Справа № 567/1223/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю

прокурора ОСОБА_3

захисника - адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000151 по обвинуваченню ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Острог Рівнненьскої області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого: 04.11.2014 Рівненським міським судом Рівненської області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 150 годин громадських робіт; 07.04.2015 Острозьким районним судом Рівненської області за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді 2 місяців арешту, на підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 04.11.2014 та призначено остаточне покарання у виді 2 місяців 1 дня арешту; 26.06.2015 Рівненським міським судом Рівненської області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з встановленням іспитового строку 2 роки; 02.03.2017 Острозьким районним судом Рівненської області за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 26.06.2015 та призначено остаточне покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі; 16.04.2019 Острозьким районним судом Рівненської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.125, ч.1 ст.129 КК України з застосуванням ст.70, 71 КК України до покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

встановив:

ОСОБА_5 , будучи раніше судимим 04.11.2014 Рівненським міським судом Рівненської області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 150 годин громадських робіт; 07.04.2015 Острозьким районним судом Рівненської області за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді 2 місяців арешту, на підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 04.11.2014 та призначено остаточне покарання у виді 2 місяців 1 дня арешту; 26.06.2015 Рівненським міським судом Рівненської області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з встановленням іспитового строку 2 роки; 02.03.2017 Острозьким районним судом Рівненської області за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 26.06.2015 та призначено остаточне покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі; 16.04.2019 Острозьким районним судом Рівненської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.125, ч.1 ст.129 КК України з застосуванням ст.70, 71 КК України до покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі, 31.05.2023 близько 21:30 год., тобто в умовах воєнного стану, введеного в дію Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022, яким введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, та після чого неодноразово продовжено, востаннє Указом Президента України №254/2023 від 01.05.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №3057-ІХ від 02.05.2023, яким продовжено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 20.05.2023 строком на 90 діб, діючи повторно, маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, керуючись корисливим мотивом, з метою власного збагачення, перебуваючи в АДРЕСА_2 , підійшов до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проходила по цій же вулиці, та зі спини наніс один удар в голову останньої, внаслідок чого вона втратила рівновагу та впала на землю. Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 наніс не менше 10 ударів взутими ногами по тілу ОСОБА_6 , чим заподіяв синці та садна на передпліччях, ліктьових суглобах, плечах та сідницях потерпілої, які в своїй сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, після чого відкрито заволодів її майном, а саме: шкіряною сумкою марки «Gorangd» вартістю 909 грн. 34 коп., в середині якої знаходилися грошові кошти в сумі 30 євро, що в еквіваленті національної грошової одиниці становить 1178 грн. 40 коп., мобільний телефон марки «Samsung» моделі «SM-J510 H» вартістю 936 грн. 67 коп. із встановленою сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» вартістю 200 грн., після чого покинув місце події, всього заволодівши майном потерпілої на загальну суму 3224 грн. 41 коп.

Під час судового розгляду між прокурором Острозького відділу Здолбунівської окружної прокуратури, якій на підставі ст.36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000151 від 01.06.2023 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_5 , за участі захисника ОСОБА_4 21.07.2023 було укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст.468, 469, 470, 472 КПК України. Потерпілою надано письмову згоду прокурору на укладення такої угоди.

Згідно умов вказаної угоди прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч.4 ст.186 КК України, щодо обставин, викладених в обвинувальному акті від 29.06.2022, ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, вчинення якого ставиться йому у провину.

Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинен понести ОСОБА_5 у разі затвердження такої угоди, а саме за ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком 7 років.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Прокурор в судовому засіданні, зазначаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КК України та КПК України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримавши угоду, повністю визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України в обсязі обвинувачення, підтвердив фактичні обставини справи та пояснив, що розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом та дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання. Зазначив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Захисник в судовому засіданні проти затвердження угоди про визнання винуватості не заперечив, зазначивши, що його підзахисний свою вину у вчинені кримінального правопорушення в судовому засіданні визнає, угоду про визнання винуватості уклав добровільно, зауважень до правильності кваліфікації дій обвинуваченого немає.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась. В поданій на адресу суду заяві надала згоду на затвердження угоди про визнання винуватості. Наслідки укладення та затвердження угоди їй зрозумілі. Просить розглянути справу у її відсутності.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ч.4 ст.468 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення угоди.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим, відносяться до тяжких злочинів, санкція якого не передбачає інших видів покарання, окрім позбавлення волі.

Міра покарання, узгоджена сторонами угоди, відповідає санкції, яка передбачена ч.4 ст.186 КК України.

Потерпілою надано письмову згоду на укладення прокурором угоди про визнання винуватості.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ст.66 КК України, суд враховує, що обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 є щире каяття.

Відповідно до ст.67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Водночас, ч.4 ст.67 КК України визначено, що якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує. У зв`язку з тим, що ознака повторності щодо дій ОСОБА_5 , впливає на кваліфікацію його дій, то при призначенні покарання ОСОБА_8 за ч.4 ст.186 КК України, її не слід враховувати як таку, що його обтяжує.

Водночас, з урахуванням всіх обставин справи, ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність у нього попередніх судимостей, суд приходить до висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства, при цьому дані про особу обвинуваченого не свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання чи є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та враховуються судом при призначенні йому покарання в межах визначених санкцією ч.4 ст.186 КК України.

Дане покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст.75 КК України, або ж застосування ст.69 КК України, чи ст.69-1 КК України до обвинуваченого, судом не встановлено, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми можуть бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, оскільки передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідають один одному, а також те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Окрім того, при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_5 є неодноразово судимим і позитивних висновків щодо своєї поведінки для себе не зробив.

Отже, міра покарання, яка узгоджена сторонами є достатньою для виправлення обвинуваченого та відповідає загальним засадам призначення покарання.

Оцінюючи зміст угоди та суб`єктивне сприйняття угоди сторонами, судом встановлено, що ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, які передбачено ст.476 КПК України.

При цьому судом з`ясовано, що укладення угоди сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом також встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд, враховуючи заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов до висновку про те, що ОСОБА_5 слід визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому в умовах воєнного стану, повторно та поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог п.5 ч.9 ст.100 КПК України, згідно якої гроші, цінності та інше майно, які були об`єктом кримінального правопорушення, повертаються законним володільцям та відповідно до вимог п.7 ч.9 ст.100 КПК України, згідно якої документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

При вирішенні питання про відшкодування процесуальних витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.122 КПК України, витрати, пов`язані із залученням експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про залучення експерта. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що витрати на проведення двох судових товарознавчих експертиз та судової трасологічної експертизи по даному кримінальному провадженню становлять 3585 грн., а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з ОСОБА_5 витрат, пов`язаних з проведенням експертиз.

При вирішенні питання запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 суд виходить з того, що ухвалою слідчого судді Острозького районного суду Рівненської області щодо ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

При обранні та продовженні запобіжного заходу було враховано, що ОСОБА_5 підозрювався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років і перебуваючи на волі він може покинути своє постійне місце проживання, вчинити нове кримінальне правопорушення, тобто наявні ризики, передбачені п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Суд враховує, що на даний час немає доказів відсутності ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

З урахуванням призначеного покарання у виді позбавлення волі, а також з метою уникнення ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України та забезпечення належного виконання вироку, суд приходить до висновку про доцільність продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому суд вважає, що запобіжний захід обраний ОСОБА_5 надає можливість запобігти перешкоджанню інтересам правосуддя.

Керуючись ст.374, 475, 100, 122, 124 КПК України, суд

з а с у д и в:

затвердити угоду від 21.07.2023 про визнання винуватості, укладену між прокурором Острозького відділу Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі строком сім років.

Строк відбування покарання відраховувати ОСОБА_5 з моменту затримання - з 17:30 год. 01.06.2023, зарахувавши у строк відбування покарання строк перебування під вартою.

Продовжити застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з утриманням в ДУ "Рівненський слідчий ізолятор" строком на 60 днів до 11.09.2023 до 17:30 год.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 3585 грн.

Речові докази у справі: три змиви з сумки чорного кольору із маркуванням «Gorangd», три сліди папілярних візерунків, вилучених із поверхні банківської картки, візитки нотаріуса, та із ID-картка на ім`я ОСОБА_6 , які передані до камери схову речових доказів ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області - знищити; диск для лазерних систем зчитування інформації «CD-R » на якому наявний надпис «31.05.2023 боді-камера», диск для лазерних систем зчитування інформації «CD-R» на якому наявний надпис «01.06.2023 ТОВ ФК Октавафінанс» - зберігати в матеріалах кримінального провадження протягом всього часу їх зберігання; сумку чорного кольору із маркуванням «Gorangd», яка зберігається в камері схову речових доказів ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області - повернути потерпілій ОСОБА_6 , банківську картку відкриту у ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , ID-картку на ім`я ОСОБА_6 № НОМЕР_2 , візитку із інформаційною рекламою нотаріуса, мобільний телефон марки «Samsung» imei 1: НОМЕР_3 , imei 2: НОМЕР_4 , передані на відповідальне зберігання потерпілій - вважати повернутими потерпілій ОСОБА_6 ; футболку синього кольору із написом «DOLCE & GABANA», штани спортивні синього кольору із написом «Nike Аіrmах», кофту чорного кольору із червоною лінією марки «НЕАО intelligence», які передані до камери схову речових доказів ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області - повернути ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд Рівненської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1