Справа № 302/1536/23
Провадження № 1-кп/302/143/23
У Х В А Л А
07.09.2023 р.смт.Міжгір`я
Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі:
Головуючого - судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Міжгір`я в режимі відеоконференцзв`язку кримінальне провадження відносно: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Івано-Франківськ, громадянина України, який має вищу освіту, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України,
В провадженні Міжгірського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.
06.09.2023 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшло клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, мотивуючи тим, що ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, якими обґрунтовувалося застосування раніше до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на теперішній час не зникли та не зменшились.
В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання та просить клопотання задовольнити за наведеними у ньому підставами. Вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Проти клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням обвинуваченого під вартою, заперечує та просить відмовити в його задоволенні заявлених клопотань за безпідставністю.
Обвинувачений ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечує, та просить скасувати даний запобіжний захід на запобіжний захід у вигляді проходження військової служби за призовом.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечує. посилаючись на відсутність ризиків, на які вказує прокурор у поданому клопотанні та просить змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід на нічний домашній арешт.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши письмове клопотання прокурора про продовження заходів забезпечення кримінального провадження та яким обґрунтовується доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, заслухавши позицію прокурора за поданим клопотанням, думку сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням обвинуваченого під вартою, суд дійшов наступного висновку.
Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Пунктом 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року визначено, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
В судовому засіданні встановлено, що ухвалою слідчого судді Міжгірського районного суду Закарпатської області ОСОБА_7 від 15 червня 2023 року підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11.08.2023, включно, із визначенням розміру застави для забезпечення виконання ОСОБА_4 обов`язків, визначених КПК України у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідає сумі 214720,00 грн.
Та враховуючи ті обставини, що у найближчий час головуючий по справі перебуватиме у щорічній відпустці, під час якої спливає строк дії раніше обраного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тому суд, діючи відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, зобов`язаний вирішити питання доцільності продовження на даний час тримання обвинуваченого під вартою.
Відповідно до положень ст.ст.131,132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
У відповідності до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.
Вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що в матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про наявність ризиків, які виправдовують тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , а також враховуючи характер та ступінь тяжкості обвинувачення інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину), суд вважає, що існують достатні підстави, відповідно до ст.331 КПК України, вважати необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів.
Згідно вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема: обвинувачений може переховуватись від суду. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину) та, перебуваючи на волі, буде намагатись переховуватись від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.177 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні. Вказаний ризик підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 , з метою уникнення від притягнення до кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, яке йому інкримінується, може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, які на теперішній час судом ще не допитані, судовий розгляд розпочинається, та тим самим ОСОБА_4 провокуватиме у них бажання відмовитися від наданих свідчень, що викривають його у вчиненні злочину.
Також встановлено наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема: обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, яке відноситься відповідно до положень ст.12 КК України, до особливо тяжких та, перебуваючи на волі, буде намагатись переховуватись від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
У пункті 51 справи «Летелье проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд визнає, що особлива тяжкість деяких правопорушень може визвати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправдане попереднє утримання в крайньому разі на протязі певного часу. При виключних обставинах цей момент може бути врахований в світлі Конвенції, в крайньому разі в такій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку в наслідок скоєння злочину.
Однак цей фактор можна рахувати виправданим тільки, якщо маються підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок знаходиться під загрозою.
Таким чином, на підставі ст.ст.177,178,194 КПК України, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, враховуючи доведеність обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, тяжкість покарання яке йому загрожує у разі визнання винним, даних про його особу, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені пунктами 1,3 частини 1 статті 177 КПК України, і розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, а також те, що для запобігання ризиків, які встановлені судом застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду даного кримінального провадження, та враховуючи інтереси правосуддя, суд вважає можливим продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.
Суд вважає, що обраний обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід відповідає не лише особі обвинуваченого, а й характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню обвинуваченого ОСОБА_4 від суду, ризик чого є реальним та дійсним.
Оцінивши вищезазначені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки, обвинуваченого ОСОБА_4 в подальшому належить утримувати під вартою, підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з цього приводу встановлені відповідною ухвалою слідчого судді, не відпали, жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, на переконання суду, не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, та приймаючи до уваги тяжкість та конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, у вчиненні якого він на теперішній час обвинувачується та покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, а також репутацію обвинуваченого та дані про особу ОСОБА_4 , який ніде не працевлаштований, не навчається, регулярного доходу та постійного джерела прибутку немає, стійкі соціальні зв`язки у ОСОБА_4 відсутні: він не одружений, неповнолітні діти та/або непрацездатні особи на його утриманні не перебувають та, усвідомлюючи виняткову тяжкість злочину у вчиненні якого він обвинувачується та невідворотність покарання, передбаченого санкцією ч.3 ст.307 КК України, у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років, ОСОБА_4 може залишити місце мешкання, тим самим переховавшись від суду, унеможлививши проведення за його участю судовий розгляд, та з метою повного і всебічного розгляду даного кримінального провадження, а також виконання у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 процесуальних рішень, що додатково свідчить про неможливість запобігання вказаним ризикам, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.
На думку суду, зазначеним ризикам неможливо запобігти, застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_4 будь-який більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, оскільки не відпали підстави для цього. На даний час не встановлені обставини, які виключають можливість тримання обвинуваченого під вартою, для запобігання вищезазначених ризиків застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження.
Отже, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1.3 ч.1 ст.177 КПК України.
Також судом не встановлено жодних даних, що свідчать про наявність у ОСОБА_4 яких-небудь тяжких захворювань, що перешкоджають триманню його в слідчому ізоляторі, а також інші обставини, які перешкоджають продовження йому міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутні.
Таким чином, виходячи з положень ст.ст.177,178,183,194 КПК України, ст.ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та, враховуючи матеріали кримінального провадження, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 під час судового розгляду даного кримінального провадження, а тому суд приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, та підстав для зміни чи скасування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 раніше обраного 15.06.2023 року запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на теперішній час суд не вбачає та обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів.
За таких обставин, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, з наступних підстав: враховуючи тяжкість злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років, відсутність у обвинуваченого ОСОБА_4 стійких соціальних зв`язків: він не одружений, на його утриманні неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб не знаходиться, офіційного місця роботи немає, а тому існує ризик того, що обвинувачений може у будь-який час залишити своє місце проживання і таким чином буде переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності; особи, які заслуговують на довіру та могли би поручитися за виконання обвинуваченим ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, відсутні.
На думку суду, вищезазначеним ризикам неможливо запобігти, застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_4 будь-який більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, оскільки не відпали підстави для цього. На даний час не встановлені будь-які обставини, які виключають можливість тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, та суд вважає, що для запобігання вищезазначених ризиків застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду даного кримінального провадження, а тому в задоволенні клопотання сторони захисту в особі адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, суд вважає за необхідне відмовити.
Крім того, в задоволенні клопотання про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, суд вважає необхідним відмовити обвинуваченому ОСОБА_4 з огляду на наступне.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні запроваджено воєнний стан, та загальну мобілізацію відповідно до указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022.
Відповідно до ч.1 ст.616 КПК України у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
За результатами розгляду клопотання, передбаченого абзацом першим цієї частини, прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
У свою чергу слідчий суддя або суд, який розглядає кримінальне провадження, розглядає клопотання про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період невідкладно. За наявності достатніх підстав слідчий суддя або суд має право скасувати запобіжний захід у виді тримання під вартою для подальшого проходження підозрюваним, обвинуваченим військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується на даний час у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, який не входить до передбаченого ч.1 ст.616 КПК України переліку.
Отже, як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_4 з відповідним клопотанням до прокурора про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відповідно до приписів ч.1 ст.616 КПК України, не звертався, та даних про те, що ОСОБА_4 є військовозобов`язаним, за висновком військово-лікарської комісії за станом свого здоров`я є придатним до військової служби та підпадає під проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, суду не надано, а отже підстав для задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , немає.
Таким чином, виходячи з положень ст.ст.177,178,183,194 КПК України, ст.ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та, враховуючи матеріали кримінального провадження, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 під час судового розгляду кримінального провадження, тому суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 05 листопада 2023 року, включно.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, ст.177, 178, ст.ст.331, 372, 395 КПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, тобто до 05 листопада 2023 року, включно.
В задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації відмовити. Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя
Міжгірського районного суду
Закарпатської області ОСОБА_9