ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/5559/22 Номер провадження 11-кп/814/1954/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року м. Полтава

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м.Полтави від 15 березня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні спільного подання ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» та спостережної комісії Подільської районної ради м.Полтави про умовно-дострокове звільнення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Новолутківка Добровеличківського району Кіровоградської області, із професійно-технічною освітою, неодруженого, раніше судимого,

засудженого вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 03.08.2020 за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Постановлене рішення місцевий суд мотивував тим, що поведінка ОСОБА_7 протягом усього строку відбування покарання не була стабільною та послідовною, через це дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення подання про умовно-дострокове звільнення засудженого.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , просить задовольнити подання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що рішення суду та доводи прокурора є передчасними та такими, що порушують його право як громадянина на справедливий суд.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку засудженого, міркування прокурора про заперечення щодо скарги, перевірила матеріали особової справи та судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано.

За ч.ч.1,2 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст. 9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 03.08.2020 Козельщинським районним судом Полтавської області ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 28.12.2020 за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15.07.2020, більш суворим, призначеним вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 03.08.2020, остаточно призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на 03 роки 06 місяців. Зараховано в строк відбування покарання те покарання, яке відбуте за вироком Козельщинського районнного суду Полтавської області від 09.06.2020, а саме період з 09.06.2020 до дня набрання вироком суду від 03.08.2020 законної сили (03.03.2020).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання ОСОБА_7 визначено з 03.09.2020, кінець строку покарання - 09.12.2023.

З матеріалів особової справи вбачається наявність передумови (формалізованої підстави, що пов`язується із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_7 , що не оспорюється ніким з учасників судового провадження.

Однак, для застосування положень ст.81 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення».

Так, відповідно до характеристик ОСОБА_7 з 09.06.2020 перебував у ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» м.Полтави. Характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

З 23.09.2020 міру покарання відбуває в ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)». За час відбування покарання 3 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, 4 рази заохочувався, стягнення погашені у встановленому законом порядку, на даний час характеризується позитивно, працевлаштований в майстерні установи бригаді по обробці алюмінієвих деталей, до праці ставиться сумлінно.

Рішенням комісії виправної колонії від 01.09.2021 в зміні умов тримання відмовлено як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Рішенням комісії виправної колонії від 16.03.2022 в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким відмовлено, вважаючи передчасним, як особі, яка не досягла належного ступеню виправлення.

Згідно з вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 03.08.2022 провину у скоєному злочині визнав. Засуджений має виконавчі листи на суму 4072,08 грн., утримано 4072,08 грн.

При цьому з аналізу в особовій справі даних видно, що процес періодичного отримання засудженим основної частини заохочень розпочався лише з 15.03.2021, хоча засуджений перебуває в місцях позбавлення волі з 09.06.2020, в той час вчинення дій щодо відшкодування шкоди потерпілому почав здійснюватися в 2020 році та найбільше відрахувань проведено за 2022 рік, тобто в цілому стосується періоду, який безпосередньо передує вирішенню питання щодо умовно-дострокового звільнення.

Із наведених вище обставин у їх сукупності, встановлено, що в процесі виправлення ОСОБА_7 наявні позитивні тенденції, однак поведінка засудженого не була сумлінною та стабільною протягом усього строку відбування ним покарання. Усупереч доводам апеляційної скарги, в основі висновку суду про виправлення засудженого має лежати аналіз даних про його поведінку та ставлення до праці за увесь строк відбування покарання, а не лише той, що безпосередньо передує вирішенню питання щодо умовно-дострокового звільнення.

На думку апеляційного суду, є відсутніми безперечні та переконливі підстави вважати, що на даний час ОСОБА_7 досяг необхідного ступеню виправлення, що підтверджувало би про необхідність застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Колегія суддів ураховує думку засудженого про можливість його умовно-дострокового звільнення, однак з урахуванням зазначених вище обставин вона не є мотивованою та достатньою підставою для застосування положень ст.81 КК України в даному провадженні.

Так, доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, що полягає у тому, що засуджений виправився та в подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У даному випадку, хоча відбутий ОСОБА_7 строк покарання й узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженого є передчасним та невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду.

За таких обставин, суд першої інстанції належним чином та в повному обсязі дослідив обставини провадження, за результатом чого дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду постановити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м.Полтави від 15 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4