Справа №155/1142/21
Провадження №1-кп/155/61/23
ГОРОХІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000087 від 27 червня 2023 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харків, який зареєстрований в АДРЕСА_1 , який проживає в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, не працюючого, на утриманні якого особи не перебувають, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 27 червня 2021 року приблизно о 01 годині, перебуваючи на автодорозі сполученням Берестечко-Мерва, маючи протиправний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , в ході словесного конфлікту, який раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин та через ревнощі, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_6 декілька ударів кулаками обох рук по обличчю та голові, після чого поклав останнього на землю та продовжив наносити численні удари кулаками рук та ногами по всьому тілу.

Після цього, 27 червня 2021 року приблизно о 04 годині на території АЗС «Берестечко», що в селі Кутрів, по вулиці Лесі Українки, 38 ОСОБА_5 , продовжуючи свій протиправний умисел на спричинення тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_6 один удар ногою в живіт, внаслідок всіх завданих ударів ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді синців та саден обличчя, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, які по ступені тяжкості, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Струс головного мозку, який відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, як таких, що потягнули за собою короткочасний розлад здоров`я. Перелом нижньої щелепи, який відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 органами досудового слідства кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України як заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав частково, не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу його вчинення, про які зазначено в обвинувальному акті, з приводу пред`явленого йому обвинувачення показав, що познайомився з потерпілим тоді, коли останній почав скидати йому на телефон еротичні фото його дружини, чим сам провокував його на конфлікт. В його дружини на телефоні, як і в нього, була ввімкнена локація, оскільки в них однакові телефони. В цей день він був у відрядженні і зателефонував дружині, щоб дізнатися, де вона перебуває. Остання повідомила, що вона вдома. Однак по локації він побачив, що вона перебуває в полі. Тоді обвинувачений на своєму автомобілі під`їхав до місця перебування дружини і побачив автомобіль потерпілого. В автомобілі були потерпілий, який сидів за кермом та його дружина, яка сиділа поряд на пасажирському сидінні. В цей момент, на ґрунті ревнощів, виник конфлікт з потерпілим. За допомогою штахетини, яка лежала на узбіччі, він спершу розбив лобове скло на автомобілі потерпілого. Потім він відкрив двері, вдарив декілька разів потерпілого, після чого витягнув його з машини і ще декілька разів вдарив його, в тому числі ногами. Показав, що бійки з потерпілим як такої не було, в основному він бив потерпілого, спочатку в сидячому, а згодом в стоячому та лежачому положенні. Тілесні ушкодження потерпілому наносив сам, кількість ударів не пам`ятає, бив переважно по корпусу. Міг вдарити по голові коли потерпілий сидів в машині, однак не сильно, оскільки частково попав рукою в стійку автомобіля. В лежачому положенні бив потерпілого ногами по корпусу, по голові його не бив. Вказав, що удари потерпілому наносив хаотично і не вибирав місця куди бити. Після цього забрав дружину і поїхав на АЗС де й надалі розпивав алкогольні напої. Потерпілий лишився на місці події. Мобільного телефону ОСОБА_6 він не бачив і в його автомобілі нічого не шукав. При цьому обвинувачений заперечив факт перелому щелепи потерпілому, оскільки через три години після конфлікту він зустрівся з ним на АЗС і останній нормально розмовляв. На його думку, якби щелепа була зламана, то він не зміг би розмовляти. Зазначив, що визнає обставини, викладені в обвинувальному акті, крім нанесення тілесних ушкоджень, що спричинили перелом щелепи. До вчиненого відноситься негативно, жалкує про вчинене. Цивільний позов не визнає.

Захисник обвинуваченого захисник ОСОБА_7 повністю підтримав позицію обвинуваченого. Припускає, що тілесні ушкодження середньої тяжкості потерпілий міг отримати в іншому місці, адже невідомо де перебував останній до 06 години ранку. Щодо цивільного позову зазначив, що цивільний позивач не надав належних та допустимих доказів понесених ним матеріальних витрат. Надані квитанції не підтверджують необхідність придбання вказаних ліків, не підтверджені призначенням лікуючого лікаря. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, то така є безпідставною, як і обвинувачення у цій частині, оскільки ОСОБА_8 в судовому засіданні не відповів однозначно, що щелепу йому зламав ОСОБА_5 .

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання 03 жовтня 2023 року не з`явився, у поданій суду заяві від 21 серпня 2023 року просив проводити судовий розгляд кримінального провадження без його участі, цивільний позов задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні 27 червня 2022 року показав, що попередньо, за декілька днів до події, до нього зателефонував обвинувачений ОСОБА_5 та брат ОСОБА_9 ОСОБА_10 , погрожуючи йому тим, що знайдуть людей, які відберуть у нього телефон та поб`ють його. Чому мали відбирати в нього телефон йому на той час не було відомо. За день до події він по телефону зв`язався з ОСОБА_9 , яка попросила його ввечері терміново приїхати до неї у зв`язку з невідкладною справою. Це був вихідний день і він приїхав в місто Берестечко. ОСОБА_9 сіла до нього в автомобіль і сказала куди їхати. Зокрема, це був з`їзд між двома полями в абсолютно безлюдному місці. В цьому місці вони зупинились. ОСОБА_9 сказала, що нещодавно спілкувалась з працівниками поліції, які повідомили їй, що він записував її на телефон. Тому вона попросила його показати телефон, на що він відмовився, поклавши його в кишеню дверей. Згодом, позаду них зупинився автомобіль з ввімкненими фарами, з якого вийшли двоє людей. В руках одного був молоток, а в іншого дерев`яна бита. Один них був ОСОБА_5 , а інший чоловік йому не відомий. Вони почали наносити удари по автомобілю. Потім незнайомий чоловік витягнув його з автомобіля та почав наносити удари в різні частини тіла руками та ногами. ОСОБА_5 також наносив йому удари. Від ударів він впав на землю. Бачив як ОСОБА_5 наносив удари по автомобілю. Згодом останній разом з ОСОБА_9 відкрили всі двері в автомобілі, багажник та капот і почали щось шукати. На його думку, вони шукали телефон. Після цього він на деякий час втратив свідомість. Опритомнів від того, що почув голос ОСОБА_9 , звук заведеного двигуна автомобіля та закривання дверей. Після цього автомобіль від`їхав. Опритомнівши, виявив відсутність мобільного телефону, оскільки хотів зателефонувати до поліції. Він поїхав на заправку, де отримав ще один удар ногою в живіт, після чого поїхав у відділення поліції. В поліції його зустрів слідчий ОСОБА_11 , який порадив йому не писати заяви, оскільки він був п`яний, а ОСОБА_9 може написати на нього заяву за зґвалтування. Через три дні остання написала на нього заяву в ДБР за домагання, однак провадження було закрито. ОСОБА_6 зазначив, що повністю не погоджується з обвинувальним актом відносно обвинуваченого. Зазначає, що в даному випадку вказаний злочин має бути кваліфіковано як розбій. Також зазначив, що зі ОСОБА_9 познайомився на роботі, оскільки вона перебувала на обліку в пробації у зв`язку з трирічним іспитовим строком. Також вказав, що перебував з ОСОБА_9 в дружніх відносинах, приїжджав до неї, а вона приїжджала до нього, інтимних стосунків з нею не було. Допускає вчинення відносно нього протиправних дій на ґрунті ревнощів.

Експерт ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що після нанесення тілесних ушкоджень та перелому щелепи, у зв`язку з тим, що щелепа має сильні м`язи, потерпілий міг виконувати активні дії, зокрема, розмовляти. Однак, перелом щелепи дає болючість і обмежує прийом їжі. Тілесні ушкодження та перелом щелепи могли утворитись в один період часу. Конкретної години заподіяння тілесних ушкоджень вказати не може.

Свідок ОСОБА_13 , батько потерпілого, в судовому засіданні показав, що точної дати коли відбулась подія не пам`ятає, вказавши, що це було в день з суботи на неділю. Він безпосередньо на місці події присутній не був. Зазначив, що в суботу близько 21 години ОСОБА_6 поїхав з дому на автомобілі. Даний автомобіль зареєстрований на нього, однак потерпілий ним користувався. Додому останній приїхав о 06 годині ранку весь побитий, з порваним одягом, на побитому автомобілі. Зі слів сина йому стало відомо, що його побив ОСОБА_5 . Про причини побиття та пошкодження автомобіля син нічого не повідомляв. Після цього він разом з другом сина відвезли потерпілого в лікарню та в поліцію. Зі свідком ОСОБА_9 не знайомий, ніколи до неї не телефонував.

Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його вина у вчиненому кримінальному правопорушенні повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема:

витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого 27 червня 2021 року зареєстровано кримінальне провадження №0000087 з приводу нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень;

письмовою заявою ОСОБА_6 від 27 червня 2021 року в якій останній просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_14 за нанесення йому тілесних ушкоджень;

протоколом огляду місцевості від 27 червня 2021 року з фототаблицею до нього відповідно до якого зафіксовано місцевість, де сталася подія, а також виявлено на дорозі уламки шкла з автомобіля;

висновком експерта №51 від 22 липня 2021 року за результатами судово-медичної експертизи, згідно з яким експертизою громадянина ОСОБА_6 виявлено слідуючі ушкодження: синці та садна обличчя, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок. В наданій медичній документації встановлено слідуючий клінічний діагноз: «Перелом нижньої щелепи в ділянці 8/8 зубів. Закрита ЧМТ. Струс головного мозку.». Синці утворились від дії чи взаємодії з тупим, твердим предметом (предметами) з обмеженою по площі контактуючою поверхнею. Перелом нижньої щелепи утворився внаслідок дії тупого предмета, який діяв під кутом, в напрямку справа на ліво. Індивідуальні властивості травмуючої поверхні предмета (предметів), в ушкодженнях не відобразилися, разом з цим, таким предметом могла бути і рука зжата в кулак, або ж інший, їй подібний предмет. Садна утворились внаслідок дії тупого (тупих), твердих предметів, за механізмом тертя ковзання. Закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, явилась наслідком тупої травми голови. Локалізація, характер ушкоджень та ступінь їх організації дає підставу вважати, що вони могли утворитись в час та при обставинах, вказаних в постанові. Дані представленої медичної документації не протирічать відомостям про час заподіяння ушкоджень. Виходячи з кількості виявлених, при проведенні експертизи, ушкоджень можна стверджувати, що підекспертному було заподіяно не менше 22 травмуючих дій. Виявлені у громадянина ОСОБА_6 ушкодження по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (п. 2.3.2. б. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень). Струс головного мозку, як одна з найлегших форм черепно-мозкової травми, яка супроводжується тільки клінічними проявами та не викликає органічних змін, не потребує тривалого терміну лікування, а тому, по ступені тяжкості, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, як таких, що потягнули за собою короткочасний розлад здоров`я (п. 2.3.3. б. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень). Перелом нижньої щелепи відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров`я (п. 2.2.1. В, п. 2.2.2. б. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень).;

протоколом огляду предмета від 28 червня 2021 року з фототаблицею до нього відповідно до якого зафіксовано ІМЕІ телефону, зображення телефонної книги, а також зображення заблокованого абонента у «Вайбер» та заблокованих абонентів у «Ватсап»;

рапортом капітана поліції ОСОБА_15 т.в.о. начальника ВП №2 (місто Горохів) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_16 , зі змісту якого вбачається, що в ході виконання доручення по кримінальному провадженню №0000087 від 27 червня 2021 року було проведено заходи по встановленню очевидців події, за якої спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_6 , а також проведено заходи, спрямовані на встановлення осіб, які причетні до вчинення злочину. Встановлено, що свідком події була ОСОБА_9 . Інших свідків чи очевидців події не встановлено. Також встановлено, що тілесні ушкодження ОСОБА_6 наносив гр. ОСОБА_5 . Інших осіб, які б наносили тілесні ушкодження чи могли бути свідками події, не встановлено;

листом ВП №2 (місто Горохів) Луцького РУП ГУНП у Волинській області №7709/50/2/01 від 02 липня 2021 року І. Красовському, згідно якого останнього інформують, що звернення з приводу пошкодження автомобіля розглянуто, проведено перевірку та прийнято рішення подальший розгляд даного звернення припинити у зв`язку з відсутністю в події ознак кримінального правопорушення. Вирішення даного питання лежить в площині цивільно-правових відносин.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 своїми умисними протиправними діями, які виразились у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

За наведеного в сукупності, суд погоджується з кваліфікацією дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 122 КК України.

Заперечення обвинуваченого ОСОБА_5 в нанесенні тілесних ушкоджень, що спричинили перелом щелепи потерпілому ОСОБА_6 та отримання такого тілесного ушкодження в інший час і при інших обставинах, що зазначені в обвинувальному акті, повністю спростовується висновком експерта №51 від 22 липня 2021 року за результатами судово-медичної експертизи, показами експерта, наданими безпосередньо в судовому засіданні, показаннями потерпілого, а також показами самого обвинуваченого, який показав, що удари потерпілому наносив хаотично, не вибираючи місця нанесення. При цьому зазначив, що інших осіб, які б наносили тілесні ушкодження ОСОБА_6 , на місці події не було.

Позиція обвинуваченого та його захисника що тілесні ушкодження середньої тяжкості потерпілий міг отримати в іншому місці не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду і таку позицію суд розцінює як бажання обвинуваченого уникнути відповідальності за скоєний злочин.

Твердження потерпілого ОСОБА_6 щодо нанесення йому тілесних ушкоджень групою осіб повністю спростовуються показами обвинуваченого ОСОБА_5 , а також матеріалами кримінального провадження.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ст. 337 КК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, також положення ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не лише кару, а й виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України та п. 1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд відносить активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, відсутні.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого злочину, характер тілесних ушкоджень, фактичні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав частково, раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання за яким характеризується посередньо, не працює, відсутність обставин, що обтяжують його покарання.

При цьому, суд не відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття, оскільки обвинувачений свою вину визнав частково, що, на думку суду, не може свідчити про усвідомлення обвинуваченим дійсних наслідків скоєного, його щирий жаль чи критичне ставлення до вчиненого ним кримінального правопорушення.

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту скоєння злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини в скоєному кримінальному правопорушенні, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинне виражатись у визнанні негативних наслідків кримінального правопорушення для потерпілої особи, намаганні відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки скоєного. Факт щирого каяття особи в скоєнні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак, як в досліджених в судовому засіданні документах, так і в ході судового розгляду справи, відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений намагався будь-яким чином відшкодувати збитки чи моральну шкоду або дійти певних домовленостей з потерпілим.

Виходячи з наведених характеристик обвинуваченого, суд погоджується з пропозицією прокурора про призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, однак приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільнення його від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень статті 75 КК України.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що виправлення та перевиховання останнього можливе без ізоляції від суспільства і вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах санкції інкримінованої йому ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням правил ст. 75 КК України звільненням від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку і покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На переконання суду таке покарання відповідає принципам законності, справедливості, індивідуалізації, буде співмірним вчиненому та необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а контроль держави за поведінкою засудженого протягом іспитового строку буде дієвим стримуючим фактором від вчинення нових кримінальних правопорушень.

При вирішенні цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, суд виходить з наступного.

Свої позовні вимоги потерпілий обґрунтовує тим, що внаслідок дій обвинуваченого йому завдано матеріальну та моральну шкоду. Матеріальна шкода полягає у понесенні витрат на лікування в сумі 10272,19 гривні, а моральна шкода полягає у душевному болю, який він зазнав внаслідок побиття. Цивільний позивач зазначає, що тривалий час не міг жити нормальним життям внаслідок стресу, який йому довелося пережити, змушений був проводити численні медичні обстеження, консультуватись у лікарів, затрачаючи на це значну кількість часу. Відповідач жодних вибачень за свою поведінку не приніс. Моральну шкоду оцінив в розмірі 25000 гривень.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Правовий аналіз наведеної норми Основного Закону свідчить про наявність механізму такого захисту, за умов додержання правил відповідних проваджень.

Відповідно до положень ст. 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або матеріальної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я в розмірі 10272,19 гривні необхідно задовольнити частково, зокрема, в частині стягнення 1400 гривень вартості проведення МРТ головного мозку та витрат на проведення рентгену щелепи в сумі 150 гривень, оскільки зазначені витрати були здійснені потерпілим внаслідок спричинення йому обвинуваченим тілесних ушкоджень.

Відмовляючи у частині позову потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди за придбання ліків, суд виходив із того, що дані витрати не підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема, чеки, які додані до цивільного позову на підтвердження його розміру, не випливають із пред`явленого обвинувачення, не підтверджені відповідними лікарськими призначеннями, без підтвердження, що відповідне лікування пов`язане із тілесними ушкодженнями, спричиненими обвинуваченим.

У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з роз`ясненнями, відображеними у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 25 травня 2001 року та 27 лютого 2009 року), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести в рішенні відповідні мотиви.

При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Такий висновок викладено у постанові Великої палати Верховного суду №752/17832/14-ц, провадження №14-538цс19 від 15 грудня 2020 року.

Беручи до уваги вищевказані вимоги Закону, визначаючи розмір грошового відшкодування в рахунок моральної шкоди потерпілому ОСОБА_5 на підставі ст. 1167 ЦК України, суд враховує характер скоєного обвинуваченим злочину, обставини, за яких було заподіяно моральну шкоду, ступінь вини обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним злочину, глибину фізичних і душевних страждань потерпілого, зміни в його повсякденному житті, та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості дійшов висновку про відшкодування моральної шкоди повністю у розмірі 25000 гривень.

Речові докази та процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю 2 (два) роки, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме:

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_6 1550 (одну тисячу п`ятсот п`ятдесят) гривень матеріальної шкоди та 25000 (п`ятнадцять тисяч) гривень моральної шкоди, завданої внаслідок злочину.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду через Горохівський районний суд Волинської області впродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області ОСОБА_1 .