Справа № 348/1726/23
Провадження № 11-сс/4808/248/23
Категорія ст.173 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

скаржника ОСОБА_7 ,

представника скаржника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 та його представника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2023 року про арешт майна, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2023 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на трактор, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причіпом, в якому знаходилася піщано-гравійна суміш та лопату. Заборонено відчужувати, розпоряджатися та користуватися цим майном.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, ОСОБА_7 та його представник адвокат ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу. Просили скасувати ухвалу слідчого судді Надвірнянського районного суду від 27.07.2023 року як незаконну.

Вказують, що поза увагою суду залишено невідповідність клопотання слідчого вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України. Так, в клопотанні зазначено тільки обставини скоєння правопорушення, проте не зазначено підставу та мету накладення арешту, а перелік майна вказано без обґрунтування відповідності цього майна ознакам речових доказів згідно зі ст. 98 КПК України, а також не зазначено кількість та вагу піщано-гравійної суміші та документи, що підтверджують право власності ОСОБА_7 на трактор і причеп. Вважають, що клопотання підлягало поверненню слідчому для усунення цих недоліків.

Звертають увагу на те, що арешт на майно накладено за клопотанням неналежного суб`єкта та без дотримання умов для обрання такого виду заходу забезпечення кримінального провадження, визначених ч. 3 ст. 132 КПК України, у вигляді наявної обґрунтованої підозри та врахування ступеня тяжкості скоєного. Зокрема, власником саморобного тракторця, на який накладено арешт є ОСОБА_9 , який не являється учасником події та кримінального провадження, а ОСОБА_7 не є підозрюваним чи обвинуваченим в даному провадженні. Отже, ОСОБА_7 набув статусу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт. Відповідно до вимог ст. 64-2 КПК України, лише за клопотанням прокурора визначена можливість арешту майна третьої особи. Разом з тим, слідчим суддею накладено арешт за результатами розгляду саме клопотання слідчої, а не прокурора.

Також, слідчим та слідчим суддею не враховано ступінь тяжкості скоєного, так як ОСОБА_7 взяв з річки біля 0,5 тонни піщано-гравійної суміші для своїх господарських потреб, що не є тяжким злочином.

Вказують, що ОСОБА_7 не є власником тракторця, ним тільки користується, оскільки має біля 2-х гектарів землі та їх обробляє, а тому не має наміру його псувати, нищити, приховувати чи іншим чином обмежувати своє право користування. Водночас, слідчим не надано жодного доказу про намір чи наявність таких обставин.

Просять суд врахувати те, що обмеження в праві користування тракторцем створить значну перешкоду в здійсненні ОСОБА_7 нормальної господарської діяльності, так як він має багато землі, яку обробляє, тримає худобу, також допомагає людям, іншої роботи немає, і за рахунок використання та праці на тракторці його сім`я живе. Його сім`я складається з дружини і 4-х дітей, при чому двоє з них неповнолітні, які повністю перебувають на утриманні ОСОБА_10 , а один з них є дитиною-інвалідом та потребує операції, на яку необхідні значні кошти.

Під час апеляційного розгляду:

- ОСОБА_7 та його представник адвокат ОСОБА_8 просили задовольнити вимоги апеляційної скарги;

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантовано право звернення до суду. Проте, це право не є абсолютним та може бути піддано обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за захистом законних прав, свобод та інтересів в кримінальному провадженні визначений Кримінальним процесуальним кодексом України.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим відділом Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківські області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000321 від 13.03.20225 липня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.07.2023 року в с. Назавизів Надвірнянського району ОСОБА_7 самовільно здійснював забір піщано-гравійної суміші з русла річки Стримба. За даним фактом внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000321 від 25.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.

24.07.2023 під час огляду місця події було виявлено та вилучено засіб вчинення злочину - трактор, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причіпом в якому знаходилася піщано-гравійна суміш та лопату. Також було здійснено забір піщано-гравійної суміші із берега річки Стримба.

Постановою слідчого СВ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_11 речі, вилучені під час проведення огляду місця події 24.07.2023 року, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

25 липня 2023 року слідчий СВ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області за погодженням прокурора Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на трактор із номерним знаком НОМЕР_1 , причеп до нього із заповненою піщано-гравійною сумішшю та лопату, які перебувають у власності ОСОБА_7 , з метою забезпечення збереження речових доказів.

Вищевказане клопотання відповідає вимогам ч.1 ст.170 КПК України, згідно якої з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, що повністю спростовує доводи про те, що клопотання про арешт майна подано слідчим, який не мав на це права.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого, накладено арешт на зазначене майно.

Положеннями ст. 131 КПК України передбачено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, про те, що майно, на яке накладено арешт, відповідає критеріям речових доказів, визначених законом, оскільки існує сукупність підстав вважати, що вони в подальшому можуть мати доказове значення під час досудового розслідування та могли зберегти на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому з метою запобігання можливого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, передачі, відчуження вилученого майна, наявна правова підстава, передбачена ч. 3 ст. 170 КПК України для арешту вказаного майна.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, матеріали судового провадження, свідчать, що на даному етапі розслідування кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів враховує, що вищевказаний трактор з причепом перебували у користуванні ОСОБА_7 , який відповідно до встановлених органом досудового розслідування обставин, самовільно здійснював забір піщано-гравійної суміші з русла річки Стримба.

В судовому засіданні ОСОБА_7 не заперечував, що дійсно вчиняв вищевказані дії, однак вважав, що вони не могли заподіяти шкоду і не містять ознак правопорушення.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано звернув увагу на те, що трактор належить на праві власності ОСОБА_9 , який має право в порядку визначеному ст. 174 КПК звернутися з відповідним клопотанням про скасування заходу забезпечення кримінального провадження.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що проведення досудового розслідування дозволяє встановити нові обставини, які вимагають постійного перегляду заходів, які забезпечують кримінальне провадження, а тому суд апеляційної інстанції оцінює законність судового рішення на час його ухвалення.

Колегія суддів приймає до уваги доводи про те, що арешт на трактор з причепом дійсно обмежує право на користування вищевказаним майном, однак вважає, що на даному етапі досудового розслідування такий захід забезпечення кримінального провадження є виправданим.

Колегія суддів вважає, що таке рішення відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, однак може бути переглянуто в подальшому за наявності відповідних обставин, які будуть свідчити про недоцільність продовження такого заходу.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_7 та його представника адвоката ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 та його представника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 липня 2023 року про арешт тимчасово вилученого майна залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5