1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/5190/23 1-кп/335/665/2023
27 червня 2023 року м. Запоріжжя
До Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , за обвинуваченгям у вчиненні кримінального правопорушенння, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.
Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів.
Потерпіла просила розглянути клопотання прокурора на розсуд суду.
Захисник обвинуваченого в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора і просив суд обрати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у вигляді особистого зобов`язання.
Обвинувачений в судовому засіданні проти клопотання прокурора не заперечував.
Заслухавши думку учасників справи щодо продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до абз.2 ч.3 ст.331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключено у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
При вирішенні клопотання прокурора щодо запобіжного заходу, суд враховує думку учасників провадження, обставини, перераховані у ст.178 КПК України, зокрема, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що останній офіційно не працює, не має джерела доходу, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти власності при наявності іншого обвинувального акту відносно нього, що свідчить про систематичність вчинення кримінальних правопорушень, стійких соціальних зв`язків не має, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, постійного місця мешкання не має, приймає до уваги, що не обрання обвинуваченому вказаного у клопотанні прокурором запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою унеможливить забезпечення явки ОСОБА_6 до суду, надасть можливість останньому переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, а також враховує доведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти наведеним у підготовчому судовому засіданні ризикам.
Отже, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, який йому інкримінується, позбавляє обвинуваченого можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема і ухиленню від суду, а ризики вказані прокурором не зменшились з моменту постановлення слідчим суддею ухвали про обрання запобіжного заходу, у зв`язку з цим, суд вважає за необхідне застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стром на 60 днів.
При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року у справі «Хайредінов проти України»).
Згідно з положеннями Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги п.п.3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Таким чином, враховуючи обставини, перераховані у ст.178 КПК України, а також доведеність прокурором під час розгляду клопотання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти наведеним під час розгляду клопотання ризикам, оцінюючи ступінь порушення цінностей суспільства у даному кримінальному провадженні, намагаючись забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, суд вбачає, що клопотання прокурора про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно задовольнити і застосувати до останнього запобіжний захід тримання під вартою.
Враховуючи ненадання стороною захисту доказів на підтвердження стійкості соціальних зв`язків ОСОБА_6 , його працевлаштування, місця проживання, сімейного стану, стану здоров`я і даних про осіб, що можуть виступати поручителями, суд не знаходить можливим застосування до обвинуваченого менш суворих запобіжних заходів, зокрема, у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту або особистої поруки.
Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, вбачається за можливе визначити альтернативний запобіжний захід, а саме заставу, виходячи із вимог ч.2 ст.182 КПК України.
Враховуючи сімейний та майновий стан підозрюваного, конкретні обставини інкримінованого діяння, що викладені в обвинувальному акті, а також з урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає за необхідне визначити заставу відповідно до ст. 182 КПК України у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 53 680 гривень, оскільки внесення застави в такому розмірі зможе гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та зумовити його належну процесуальну поведінку і в цей же час така застава не буде надмірною.
В разі внесення застави обвинуваченого слід зобов`язати: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування із свідками та потерпілою з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Прокурор під час підготовчого провадження просить суд призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття кримінального провадження чи повернення обвинувального акту немає.
Захисник, обвинувачений проти призначення судового розгляду обвинувального акту не заперечував.
Потерпіла ОСОБА_4 проти призначення судового розгляду обвинувального акту не заперечувала.
Вислухавши думку учасників процесу по викладених у ст.315 КПК України питаннях, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд приходить до наступних висновків.
Кримінальне провадження підсудне Орджонікідзевському районному суду м.Запоріжжя.
Судовий розгляд даного кримінального провадження необхідно здійснювати у відкритому судовому засіданні.
Угод у порядку ст.ст. 468-475 КПК України до суду не надійшло.
Підстави для прийняття рішення про закриття кримінального провадження, передбачені п.п.4-8 ч. 1 та ч. 2 ст. 284 КПК України, відсутні.
Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону.
Під час підготовчого судового засідання учасниками кримінального провадження клопотання, витребування певних речей чи документів, не заявлялись.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе призначити судовий розгляд кримінального провадження.
З приводу заявленого клопотання прокурора про об`єднання кримінальних проваджень відносно ОСОБА_6 в одне провадження, проти якого заперечень від сторін кримінального провадження не надійшло, суд вважає його таким, що підлягає задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 334 КПК України матеріали кримінального провадження, у тому числі матеріали щодо кримінального проступку та щодо злочину, можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 217 КПК України у разі необхідності в одному провадженні можуть бути об`єднані матеріали досудових розслідувань щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень.
Враховуючи те, що кримінальне провадження стосується однієї і тієї ж особи, провадження по суті ще не розпочалося, заслухавши думку прокурора, суд вважає наявними підстави для об`єднання вказаних кримінальних проваджень в одне кримінальне провадження.
Керуючись ст.ст.314-316, 331, 334, 372 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , задовольнити.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» продовжити строком до шістдесяти днів, тобто до 25.08.2023 року включно.
Після внесення застави і звільнення з-під варти покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду; не відлучатися із населеного пункту в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи (несення військової служби); утримуватися від спілкування із свідками та потерпілою з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину.
Уповноваженій службовій особі місця ув`язнення після внесення застави, перевірки документа, що підтверджує внесення негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_6 з-під варти.
Роз`яснити ОСОБА_6 обов`язки, що покладаються у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави та наслідки їх невиконання.
Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання.
Визначити склад осіб, які будуть брати участь у судовому засіданні: прокурор, потерпіла, обвинувачений, захисник обвинуваченого.
Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, в іншій частині оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1