Справа № 438/264/22
Провадження № 1-кп/438/23/2023
У Х В А Л А

про продовження запобіжного заходу

05 вересня 2023 року Бориславський міський суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у відкритому судовому засіданні в залі Бориславського міського суду обвинувального акту у кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000130 від 16 лютого 2022 року та за №0000600 від 25 серпня 2022 року,

стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мукачево Закарпатської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, працював кочегаром готелю «Три сини та донька» АДРЕСА_3 , одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей, раніше судимий, востаннє вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2017 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.3 ст.186, ч.2 ст.190, ч.3 ст.357, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 21.06.2018 змінено вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.12.2017 та призначено покарання на підставі ч.1 ст.71 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.4 ст.186 КК України

за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , -

в с т а н о в и в :

у провадженні суду перебуває вищезазначене кримінальне провадження.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу тримання під вартою на 60 днів без можливості внесення застави.

У обґрунтування клопотання посилається на те, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.4 ст.186 КК України. Ухвалою Бориславського міського суду від 14 грудня 2022 року ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на 60 днів. Строк тримання під вартою закінчується 14 липня 2023 року, однак обставини та ризики, які були підставою для застосування щодо нього вказаного запобіжного заходу, продовжують існувати.

На даний час встановлені досудовим слідством ризики не зменшились, оскільки існує ймовірність того, що ОСОБА_6 , неодноразово судимий за злочини проти власності, з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, санкція статті якого передбачає покарання у виді реального позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, під страхом отримання реальної міри покарання може переховуватись від суду, тобто обґрунтовано наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Окрім того, ОСОБА_6 з метою уникнення кримінальної відповідальності може незаконно впливати на потерпілого у кримінальному провадженні, з метою надання останнім показів, які його виправдовуватимуть, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Про неможливість запобігти такому ризику свідчить і той факт, що з урахуванням принципу безпосереднього дослідження показань, речей і документів в суді, потерпілий судом не допитаний та надані ним під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку. Окрім того, ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, за що відбував покарання в місцях позбавлення волі, що свідчить про те, що ОСОБА_6 на шлях виправлення не став, обвинувачується у вчиненні нових злочинів проти власності, а тому, перебуваючи на волі, буде вчиняти інші кримінальні правопорушення, наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи вищевказане, а також те, що з часу обрання запобіжного заходу тримання під вартою заявлені ризики не зменшились, просить дане клопотання задовольнити. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі домашнього арешту не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків і не буде достатнім для запобігання ризикам, вказаним у клопотанні, оскільки їх відвернення можливе лише за умови утримання ОСОБА_3 в умовах ізоляції від суспільства.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заперечив проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, враховуючи що у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000130 від 16 лютого 2022 року обрано саме запобіжний захід у вигляді застави. Не заперечує щодо визначення застави у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 заперечив проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у судовому засіданні просив обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. При цьому зазначив, що тривале перебування обвинуваченого під вартою без можливості внесення застави, є порушенням Конвенції з прав людини, на чому неодноразово наголошував ЄСПЛ. Наголосив, що обвинувачений заперечує свою вину в інкримінованому злочині, передбаченому ч.4 ст.186 КК України, посилаючись на те, що відносно нього були застосовані недозволені заходи ведення слідства, з приводу чого на даний час проводиться досудове розслідування ДБР у м.Львів.

Заслухавши думку учасників судового провадження, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як встановлено ч.2 ст.177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ст.183 КПК, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього ж Кодексу.

Відповідно до положень п.5 ч.2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 будучи неодноразово судимим, востаннє вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.12.2017 року, зміненим ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 06.12.2017 за ч. 2 ст. 185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.3 ст.186, ч.2 ст.190, ч.3 ст.357, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.70, ч.1 ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці, яке на цей час відбув, зокрема, 04 січня 2022 року звільнено з місць відбування покарання у зв`язку з відбуттям строку призначеного покарання, у якого, відповідно до положень ст. 88-91 КК України судимість не знята та не погашена у визначеному законом порядку, обвинувачується у повторному відкритому викраденні чужого майна, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.186 КК України, повторному вчиненні умисного, корисливого, тяжкого злочину проти власності, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, - як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 жовтня 2022 року обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 грудня 2022 року.

Ухвалою підготовчого судового засідання Бориславського міського суду від 14 грудня 2022 року клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу задоволено, обрано обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - до 11 лютого 2023 року включно, без визначення розміру застави. Вказаною ухвалою судом враховано існування ризиків, передбачених п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою суду від 03 лютого 2023 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_3 захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - до 03 квітня 2023 року включно, без визначення розміру застави. Ухвалою суду від 31 березня 2023 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_3 захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - до 30 травня 2023 року включно, без визначення розміру застави. Ухвалою суду від 25 травня 2023 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_3 захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - до 14 липня 2023 року включно, без визначення розміру застави. Ухвалою суду від 12 липня 2023 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_3 захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - до 10 вересня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Враховуючи те, що строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 10 вересня 2023 року, а судове провадження не може бути завершено до його спливу, суд вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому слід продовжити з таких підстав.

Перевіряючи доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку про те, що останні не зменшилися, з огляду на обставини та вагомість доказів про вчинення ОСОБА_3 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, їхню тяжкість, можливе покарання, що загрожує ОСОБА_3 , у разі визнання особи винуватою у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого.

Вирішуючи питання продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд не має права здійснювати перевірку підставності затримання особи у порядку ст. 208 КПК України. Твердження обвинуваченого про здійснення працівниками поліції щодо нього катування на стадії досудового розслідування, відповідно до ухвали суду скеровано для перевірки до Державного бюро розслідувань, який є уповноваженим для цього органом.

Твердження обвинуваченого про необґрунтованість висунутого обвинувачення, питання продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу, не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа повинна притягуватися до кримінальної відповідальності, а лише зобов`язана на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування або продовження щодо неї обмежувального заходу.

Суд враховує, що на даний час існує обґрунтована підозра у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.4 ст.186 КК України. Крім цього, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує існування ризиків, передбачених п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких обвинувачується, зважаючи на те, що ОСОБА_3 раніше не одноразово судимий за злочини проти власності, лише 04 січня 2022 року обвинувачений звільнився з місць відбування покарання у зв`язку з відбуттям строку призначеного покарання за попереднім вироком, та знову обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів проти власності, вчинених 16 лютого 2022 року та 24 серпня 2022 року , що свідчить про те, що обвинувачений на шлях виправлення не став, є всі підстави вважати, що останній може вчинити аналогічні злочини, продовжувати свою злочинну діяльність, а тому суд вважає за необхідне продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки такий вид запобіжного заходу зможе забезпечити виконання обвинувачуваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Суд звертає увагу, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Встановлюючи існування ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, приймаються до уваги відомості щодо особи обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, майновий та сімейний стан, тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується особа та тяжкість покарання, яке може бути призначене у разі встановлення його вини. До того ж, у разі переховування обвинуваченого ОСОБА_3 стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також зумовлює подальше застосування тримання під вартою обвинуваченого. Не може підтверджувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою наявність сімейного стану обвинуваченого чи перебування на утриманні останнього дітей.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, суд не бере до уваги твердження сторони обвинувачення про наявність ризиків, передбачених п. 1 ч. 1 ст.177 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливість впливати на потерпілого, а також можливість переховуватись від суду, оскільки не представлено жодних підтверджуючих даних.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Метою застосування запобіжного заходу, в тому числі й такого виняткового, як тримання під вартою, відповідно до положень ч.1 ст.177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити такі дії як переховування від органу досудового розслідування та суду, вплив на свідків та інших підозрюваних у Кримінальному провадженні, на будь-якій стадії кримінального провадження, тобто як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.186 та ч.4 ст.186 КК України, що є тяжкими злочинами, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років та на строк від семи до десяти років відповідно.

Як вже зазначалось вище, стороною обвинувачення доведено, що повідомлена ОСОБА_3 підозра у вчиненні інкримінуємих йому злочинів є обґрунтованою, ризики, передбачені п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, що свідчить про наявність підстав для продовження строку дії застосованого до обвинуваченого у Кримінальному провадженні запобіжного заходу.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначав, що ризики неналежної процесуальної поведінки підозрюваного з часом зменшуються (справа «Ткачов проти України» від 13.12.2007 p., «Єлоєв проти України» від 06.11.2008р.).

Так, суд враховує, що встановлені при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ризики зі спливом певного часу зменшуються, з урахуванням належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яку останній виявляє з моменту застосування відносно нього запобіжного заходу, проте, не настільки аби стверджувати про наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідні ризики, хоча і зменшилися з часом, однак продовжують існувати.

Разом з тим, відповідно ч.4 ст.184 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, в тому числі щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи тривалість судового провадження, а також тривалий строк перебування під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , суд також вважає за необхідне визначити як альтернативний запобіжний захід тримання під вартою заставу достатньої для забезпечення підозрюваною обов`язків, передбачених цим Кодексом.

При визначенні розміру застави, суд зважає не лише на обсяг обвинувачення , а виходить і з тих позицій Європейського суду з прав людини, відповідно до яких розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу обвинуваченого, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою (рішення «Гафа проти Мальти»).

Відповідно вимог ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, справи «Мангурас проти Іспанії» від 20 листопада 2010 року, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Європейський суд з прав людини, неодноразово наголошував на тому, що непомірний розмір застави з статками (майновим станом) обвинуваченого, є лише формальним виконанням вимог Європейської конвенції з прав людини, тому у своїх рішеннях суди повинні керуватись також розмірами прибутків підозрюваного (обвинуваченого). Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, що загроза її втрати утримувала обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людяного проживання».

Відповідно положень ст. 182 КПК України, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб запобігти бажанню особи, щодо якої застосовано заставу, будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, зокрема визначений розмір застави ухвалою суду від 18 лютого 2022 року у розмірі 49 620 гривень у кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000130 від 16 лютого 2022 року, матеріальне становище обвинуваченого, зокрема його твердження в судовому засіданні про можливість внесення застави у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, приймаючи до уваги наявність встановлених в рамках даного кримінального провадження ризиків, зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , суд доходить висновку, що застави у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тому підстави для визначення вищезазначеного розміру застави та задоволення клопотання обвинуваченого відсутні.

В даному випадку розмір застави у розмірі сто прожиткових мінімумів для працездатних осіб у розмірі 268 400 (двісті шістдесят вісім тисяч чотириста) гривень слід встановити з огляду на актуальну підвищену суспільну небезпеку злочину в скоєнні якого обвинуваченого ОСОБА_3 та з урахуванням особи обвинуваченого, неодноразово судимого за вчинення злочинів проти власності , а також обставин злочину, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави у випадку її неявки до суду буде достатньою для того, щоб утримати від протиправної поведінки. Суд вважає, що визначений альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 268 400 (двісті шістдесят вісім тисяч чотириста) гривень., з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , не вступає в суперечність із правилами, передбаченими ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покликана забезпечити явку обвинуваченого до суду.

Застосовуючи щодо обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, який може бути внесений протягом дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважаю за необхідне покласти на ОСОБА_3 обов`язки прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися з м. Борислава Львівської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання та/або місця служби; утримуватися від спілкування зі свідками з приводу обставин вчинення інкримінованого злочину; уникати відвідування місць перетину пропускних та митних пунктів, в тому числі, на лінії розмежувань; здати до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 194, 197, 199, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника адвоката ОСОБА_4 про визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_3 задоволити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Мукачево Закарпатської області, громадянину України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - до 03 листопада 2023 року включно із визначенням розміру застави.

Визначити як альтернативний запобіжний захід тримання під вартою заставу у межах розмірів сто прожиткових мінімумів для працездатних осіб у розмірі 268 400 (двісті шістдесят вісім тисяч чотириста) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок для зарахування коштів, внесених у вигляді застави (частки майна, попередньо визначеної суми судових витрат тощо), код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26306742, банк одержувача ДКСУ, м.Київ; одержувач Територіальне управління державної судової адміністрації України в Львівській області, IBAN: UA0000757.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися з м. Борислава Львівської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання та/або місця служби; утримуватися від спілкування зі свідками з приводу обставин вчинення інкримінованого злочину; уникати відвідування місць перетину пропускних та митних пунктів, в тому числі, на лінії розмежувань; здати до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 14 грудня 2023 року.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розміру, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Бориславського міського суду Львівської області коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі ЛУВП (№ 19) УДПтС у Львівській області.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документу, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа ЛУВП (№ 19) УДПтС у Львівській області негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_3 з-під варти та повідомити усно і письмово Бориславський міський суд Львівської області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_3 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 08 вересня 2023 року о 14 годині 00 хвилин.

Головуючий: суддя ОСОБА_1