Справа № 627/515/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.07.2023смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області у складі

головуючої ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ Харківської області кримінальне провадження № 0000121 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Мурафа Краснокутського району Харківської області, українки, громадянки України, яка має базову загальну середню освіту, не працюючої, не одруженої, на утриманні неповнолітніх дітей не маючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженої 22.03.2023 вироком Краснокутського районного суду Харківської області за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим терміном тривалістю 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

у с т а н о в и в :

09 травня 2023 року, приблизно о 18 год. 00 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем проживання потерпілої ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , під час сварки, маючи умисел, направлений на спричинення останній тілесних ушкоджень, умисно нанесла ОСОБА_5 один удар кулаком лівої руки в область правого ока, чим спричинила їй тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, які згідно висновку судової медичної експертизи № 12-14/46КК/23 від 12 травня 2023 року, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 винною себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, визнала повністю, не заперечувала факту його вчинення при вищевикладених обставинах, пояснивши, що під час сварки нанесла тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_5 , у скоєному щиро розкаялася.

Враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_4 у повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення при обставинах встановлених у ході судового розгляду та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, роз`яснивши при цьому учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої в обсязі обвинувачення, викладеного у обвинувальному акті, повністю доведена і її дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, передбаченої ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 , відноситься до категорії кримінальних проступків.

Частиною 2 ст.50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» звертає увагу на те, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановления вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Зазначена вимога має імперативний характер і унеможливлює (за умови встановлення судом таких обставин) будь-який інший порядок та правила призначення остаточного покарання.

Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК України, до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком. Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, в тому числі, не невідбуту засудженим частину будь-якого основного покарання.

Згідно роз`яснень абзацу п`ятого пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі засудження особи за злочин, вчинений у період невідбутого покарання за попереднім вироком, та призначення покарання, яке згідно з ч.3 ст.72КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги ст.71КК України і призначити за сукупністю вироків остаточне покарання. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.

Згідно ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 засудженавироком Краснокутського районного суду Харківської області від 22.03.2023 за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 09.05.2023 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, тобто під час дії іспитового строку за згаданим вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 22.03.2023.

Суд враховує , що при призначенні покарання за вчинення обвинуваченою нового кримінального правопорушення під час іспитового строку на підставі ч.3 ст.78 КК України, застосуванню підлягають правила призначення покарання за сукупністю вироків, передбачені зокрема ч.1 ст.71 КК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення , особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Разом з тим, ч.2 ст. 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вивченням особи ОСОБА_4 судом встановлено, що вона осудна, раніше судима, на обліку у лікарів психіатра та нарколога КНП «Краснокутська центральна районна лікарня» не перебуває, не заміжня, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, проживає на території Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, яка компрометуючими матеріалами відносно неї не розраховує.

Обставиною, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставинами, що обтяжують відповідальність ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, є рецидив злочинів; вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах; вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп?яніння.

Визначаючи міру покарання для ОСОБА_4 суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_4 вчинила кримінальний проступок, особу обвинуваченої, яка вину визнала та щиро розкаялася у вчиненому, думку потерпілої ОСОБА_5 , яка з обвинуваченою примирилася та просила суд суворо її не карати, відсутність у потерпілої будь-яких претензій майнового характеру до обвинуваченої в межах даного кримінального провадження, їй слід призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу із застосуванням положень ст.71,72 КК України.

На думку суду, саме таке покарання, відповідатиме вимогам ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень , як самою обвинуваченою, так і іншими особами.

Крім того, призначене покарання, на думку суду , відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також не є надто суворим чи м`яким.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

За таких обставин, остаточне покарання ОСОБА_4 необхідно призначити з урахуванням вимог ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, а потім визначити різні за видом покарання до окремого виконання за правилами ч. 3 ст. 72 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 на стадії досудового розслідування не обирався. Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлявся. Арешт на майно не накладався. Судових витрат та речових доказів по справі немає.

Керуючись статтями 369-371, 373-375 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і призначити їй покарання за цим законом у виді штрафу, у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 ( вісімсот п`ятдесят ) грн 00 коп., який зарахувати на рахунок UA0020613, отримувач ГУК Харків обл/СТГ Краснокут/21081100, код отримувача (ЄДРПОУ) 37874947, банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), код класифікації доходів бюджету 21081100.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 22.03.2023 у виді 5 років позбавлення волі та визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України вирок в частині призначеного ОСОБА_4 покарання у виді штрафу у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень виконувати самостійно.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Краснокутський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1