБА_6 зроблені змиви, також зроблено контрольний зразок вати, які поміщені до окремих конвертів, опечатані з пояснювальними написами та підписами понятих (т.1 а.с.129-131).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.05.2021 р. у якому зафіксовано, що ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_6 як особу, якій він під час перетину кордону у пункті пропуску «Бачівськ» сплатив неправомірну винагороду в сумі 2000 грн. за безперешкодний перетин митного кордону (т.1 а.с.147-150).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 01.04.2021 р. про надання дозволу на вручання у приватне спілкування та проведення стосовно ОСОБА_6 негласних слідчих дій: аудіо-, відео контролю особи та зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, строком на 60 днів, якою надано відповідний дозвіл та визначено спосіб і межі повноважень працівників правоохоронних органів при здійсненні вказаних слідчих дій (т.1 а.с.164-166).

Протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (аудіо файли досліджені судом і містяться на диску у т.1 а.с.173). У цьому протоколі зафіксовані розмови по телефону між ОСОБА_6 та іншими особами, що відбувались 26.04.2021 р. Зокрема, зафіксовано, що ОСОБА_6 повідомила своїй співрозмовниці наступні висловлювання: «…нє, ну я іх успєла скінуть…я успєла, оні іх нашлі, но рукі у мєня нє свєтятса…они у мєня взялі смивку єщьо с рук вот етож експєртіза покажет…ну за бабкі мєчєниє…а ето рейсовий автобус которий єздіт у нас каждий дєнь…» (т.1 а.с.169-173).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 21.04.2021 р. про надання дозволу на вручання у приватне спілкування та проведення стосовно ОСОБА_8 негласних слідчих дій: аудіо-, відео контролю особи та зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, строком на два місяці, якою надано відповідний дозвіл та визначено спосіб і межі повноважень працівників правоохоронних органів при здійсненні вказаних слідчих дій (т.1 а.с.178-180).

Протоколом за результатами аудіо-, відео контролю особи (аудіо-, відео файли досліджені судом і містяться на флеш носії у т.1 а.с.195). У протоколі, серед іншого, зафіксовано, що 26.04.2021 р. ОСОБА_8 як водій рейсового автобуса заїхав разом із пасажирами на пункт пропуску «Бачівськ». Близько 6 год. 50 хв. він пройшов прикордонний контроль. Після цього, ОСОБА_8 помістив у паспорт декілька купюр по 500 грн. і передав цей паспорт із грошима у кабіні митного оформлення ОСОБА_6 . Після цього, ОСОБА_6 поцікавилась про кількість пасажирів та посилки. Огляд транспортного засобу не проводила і наявність у ньому товарів не перевіряла (т.1 а.с.183-195).

Постановою прокурора від 19.04.2021 р. про контроль за вчиненням злочину, у вигляді спеціального слідчого експерименту шляхом використання аудіо-, відео запису, засобів спостереження за діями ОСОБА_8 та ОСОБА_6 і інших працівників митниці під час виїзду з пункту пропуску «Бачівськ» та в`їзду до нього. Вказаною постановою надано відповідний дозвіл та визначено спосіб і межі повноважень працівників правоохоронних органів при здійсненні вказаної слідчої дії (т.1 а.с.196-198).

Протоколом про результати контролю за вчиненням злочину. У протоколі, серед іншого, зафіксовано, що 26.04.2021 р. ОСОБА_8 як водій рейсового автобуса заїхав разом із пасажирами на пункт пропуску «Бачівськ». Близько 6 год. 50 хв. він пройшов прикордонний контроль. Після цього, ОСОБА_8 помістив у паспорт декілька купюр по 500 грн. і передав цей паспорт із грошима у кабіні митного оформлення ОСОБА_6 . Після цього, ОСОБА_6 поцікавилась про кількість пасажирів та посилки. Огляд транспортного засобу не проводила і наявність у ньому товарів не перевіряла (т.1 а.с.200-202).

Висновком експерта від 25.05.2021 р. у якому стверджується, що на поверхні марлевих тампонів зі змивами з лівої і правої руки ОСОБА_6 , а також на банкноті номіналом 500 грн. ВЄ 7450395, маються нашарування люмінофору і між собою мають спільну родову належність (т.2 а.с.44-50).

Витягами з наказів Північної митниці № 332-о від 01.07.2020 р., № 6-о від 06.12.2019 р. та № 666-о від 04.11.2020 р., якими стверджується, що ОСОБА_6 займала посаду державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного посту «Бачівськ-автомобільний» Північної митниці Держмитслужби та мала спеціальне звання радник митної служби ІІІ рангу (т. 1 а.с.241, т.2 а.с.4-6).

Копією посадової інструкції державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного посту «Бачівськ-автомобільний» від 02.11.2020 р., що підписана ОСОБА_6 та у якій визначені її посадові обов`язки за цією посадою (т.2 а.с.8-10).

Копіями журналів передачі чергувань старшими чергових змін, обліку митного забезпечення, розподілу обов`язків, у яких зафіксовано, що ОСОБА_6 26.04.2021 р. перебувала у складі зміни та мала печатку № 276 (т.2 а.с.11-24).

Витягом із автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор», з якого слідує, що 26.04.2021 р. о 6 год. 51 хв. в напрямку на в`їзд на митну територію прибув для митного оформлення смугою «червоний коридор» із ризиком «2» транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 . Митне оформлення здійснювалось працівником митниці з печаткою № 276 (т.2 а.с.25-29).

Речовими доказами, зокрема грошовими коштами, що були вилучені під час обшуку у кабінці митного оформлення, де знаходилась ОСОБА_6 , загальною сумою 1500 грн., які за кількістю, номіналом і серійними номерами купюр повністю відповідають коштам, ідентифікованим раніше.

Суд, дослідивши і оцінивши представлені стороною обвинувачення вищенаведені докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а всі докази в сукупності - і з точки зору достатності для вирішення даної справи, приходить до висновку про те, що стороною обвинувачення представлено достатня кількість переконливих доказів вчинення обвинуваченою інкримінованого їй злочину.

Зокрема, факт отримання грошей ОСОБА_6 від ОСОБА_8 підтверджений протоколом за результатами аудіо-, відео контролю особи у якому зафіксовано, що 26.04.2021 р. ОСОБА_8 як водій рейсового автобуса заїхав разом із пасажирами на пункт пропуску «Бачівськ». Близько 6 год. 50 хв. він помістив у паспорт декілька купюр по 500 грн. і передав цей паспорт із грошима у кабіні митного оформлення ОСОБА_6 . Після цього, ОСОБА_6 поцікавилась про кількість пасажирів у автобусі та посилки. Огляд транспортного засобу вона не проводила і наявність у ньому товарів не перевіряла.

Також факт, отримання грошей ОСОБА_6 від ОСОБА_8 підтверджується й протоколом ідентифікації, огляду, виготовлення копій, позначення та вручення грошових коштів від 25.04.2021 р. та результатами протоколу обшуку від 26.04.2021 р., у яких зафіксовано, що 26.04.2021 р. у кабінці митного оформлення, де знаходилась ОСОБА_6 , було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 1500 грн., які за кількістю, номіналом і серійними номерами купюр відповідають коштам, ідентифікованим раніше.

Крім цього, факт отримання неправомірної вигоди ОСОБА_6 підтверджений і результатами освідування, зафіксованими у протоколі від 26.04.2021 р. та висновком експерта від 25.05.2021 р., результати яких вказують на те, що на поверхні марлевих тампонів зі змивами з лівої і правої руки ОСОБА_6 , а також на банкноті номіналом 500 грн. ВЄ 7450395, що була вилучена під час обшуку, маються нашарування люмінофору і між собою мають спільну родову належність.

Також факт отримання неправомірної вигоди підтверджується й змістом телефонної розмови ОСОБА_6 , що зафіксована у протоколі про зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, де ОСОБА_6 повідомляла, що вона встигла викинути гроші, але їх знайшли і висловила переживання про те, що хоч руки в неї не світяться, але експертиза може це показати. Крім того, ОСОБА_6 вказала й у розмові, що мова йшла про рейсовий автобус.

Суд також звертає увагу на те, що з витягу із автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор», слідує, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_8 прибув для митного оформлення смугою «червоний коридор» із ризиком «2». За правилами Митного кодексу, канал проходу через митний кордон «червоний коридор» передбачає систему митного контролю, яка ретельно перевіряє речі для перевезення через кордон. Цей канал призначений для речей, які обов`язково потрібно вносити до митної декларації, надати документи про них та сплатити митний платіж.

Водночас, приведені вище докази свідчать, що ОСОБА_6 огляд транспортного засобу не проводила і наявність у ньому товарів не перевіряла.

Зазначені обставини і приведені вище докази у їх сукупності, не дають підстав сумніватися у тому, що по-перше, ОСОБА_6 одержала неправомірну вигоду від ОСОБА_8 , а по-друге, цю неправомірну вигоду вона отримала не просто так, а за безперешкодний перетин через митний кордон транспортного засобу з посилками.

Надані ж стороною захисту результати службової перевірки, не спростовують зазначених вище висновків.

Водночас, наданими стороною обвинувачення доказами підтверджується, що ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_8 неправомірну вигоду у розмірі 1500 грн., а не 2000 грн. як про це зазначається у обвинувальному акті.

Тому, суд визнає обвинувачення доведеним, що ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_8 неправомірну вигоду саме у розмірі 1500 грн.

Крім того, сторона захисту заявляла про недопустимість цілого ряду доказів.

Вирішуючи вказані доводи сторони захисту, суд виходить із наступного.

Перш за все, суд зазначає, що вирішуючи питання про застосування правил ст. 87 КПК України до наданих сторонами доказів, слід виходити з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті (правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 08.10.2019 р. в справі № 639/8329/14-к, від 01.12.2021 р. у справі № 501/740/18).

Сторона захисту посилалась на недопустимість як доказу заяви ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення від 02.02.2021 р., оскільки така заява не була зареєстрована належним чином та не містила посилань про те, що злочин може бути вчинений ОСОБА_6 .

З цього приводу суд відзначає, що за змістом ст. 214 КПК України, підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та початку досудового розслідування є подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійне виявлення слідчим, прокурором з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали справи, підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та початку досудового розслідування було самостійне виявлення слідчим, прокурором з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (т.1 а.с.87-90). Тобто, заява ОСОБА_10 не була підставою для відкриття кримінального провадження, а лише була підставою для перевірки викладеної в ній інформації, після чого відомості до ЄРДР були внесені прокурором за повідомленням правоохоронного органу, який встановив наявність ознак злочину у повідомленні.

За таких обставин, у цій справі були законні підстави для початку досудового розслідування.

Сторона захисту також заявила про недопустимість як доказу протоколу ідентифікації, огляду, виготовлення копій, позначення та вручення грошових коштів від 25.04.2021 р., посилаючись на те, що вимогами КПК така негласна дія не передбачена, якщо це була негласні слідча дія, то протокол мав би бути засекречений, ОСОБА_8 не був попереджений про заборону провокації, прокурор не доручав провести цю слідчу дію.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до положень ст. 271 КПК України, така негласна слідча (розшукова) дія, як контроль за вчиненням злочину, може проводиться, зокрема, у формі спеціального слідчого експерименту. При проведенні цієї негласної слідчої (розшукової) дії можливе й використання заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів.

Як свідчать матеріали кримінального провадження, огляд, помітка та вручення грошових коштів, результати яких зафіксовані у протоколі від 25.04.2021 р., проводились на підставі постанови прокурора від 19.04.2021 р. про контроль за вчиненням злочину, у вигляді спеціального слідчого експерименту, який включав серед іншого і огляд, ідентифікацію, оброблення хімічною речовиною та вручення грошових коштів ОСОБА_8 (т.1 а.с.96, 196-198). При цьому, у постанові від 19.04.2021 р. мається відповідне доручення оперативним працівникам щодо проведення контролю за вчиненням злочину, у вигляді спеціального слідчого експерименту та визначено чіткі межі щодо пасивної участі у ньому ОСОБА_8 . Саме по собі не засекречування протоколу від 25.04.2021 р. не вплинули на його зміст та суть і не потягли за собою порушення прав та інтересів обвинуваченої, а тому враховуючи положення ч. 2 та ч. 3 ст. 87 КПК України, відсутні підстави для визнання такого доказу недопустимим.

Сторона захисту послалась й на недопустимість результатів обшуку, зазначених у протоколі від 26.04.2021 р., аргументуючи це тим, що дозвіл на обшук був наданий із порушенням правил підсудності, в ухвалі не був зазначений слідчий, перед початком обшуку учасникам слідчої дії не було роз`яснено право на захист, в протоколі не були зазначені літери службових будівель, обшук проводився трьома групами в різних приміщеннях одночасно із освідуванням, поняті на відеозаписі були відсутні, перед початком обшуку до працівників митниці застосовувалась фізична сила.

З матеріалів справи слідує, що дозвіл на обшук, який був 26.04.2021 р. проведений на території митного посту «Бачівськ», наданий ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21.04.2021 р. (т.1 а.с.116-117).

За загальним правилом клопотання про обшук розглядається слідчим суддею місцевого суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Слідчі підрозділи територіальних управлінь ДБР у всіх областях почали діяти з 01.03.2021 р. (т.3 а.с.86).

У цій справі слідчий звернувся з клопотанням про отримання дозволу на обшук до суду за місцем знаходження (реєстрації) юридичної особи у складі якого діє слідчий підрозділ. При цьому, Верховний Суд у своїх ухвалах від 22.05.2020 р. по справі № 643/7609/20, від 13.05.2020 р. по справі № 643/7208/20, вказував на правильність такого підходу у застосуванні терміну місця розташування органу досудового розслідування.

Лише після отримання роз`яснень Верховного Суду щодо єдиного підходу у застосуванні терміну місця розташування органу досудового розслідування (т.3 а.с.82-90), слідчі почали звертатись до місцевого суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться слідчий підрозділ територіального управління ДБР.

За таких обставин, з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України, відсутні підстави, які б вказували на те, що дозвіл на обшук отриманий з порушенням правил підсудності.

Ухвалою слідчого судді від 21.04.2021 р. надано дозвіл на проведення обшуку на усій території митного посту та розташованих на ній приміщеннях, що також спростовує доводи захисника про те, що обшук проводився у приміщеннях, дозвіл на обшук яких слідчим суддею не надавався.

Також суд не приймає до уваги аргументи захисника, що обшук проведений слідчим не зазначеним в ухвалі слідчого судді про дозвіл на обшук з огляду на те, що системне тлумачення норм, передбачених статтями 36, 40, 235, 236 КПК, не дає підстав для твердження про те, що до компетенції слідчого судді належить визначення як конкретного слідчого або прокурора, що мають здійснювати таку слідчу (розшукову) дію, так й інших осіб, що будуть приймати участь у проведенні обшуку (понятих, працівників оперативного підрозділу, спеціалістів та ін.). Визначення конкретного прокурора або слідчого (їх групи) для проведення обшуку належить до законних повноважень прокурора або слідчого. Саме такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 07.10.2020 р. по справі № 725/1199/19.

Згідно з протоколом обшук 26.04.2021 р. було проведено слідчим ОСОБА_11 , який здійснював досудове розслідування цього кримінального провадження та входив до групи слідчих за постановою про створення групи слідчих від 11.03.2021 р. (т.1 а.с.95).

При цьому, саме слідчим у відповідності до своїх повноважень, з урахуванням умов обшуку, особливостей об`єкта обшуку, визначено тактику його проведення та коло учасників обшуку (понятих, працівників оперативного підрозділу, спеціалістів та ін.).

За таких обставин, суд вважає, що обшук проведений повноважною особою з дотриманням як порядку, встановленого ст.ст. 40, 234, 235, 236 КПК, так і загальних засад кримінального провадження.

Не є обґрунтованими також доводи захисника щодо недопустимості результатів обшуку через не роз`яснення ОСОБА_6 у момент його проведення права на захист, оскільки на момент проведення обшуку ніхто із учасників слідчої дії не мав юридичного статусу підозрюваного. Усім присутнім особам слідчий до початку слідчої дії відповідно до вимог ст.ст. 223, 235 КПК України, роз`яснив їх процесуальні права, що підтверджується зокрема відеозаписом проведеної слідчої дії.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 17.01.2023 р. по справі № 648/1543/15-к (п.п.33-40) зробив висновок, що відсутність захисника під час огляду кабінету та особистого обшуку і освідування засудженого не тягне за собою недопустимість отриманих під час цих слідчих дій доказів, якщо не йдеться про отримання від підозрюваної особи показань під час цих слідчих дій.

Також, протокол обшуку складений із дотриманням процесуальних норм, передбачених ст.ст. 103-107 КПК України. Його зміст відповідає даним відеозапису, протокол підписаний усіма учасниками, зокрема й ОСОБА_6 від якої не надходило заперечень до протоколу. Крім того, стороною захисту не було наведено аргументів з приводу того, що під час обшуку або ж в інший час до ОСОБА_6 з боку правоохоронних органів застосовувалось погане поводження чи фізична сила.

Також сторона захисту вважає, що постанова про освідування та протокол освідування є недопустимими доказами з огляду на те, що на момент проведення освідування ОСОБА_6 не мала ніякого процесуального статусу, постанова містить виправлення, освідування проведено неуповноваженою особою, участь у слідчій дії приймали особи чоловічої статі, право на захист роз`яснено не було, освідування проводилось одночасно з обшуком та у протоколі не зазначено час проведення слідчої дії.

Перш за все, суд зазначає, процедура освідування ОСОБА_6 була здійснена на підставі постанови прокурора від 26.04.2021 р. та за її добровільної згоди в присутності понятих під час її фактичного затримання. У постанові мається відповідне доручення на проведення освідування слідчому та оперативним працівникам ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вказує на те, що освідування було проведено уповноваженою особою. Дане освідування, не супроводжувалось оголенням освідуваної особи, а тому не вимагало залучення осіб тієї ж статі. Деякі неточності у постанові щодо номеру провадження та не зазначення часу у протоколі, а також проведення освідування після виявлення під час обшуку мічених грошових коштів, не вплинули на зміст та суть результатів освідування і не потягли за собою порушення прав та інтересів обвинуваченої, а тому враховуючи положення ч. 2 та ч. 3 ст. 87 КПК України, відсутні підстави для визнання такого доказу недопустимим.

Крім того, як зазначав суд вище, відсутність захисника під час освідування не тягне за собою недопустимість результатів отриманих під час цієї слідчої дії, якщо не йдеться про отримання від підозрюваної особи показань під час цих слідчих дій (висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17.01.2023 р. по справі № 648/1543/15-к).

Також є необґрунтованими твердження сторони захисту щодо недопустимості протоколу впізнання, оскільки вказаним протокол відповідає вимогам ст. 228 КПК та містить інформацію про прикмети, за якими свідок упізнав обвинувачену.

Щодо визнання недопустимими клопотань про надання дозволів на проведення негласних слідчих дій та відповідних доручень про їх проведення, суд зазначає, що вказані процесуальні документи не є доказами.

Крім того, є безпідставними доводи сторони захисту про визнання недопустимими результатів негласних слідчих (розшукових) дій.

Протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж містить зміст телефонних розмов обвинуваченої із зазначенням часу та тривалості з`єднань. Також і протоколи за результатами аудіо-, відео контролю особи, про результати контролю за вчиненням злочину, містять хід проведення цих негласних слідчих (розшукових) дій. Вказані негласні слідчі (розшукові) дії були проведені оперативними працівниками прикордонної служби у межах і на підставах відповідних ухвал слідчого судді та постанови прокурора і відповідно до доручень слідчого. Крім того, як свідчать матеріали справи ці негласні слідчі (розшукові) дії були проведені таємно, у тому числі й щодо ОСОБА_8 .

Відсутність у протоколах відомостей про характеристики апаратури за допомогою якої проводилось фіксування негласних слідчих (розшукових) дій та на який саме носій інформації, не є підставою для визнання таких доказів недопустимими дій (висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 р. по справі № 585/1899/17). До вказаних протоколів надавались і досліджувались судом магнітні носії інформації, на яких було зафіксовано хід негласних слідчих (розшукових) дій.

Інші ж посилання сторони захисту, зокрема певні помилки у протоколах щодо дати ухвали слідчого судді чи назви суду, а також складення протоколів не одразу після отримання відповідних фактичних даних, невчасне передання їх прокурору, відсутність у протоколах відомостей про доручення слідчого або помилки у їх датах, тощо, не призвели до порушення або обмеження прав і свобод обвинуваченої і її можливостей захищатися від обвинувачення.

За таких обставин суд не вважає, що такі недоліки, навіть якщо погодитися з доводами сторони захисту, зумовлюють недопустимість цих доказів.

Крім того, сторона захисту посилалась на необґрунтованість юридичних підстав для негласних слідчих (розшукових) дій.

З цього приводу суд зазначає, що дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій: аудіо-, відео контролю особи та зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж надавався за відповідними ухвалами слідчого судді Полтавського апеляційного суду, у яких було чітко визначено види негласних слідчих (розшукових) дій, спосіб і межі повноважень працівників правоохоронних органів при здійсненні вказаних слідчих дій, а також строк проведення.

Дозвіл на проведення контролю за вчиненням злочину був наданий за постановою прокурора. Вказаною постановою надано відповідний дозвіл та визначено спосіб і межі повноважень працівників правоохоронних органів при здійсненні вказаної слідчої дії. При цьому, у постанові мається відповідне доручення оперативним працівникам щодо проведення контролю за вчиненням злочину, у вигляді спеціального слідчого експерименту та визначено чіткі межі щодо пасивної участі у ньому ОСОБА_8 .

Сторона захисту також заявила про недопустимість висновку експерта від 25.05.2021 р., пославшись принцип «плодів отруйного дерева». Враховуючи свої висновки щодо допустимості доказів, отриманих під час слідчих дій, суд відхиляє цей довід сторони захисту як необґрунтований. Також захисник послався на те, що висновки експерта стосовно наявності у змивах з рук обвинуваченої слідів хімічної речовини суперечать освідуванню, під час якого на руках у ОСОБА_6 не виявлено слідів світіння хімічної речовини. Суд також відхиляє вказаний довід, оскільки експерт у своєму висновку зазначив, що барвник на змивах з рук обвинуваченої був виявлений у лабораторних умовах, а не візуальним оглядом.

Сторона захисту також заявила про недопустимість результатів негласних слідчих (розшукових) дій на тій підставі, що кримінальне провадження було безпідставно розпочате за ознаками тяжкого злочину, але у подальшому обвинувачення було пред`явлено у нетяжкому злочині, що не передбачає можливості проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

З цього приводу суд зазначає, що матеріали справи свідчать про те, що на момент прийняття рішень про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій у органу досудового розслідування були підстави проводити розслідування щодо тяжкого злочину, а перекваліфікація дій обвинуваченої не вказують на обов`язок отримувати окремий дозвіл на використання негласних слідчих (розшукових) дій (висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01.04.2020 р. по справі № 607/15414/17, від 11.03.2020 р. по справі № 583/3508/18).

Твердження сторони захисту про те, що у даній ситуації відбулась провокація злочину, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Для того щоб відмежувати провокацію від допустимої поведінки, існують два критерії: матеріальний і процесуальний.

В рамках перевірки матеріального критерію провокації необхідно встановити, чи міг бути відповідний злочин скоєний без втручання влади. Процесуальний критерій вказує на те, щоб заявник зміг ефективно підняти питання про підбурювання під час розгляду його справи, як за допомогою заперечень, так і в інший спосіб. Обов`язок довести відсутність підбурювання покладається на сторону обвинувачення, за умови, що заяви захисту не є повністю неправдоподібними.

Отже, суд звертає увагу на важливий аспект, який полягає у тому, що на обвинуваченого покладається здійснення початкових спроб захиститися від провокації. Це можуть бути свідчення, що вказують на наявність ознак провокації і які звучать досить переконливо. Лише потім тягар доведення відсутності провокації покладається на сторону обвинувачення (п. 70 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Раманаускас проти Литви»).

Повертаючись до обставин цієї справи, суд зазначає, що обвинувачена не те що не надала досить переконливих свідчень, які б вказували на ознаки провокації, а вона взагалі не надала жодних показів по справі, скориставшись своїм правом на мовчання.

Також у цій справі не було встановлено, що правоохоронні органи вийшли за межі пасивного фіксування злочину, і почали чинити на обвинувачену сильний тиск, такий як підбурення до вчинення злочину, який би в інакшому випадку не був здійснений.

Зокрема, суд звертає увагу на те, що на початковому етапі розслідування проводилось за тим фактом, що працівники митниці вимагали у водіїв рейсових автобусів неправомірну вигоду за безперешкодний перетин митного кордону і це носило системний характер. З метою розкриття та документування злочину, ОСОБА_8 були вручені ідентифіковані кошти, які він поклав у паспорт і передав обвинуваченій під час митного оформлення. Остання прийняла вказані грошові кошти і швидко здійснила митне оформлення транспортного засобу. Тому відсутні підстави, які б вказували на те, що працівники правоохоронних органів, не обмежувались пасивним розслідуванням виключно з метою встановлення злочину, а впливали на ОСОБА_6 , схиляючи її до вчинення злочину.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченої ОСОБА_6 доведеною, а її дії кваліфікує за ч. 1 ст. 368 КК України, як одержання службовою особою неправомірної вигоди, за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй влади чи службового становища.

При призначенні ОСОБА_6 виду та міри покарання, суд приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею злочину, який є корупційним нетяжким злочином, конкретні обставини справи, дані про її особу, а саме: обвинувачена має добру репутацію і позитивні характеристики, до кримінальної відповідальності притягається вперше, має власну сім`ю та постійне місце проживання, за висновками органу пробації має середні ризики небезпеки, у зв`язку з чим орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства.

Пом`якшуючих чи обтяжуючих покарання обставин, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, а також приймаючи позитивні дані про особу обвинуваченої, суд не вбачає з боку ОСОБА_6 високих ризиків вчинення повторних злочинів чи такого високого рівня небезпеки для суспільства, щоб тримати його в умовах ізоляції, а тому вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових злочинів є покарання у виді штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 368 КК України, проте у максимальному розмірі.

Питання про розподіл процесуальних витрат необхідно вирішити у відповідності до ст. 124 КПК України стягнувши з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта. Долю речових доказів, суд вирішує за правилами, передбаченими п. 5 ч. 9 ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України і призначити їй покарання за цим законом у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 (шістдесят вісім тисяч) грн., з позбавленням права обіймати посади у органах митної служби на строк 2 (два) роки.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з виконанням експертизи в сумі 9610 грн. 16 коп.

Речові докази, що зберігаються у ТУ ДБР в м. Полтава: грошові кошти, а саме купюри номіналом по 500 грн. ВЄ 7450395, ЛГ 1570782, СБ 5506641, ФД 4755154, ЛИ 8382359 повернути Державній прикордонній службі України; жетон РЗД-0110, чотири пластикові тубуси повернути Північній митниці Держмитслужби; грошові кошти в сумі 5716 грн., купюри номіналом 1000 російських рублів НТ 0732242, НП 2547921, АГ 5981239, купюру номіналом 20 євро, 200 молдавських леїв звернути у дохід держави.

Вирок суду може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Глухівський міськрайонний суд Сумської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1